Справа № 461/3261/20 Головуючий у 1 інстанції: Романюк В.Ф.
Провадження № 33/811/798/20 Доповідач: Гуцал І. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2020 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду Гуцал І.П., з участю представника Галицької митниці Держмитслужби України Дунаса Михайла Омеляновича, розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Галицького районного суду м. Львова від 26 травня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 472 МК України,

в с т а н о в и в :

постановою судді Галицького районного суду м. Львова від 26 травня 2020 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 472 МК України та накладено на неї стягнення у виді штрафу в розмірі 83 700,00 грн. Товар, вилучений згідно з протоколом про порушення митних правил №0743/20900/20 від 6 березня 2020 року, а саме: рідину на сольовому нікотині ТМ «SALT», різних смаків, по 30 мг кожна, 310 банок, загальним об`ємом 9,3 літри, країна виробник Латвія, термін придатності товару до 02.2022 року, код УКТЗЕД , загальною кількістю 310 шт. та вартістю 83700,00 грн. - конфісковано в дохід держави.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Державної судової адміністрації України судовий збір в розмірі 420,40 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Галицької держмитслужби ДМС України витрати за зберігання товару на складі митниці у сумі 71,24 грн.

Згідно з протоколом про порушення митних правил №0743/20900/20, 6 березня 2020 року о 16 год. 43 хв. в зону митного контролю по смузі руху «червоний коридор» пункту пропуску «Шегині - Медика» митного поста «Мостиська» Галицької митниці Держмитслужби заїхав транспортний засіб «Mercedes - Benz» (регулярні перевезення Перемишль - Стрий), реєстраційний номер НОМЕР_1 , в якому в якості водія переміщався гр. України ОСОБА_2 , що слідував з Республіки Польща в Україну. У ході проведення письмового декларування, пасажирка ОСОБА_1 заявила про наявність у неї лише особистих речей. Після перевірки заявлених відомостей та завірення митної декларації штампом «Під митним контролем № 271», у ході проведення митного контролю автобуса і поглибленого догляду товарів та транспортних засобів, у ОСОБА_1 було виявлено незадекларований товар, а саме: рідина на сольовому нікотині ТМ «SALT BREW CO», різних смаків, по 30 мг кожна, 310 банок, загальним об`ємом 9, 3 літри, країна виробник Латвія, термін придатності товару до 02.2022 року. Товар знаходився у салоні автобуса у трьох політеленових пакетах, серед особистих речей вищевказаної пасажирки, без ознак приховування.

Під час надання письмових пояснень ОСОБА_1 визнала зазначений товар своєю власністю. Документів, що підтверджують вартість товару ОСОБА_1 до митного оформлення не надала.

Таким чином, ОСОБА_1 перемістила через митний кордон України вищевказаний товар, шляхом недекларування, тобто незаявлення за встановленою формою точних та достовірних відомостей (наявність, найменування та кількість).

Не погоджуючись з постановою судді Галицького районного суду м. Львова від 26 травня 2020 року, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить дану постанову скасувати, а провадження у справі відносно неї закрити.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що у протоколі про порушення митних правил №0743/20900/20 від 6 березня 2020 року відсутні відомості, які є обов`язковими, а саме: відсутні дані про свідків та понятих, не вказано чи був захисник, хоча вона мала на нього право. Також вказує на те, що суддя не встановлював величину штрафу, тим самим допустивши порушення процесуального закону. Вважає, що її вину у вчиненні адміністративного правопорушення не було доведено.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності на розгляд її апеляційної скарги, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду такої, не з`явилась.

За таких обставин суддя апеляційної інстанції вважає за можливе здійснювати розгляд апеляційної скарги у відсутності ОСОБА_1 .

Заслухавши пояснення представника Галицької митниці Держмитслужби України Дунаса М.О. на заперечення доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 257 МК України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Відповідно до ч. 1 ст. 266 МК України декларант зобов`язаний здійснити декларування товарів відповідно до порядку, встановленого цим Кодексом, на вимогу органу доходів і зборів пред`явити товари для митного контролю і митного оформлення, надати органу доходів і зборів передбачені законодавством документи і відомості, необхідні для виконання митних формальностей, сплатити митні платежі або забезпечити їх сплату відповідно до розділу X цього Кодексу.

Норми статті 366 МК України передбачають двоканальну систему митного контролю, яка дає громадянам змогу здійснювати декларування, обираючи один з двох каналів проходу (проїзду транспортними засобами особистого користування) через митний кордон України.

Обрання «зеленого коридору» вважається заявою громадянина про те, що переміщувані ним через митний кордон України товари не підлягають письмовому декларуванню, оподаткуванню митними платежами, не підпадають під встановлені законодавством заборони та/або обмеження щодо ввезення на митну територію України або вивезення за межі цієї території та свідчить про факти, що мають юридичне значення. Громадяни, які проходять (проїжджають) через «зелений коридор», звільняються від подання письмової митної декларації.

Як вбачається з протоколу про порушення митних правил №0743/20900/20 від 20 березня 2020 року, ОСОБА_1 обрала смугу «червоний коридор» для здійснення проїзду через митний кордон України, а відтак у неї виник обов`язок подання письмової митної декларації.

З наявної у матеріалах справи митної декларації останньої вбачається, що ОСОБА_1 у такій вказала про те, що перевозить особисті речі.

Пунктом 36 ч.1 ст. 4 МК України визначено, що особисті речі - це товари, нові і такі, що були у вжитку, призначені для забезпечення звичайних повсякденних потреб фізичної особи, які відповідають меті перебування зазначеної особи відповідно в Україні або за кордоном, переміщуються через митний кордон України у ручній поклажі, супроводжуваному та не супроводжуваному багажі, міжнародних поштових та експрес-відправленнях і не призначені для підприємницької діяльності, відчуження або передачі іншим особам.

Пунктом 24 ч. 1 ст. 370 МК України визначено перелік особистих речей, до яких, зокрема, належать інші товари, призначені для забезпечення повсякденних потреб громадянина, перелік і гранична кількість яких визначаються законами України.

Відповідно до ст. 369 МК України, особисті речі, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України, підлягають декларуванню шляхом учинення дій, усно, або, за бажанням власника чи на вимогу митного органу, письмово, не оподатковуються митними платежами та звільняються від подання документів, що видаються державними органами для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, а також від застосування до них видів державного контролю, визначених ч.1 ст. 319 МК України.

Як встановлено у ході апеляційного розгляду, під час проходження митного контролю на вимогу працівника митниці про необхідність задекларування наявних у ОСОБА_1 речей, які нею переміщалися через митний кордон України, остання не задекларувала наявність рідини на сольовому нікотині ТМ «SALT», у кількості 310 банок, загальним об`ємом 9,3 літри. При цьому, сама ОСОБА_1 не заперечила, що вказані речі належать саме їй, однак вона не вбачає у своїх діях складу порушення митних правил, передбаченого ст. 472 МК України.

Так, ст. 472 МК України передбачає відповідальність за недекларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, тобто незаявлення за встановленою формою точних та достовірних відомостей (наявність, найменування або назва, кількість тощо) про товари, транспортні засоби комерційного призначення, які підлягають обов`язковому декларуванню у разі переміщення через митний кордон України.

При цьому згідно зі ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 472 МК України, полягає в незаявленні за встановленою формою точних відомостей (наявність, найменування або назва, кількість тощо) про товари, транспортні засоби, що підлягають обов`язковому декларуванню у разі переміщення через митний кордон України.

При цьому вина у вчиненні даного правопорушення може бути як у формі умислу, так і необережності.

З огляду на те, що представником митного органу було пред`явлено вимогу про необхідність письмового задекларування, в тому числі, особистих речей, що переміщувалися ОСОБА_1 через митний кордон України, відтак такі підлягали декларуванню, остання письмово не повідомила про наявність у неї рідини на сольовому нікотині ТМ «SALT», у кількості 310 банок, загальним об`ємом 9,3 літри, що формує собою склад порушення митних правил, передбаченого ст. 472 МК України.

При цьому посилання ОСОБА_1 на те, що суддя не встановлював їй величину штрафу не відповідають дійсним обставинам справи, виходячи з наступного.

Санкція ст. 472 МК України передбачає відповідальність у виді штрафу в розмірі 100 відсотків вартості незадекларованих товарів, транспортних засобів з конфіскацією зазначених товарів, транспортних засобів.

З висновку експертного дослідження №-0173 від 3 квітня 2020 року, проведеного Львівським відділом з питань експертиз та досліджень Державної митної служби України, вбачається, що загальна вартість предметів порушення митних правил, вилучених у ОСОБА_1 , становить 83 700 гривень.

З урахуванням даного висновку, а також вимог санкції статті 472 МК України суддею першої інстанції було накладено на ОСОБА_1 правильне і єдино можливе за даних обставин стягнення.

Посилання апелянта на те, що протокол про порушення митних правил складений з порушеннями, оскільки такий не містить даних про свідків та понятих, також не знайшло свого підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Зокрема, ч. 2 ст. 494 МК України визначає порядок складення та вимоги до протоколу про порушення митних правил. Відповідно до цієї норми, протокол про порушення митних правил повинен містити: 1) дату і місце його складення; 2) посаду, прізвище, ім`я, по батькові посадової особи, яка склала протокол; 3) необхідні для розгляду справи відомості про особу, яка притягується до відповідальності за порушення митних правил, якщо її встановлено; 4) місце, час вчинення, вид та характер порушення митних правил; 5) посилання на ста ттю цього Кодексу, що передбачає адміністративну відповідальність за таке порушення; 6) прізвища та адреси свідків, якщо вони є; 7) відомості щодо товарів, у тому числі транспортних засобів особистого користування, транспортних засобів комерційного призначення та документів, вилучених згідно із статтею 511 цього Кодексу; 8) інші необхідні для вирішення справи відомості.

З огляду на наведене, законодавча норма про присутність свідків під час складення протоколу про порушення митних правил не носить імперативного характеру, а тому незалучення свідків під час складення протоколу щодо ОСОБА_1 не може бути підставою для визнання протоколу таким, що не відповідає вимогам закону.

Відповідно до ст. 505 МК України поняті залучаються до участі у проведенні процесуальних дій у справі про порушення митних правил. Крім того, порядок залучення понятих є чітко регламентованим та здійснюється лише у визначених законом випадках, зокрема у випадку: огляду та переогляду товарів, транспортних засобів (ст. 338 МК України), пред`явлення товарів, транспортних засобів, документів для впізнання (ст. 514 МК України), особистого огляду (ст. 340 МК України), взяття проб (зразків) товарів (ст. 356 МК України). Відтак залучення понятих під час складення протоколу про порушення митних правил нічим не передбачене, а тому дані доводи апелянта не знайшли свого підтвердження.

Участь захисника під час складення протоколу про порушення митних правил не є обов`язковою. При цьому, особа, щодо якої складено протокол про порушення митних правил, відповідно до ст. 505 МК України, може залучити до участі у справі захисника на будь-якій стадії провадження. Разом з тим, ОСОБА_1 у судах першої та апеляційної інстанції таким правом не скористалась.

За таких обставин, апеляційна скарга не містить належних та допустимих доказів на спростування вказаних обставин, доводи апеляційної скарги про необхідність скасування постанови суду першої інстанції та закриття провадження у справі за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу правопорушення є безпідставними та не підтверджені належними доказами.

Враховуючи наведене, висновок суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ст. 472 МК України, підтверджується належними доказами, а постанова судді є законною і обґрунтованою, підстав для її скасування апеляційним судом не встановлено, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя

п о с т а н о в и в :

постанову судді Галицького районного суду м. Львова від 26 травня 2020 року стосовно ОСОБА_1 залишити без зміни, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.

Постанова судді є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Львівського

апеляційного суду Гуцал І.П.