Справа № 405/4571/20
05 жовтня 2020 року Ленінський районний суд м. Кіровограда у складі: головуючої судді Лук`янової О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кропивницького матеріали справи про адміністративне правопорушення, що надійшли з Управління патрульної поліції в м. Кропивницькому ДПП про притягнення до адміністративної відповідальності,
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , тимчасово не працюючого,
за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -
до Ленінського районного суду міста Кіровограда з Управління патрульної поліції в Кіровоградській області Департаменту патрульної поліції надійшов протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 086165 від 23.07.2020 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, зі змісту якого вбачається, що 23.07.2020 о 04 год. 13 хв. в м. Кропивницькому по вул. Архітектора Паученка, 102 водій ОСОБА_2 керував транспортним засобом марки «ВАЗ 211340», д.н.з. НОМЕР_2 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія ОСОБА_2 проводився у встановленому законом порядку в присутності двох свідків із застосуванням спеціального технічного приладу DRAGER Alkotest 6810, результат якого показав 0,32 ‰ (тест № 7604), з яким водій ОСОБА_2 погодився; від керування транспортним засобом водій ОСОБА_2 був відсторонений. Зазначеними діями ОСОБА_2 порушив вимоги п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Відповідно до ст.268 ч.1 КУпАП справа про адміністративне правопорушення може бути розглянута під час відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Згідно з ч.10 ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» за адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції. Відповідно до ч.17 ст.6 цього Закону особи, які не проживають за адресою, що зареєстрована як місце їх проживання, більше одного місяця і які, зокрема, беруть участь у судовому процесі в будь-якій якості, зобов`язані письмово повідомити орган реєстрації про своє місце перебування.
В судове засідання ОСОБА_2 не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення судових повісток за адресою, зазначеною в протоколі про адміністративне правопорушення, - АДРЕСА_1 . При цьому, протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_2 підписав, підтвердивши тим дані щодо себе. Про причини своєї неявки ОСОБА_2 суд не повідомив, клопотання від останнього про перенесення розгляду справи до суду не надходили; поштові повідомлення (судові повістки про явку до суду), які надсилались ОСОБА_2 , повернуті до суду без вручення адресату з поміткою «адресат відсутній» (а.п. 16, 18-19, 22-23, 28-29).
Поряд з цим, судом відзначається, що ОСОБА_2 був належним чином обізнаний про розгляд справи про адміністративне правопорушення саме Ленінським районним судом м. Кіровограда за вказаним вище протоколом, про що свідчить підпис останнього у зазначеному протоколі. Однак, до суду із запитом про рух даної справи про адміністративне правопорушення та її судовий розгляд ОСОБА_2 не звертався.
Крім того, судом відзначається, що інформація про день, час та місце розгляду даної справи завжди завчасно розміщувалась на офіційній сайті «Судова влада України» в розділі «Список судових справ, призначених до розгляду», інформація якого є відкритою та загальнодоступною.
Судом відзначається, що законодавством встановлено строки здійснення провадження у справах про притягнення до адміністративної відповідальності з метою забезпечення учасникам процесу визначеності у часі, протягом якого суд розгляне справу. Передусім такі строки слугують інтересам особи, яка зазнає заходів впливу, оскільки наявність визначеного строку дає розуміння того, скільки триватиме такий вплив. Водночас протягом такого строку особу наділено процесуальними правами та обов`язками, що дає особі можливість, в тому числі з використанням адміністративного ресурсу (повноважень суду щодо витребування доказів, допиту свідків тощо), представити суду доводи на захист своєї правової позиції. Добросовісна участь особи у процесі вирішення її справи полягає в активній участі у розгляді її справи і недопущенні зловживань наданими їй правами.
Дотримання балансу між інтересами всіх сторін при розгляді справи покладено на суд, який, вирішуючи питання про права та обов`язки сторін, також зобов`язаний дотримуватися встановлених законодавством правил та строків розгляду справи.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права, добросовісність застосування якого входить до обов`язків судді, визначених статтею 56 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, гарантує кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.
При цьому, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі, в якій вона є стороною, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що незважаючи на всі, передбачені законом заходи, вжиті судом, для повідомлення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, про час, день та місце судових засідань, ОСОБА_2 , будучи обізнаним про складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення та розгляд справи Ленінським районним судом м. Кіровограда, що підтверджується підписом останнього в протоколі про адміністративне правопорушення та отримання останнім судової повістки про виклик до суду, - в судові засідання не являвся та не звертався до суду із запитом про рух даної справи про адміністративне правопорушення та її судовий розгляд, що розцінюється судом, як спосіб захисту ОСОБА_2 з метою затягування строків розгляду справи.
Враховуючи положення зазначених вище норм та беручи до уваги, що КУпАП не містить вимоги щодо обов`язкової участі в судовому засіданні особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за ч. 1 ст. 130 КУпАП, на підставі чого суд прийшов до висновку про розгляд даної справи за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про закриття провадження у даній справі виходячи з наступного.
Відповідно до змісту протоколу про адміністративне правопорушення посадовою особою, якою складено протокол, у вину ОСОБА_2 висувається порушення 23.07.2020 вимог п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі Правила дорожнього руху) в зв`язку з чим останньому інкримінується вчинення адміністративного порушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
При цьому, 01.07.2020 набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» № 2617-VІІІ від 22.11.2018 (далі - Закон № 2617-VІІІ), яким ст. 130 КУпАП було викладено в новій редакції, шляхом виключення з її змісту адміністративної відповідальності, зокрема, за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного сп`яніння.
Разом з тим, Законом № 2617-VІІІ Кримінальний кодекс України доповнено ст. 286-1 «Керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», якою було встановлено кримінальну відповідальність, зокрема, за керування транспортними засобами в стані алкогольного сп`яніння (ч. 1 ст. 286-1 КК України).
Згодом, Законом України від 17.06.2020 № 720-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» (далі - Закон № 720-IX) внесені зміни до Закону № 2617-VIIІ, а саме, згідно з вимогами пункту 117 Розділу І Закону № 720-IX:
- у пункті 1 Розділу І Закону № 2617-VIIІ виключено підпункт 4, який запроваджував нову редакцію ст. 130 КУпАП, яка виключала адміністративну відповідальність, зокрема, за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного сп`яніння;
- у пункті 2 Розділу І Закону № 2617-VIIІ виключено підпункт 171, яким було доповнено Кримінальний кодекс України ст. 286-1, а саме криміналізовано відповідальність, зокрема, за керування транспортними засобами в стані алкогольного сп`яніння, - відтак відбулася декриміналізація цих дій.
Закон № 2617-VIII набрав чинності 01 липня 2020 року.
Закон № 720-IX підписаний Президентом України 02 липня 2020 року, опублікований у газеті «Голос України» 03 липня 2020 року, та, з урахуванням положень статті 94 Конституції України і рішення Конституційного Суду України від 06.10.2020 року за № 21-рп/2010, набрав чинності з 03 липня 2020 року.
Комітетом Верховної Ради України надані роз`яснення щодо окремих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» за № 720-IX від 17.06.2020 року, за змістом яких комітет вважає, що з 03 липня 2020 року стаття 130 КУпАП підлягає застосуванню в редакції, що діяла до набрання чинності Законом № 2617-VIII, а стаття 286-1 КК України виключена.
Відповідно до частини 6 статті 90 Регламенту Верховної Ради України законопроект може передбачати внесення змін лише до тексту первинного законодавчого акта (Закону, кодексу, основ законодавства тощо), а не до закону про внесення змін до цього законодавчого акта. Тобто, зміни до Кодексу України про адміністративні правопорушення та до Кримінального кодексу України повинні бути внесені окремим законом безпосередньо до чинної на момент ухвалення редакції, а не законом про внесення змін до закону про внесення змін.
Крім того, аналіз частини 6 статті 91 Регламенту Верховної Ради України вказує на те, що зміни можуть вноситися лише до чинного закону. Разом з тим, Закон № 2617-VIII на момент внесення до нього змін Законом № 720-IX, чинності не набрав.
Таким чином, суд констатує, що за наведеної вище законотворчої діяльності та застосованої юридичної техніки нівелюються положення статті 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та вимагає існування правових підстав для визнання винним у вчиненні правопорушення і призначення відповідного покарання, встановленого законом.
Принцип передбачення законом злочинів і покарань вимагає аби правопорушення і покарання за їх скоєння були чітко визначені у законі, який у розумінні статті 7, як і у інших статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, передбачає якісні умови, зокрема щодо доступності і передбачуваності.
Існуючі міжнародно-правові стандарти імплементовані у внутрішнє законодавство і практику його застосування.
Так, відповідно до частини 1 статті 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.
Зазначені положення, в свою чергу, кореспондуються з частиною 2 статті 58 Конституції України, якою визначено, що ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.
При цьому, діюча редакція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає відповідальність за керування річковими, морськими або маломірними суднами судноводіями в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а так само передача керування судном особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а також відмова осіб, які керують річковими, морськими або маломірними суднами від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно п. 1.10. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі Правила дорожнього руху) водій особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.
При цьому, в даній справі особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 не є судноводієм і не керував судном.
Наведене вказує на те, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 , якому протоколом про адміністративне правопорушення ставиться у вину вчинення 23.07.2020 дій, передбачених ч. 1 ст. 130 КУпАП, не може бути підданий адміністративному стягненню за вказаною нормою, оскільки як на момент вчинення ним відповідних дій, так і на момент розгляду справи судом, а ні Кодекс України про адміністративні правопорушення (зокрема ст. 130 КУпАП), а ні будь-який інший чинний Закон України про адміністративні правопорушення, не передбачає адміністративної відповідальності за керування особами транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, оскільки вона скасована Законом № 2617-VIIІ, а отже даний Закон вичерпав свою дію, що беззаперечно виключає можливість внесення до нього будь-яких змін. Що, в свою чергу, вказує на відсутність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП є підставою для закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення.
Окрім зазначеного вище, суд звертає увагу на те, що актуальна практика Європейського Суду з прав людини (далі - Європейський суд) та Верховного Суду спирається на такі загально-правові категорії як "непорушність прав", "якість та точність закону", "стабільність та остаточність судових рішень", "законні очікування" тощо. Названі поняття можна узагальнити принципом правової (юридичної) визначеності, який відіграє надважливе значення у формуванні та функціонуванні системи права демократичної держави. Європейський суд у своїх рішеннях неодноразово робив висновок, що принцип правової визначеності є одним з фундаментальних аспектів верховенства права (рішення у справах «Брумареску проти Румунії», «Стіл та інші проти Сполученого Королівства» та ін.).
Згідно з усталеною практикою Європейського суду поняття "якість закону" означає, що національне законодавство повинне бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на права осіб (рішення у справах «Олександр Волков проти України», «C.G. та інші проти Болгарії» та ін). Окрім того, Європейський суд зазначає, що відповідальність за подолання недоліків законодавства, правових колізій, прогалин, інтерпретаційних сумнівів лежить, в тому числі, і на судових органах, які застосовують та тлумачать закони (рішення у справах «Вєренцов проти України», «Кантоні проти Франції»).
Керуючись статтями 58, 94 Конституції України, статтями 8, 130, 221, 245, 247, 279, 280, 283-285, 287 КУпАП, суд -
провадження в справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 086165 від 23.07.2020) - закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Постанова може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Кіровограда протягом десяти днів з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови, - без змін, чи зміні постанови.

Суддя Олена Вікторівна Лук`янова