Номер провадження: 33/813/1127/20
Номер справи місцевого суду: 504/2194/20
Головуючий у першій інстанції Вінська Н. В.
Доповідач Журавльов О. Г.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.09.2020 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Журавльов О.Г., за участі секретаря Янковської Ю.Л., за участі представника особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Бабкова В.Д., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Комінтернівського районного суду Одеської області від 07 серпня 2020 року відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працюючого, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 ,

- за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 121 КУпАП,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Зазначеною постановою ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 121 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді позбавлення права керуванням транспортними засобами на строк 3 (три) місяця.

Стягнуто з нього судовий збір на користь держави у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 420,40 грн.

Відповідно до оскаржуваної постанови суду першої інстанції, 07.07.2020 року о 19 год. 02 хв., ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Мерседес Бенз» н/з НОМЕР_2 по а/д М 29 з причепом ПГ02, н.з. НОМЕР_3 та на обох одиницях ТЗ були відсутні бризковики, при цьому протягом року, ОСОБА_1 притягувався за ч. 1 ст. 121 КУпАП. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 31.4.7. «е» ПДР, відповідальність за що передбачена ч. 4 ст. 121 КУпАП.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

Не погодившись з прийнятою постановою ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати, ухвалити нову постанову, якою адміністративну справу відносно нього закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовано тим, що:

1) висновки суду щодо наявності в його діях порушення вимог п. 31.4.7. «Є» ПДР не відповідають дійсності, оскільки вказане правопорушення відображено в п. «е», тому протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 є неналежним доказом.

2) ОСОБА_1 зазначає, що суд безпідставно притягнув його до адміністративної відповідальності, оскільки бризговики на транспортному засобі є у наявності, проте працівниками поліції складений відносно нього протокол щодо їх відсутності незаконно, а судом першої інстанції не перевірено факт наявності бризговиків, не досліджено диск відеозапису, наявний в матеріалах справи, що зафіксовано засобом відеофіксації нагрудної камери працівника поліції.

В судовому засіданні представник особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвокат Бабков В.Д. підтримав доводи апеляційної скарги, просив суд її задовольнити. Також, захисник наполягав на дослідженні в судовому засіданні диску відеозапису, що міститься в матеріалах адміністративної справи.

Крім того, зазначив, що суд першої інстанції при накладенні адміністративного стягнення на ОСОБА_1 у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами не врахував особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення.

Зокрема, не прийняв до уваги, що ОСОБА_1 працює водієм, це є єдиним джерелом його існування, також має утриманців.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

За ст. 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Забезпечення законності при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення гарантоване ст. 7 КУпАП, за якою ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством, а органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19 Конституції України).

Відповідно до статей 1 та 8 Основного Закону Україна є правовою державою, де визнається і діє принцип верховенства права. Згідно з положеннями ст. 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Визначення «законності» або «згідно із законом» досить широко наведено в практиці ЄСПЛ, яка є джерелом права, у зв`язку із чим є обов`язковою до врахування судами при розгляді справ відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Так, в рішенні «Салов проти України» (Salov v. Ukraine) від 27 квітня 2004 р. ЄСПЛ нагадав, що фраза «відповідно до закону» вимагає, щоб оскаржуваний захід мав певне підґрунтя в національному праві.

Крім того, у рішенні по справі «Пантелеєнко проти України» (Panteleyenko v. Ukraine) від 29 червня 2006 р., заява №11901/02, в п. 60 ЄСПЛ зазначено, що «законність розуміють як фундаментальну юридичну категорію, що є критерієм правового життя суспільства і громадян; законність також розглядають як «принцип, метод та режим суворого, неухильного дотримання, виконання норм права всіма учасниками суспільних відносин». У правовій державі законність (правозаконність) є гарантією правомірності застосованого примусу».

Однак концепція «законності» стосується не лише статті 8, але й багатьох інших статей Конвенції. Наприклад, у справі «Кац та інші проти України» (Kats and Others v. Ukraine, заява №29971/04), рішення від 18 грудня 2008 року, ЄСПЛ зазначив, що слово «законний» та словосполучення «відповідно до процедури, встановленої законом», які містяться в пункті 1 статті 5, по суті, відсилають до національного законодавства і встановлюють обов`язок забезпечувати дотримання матеріально-правових та процесуальних норм такого законодавства.

Ще однією вартою уваги справою за статтею 8 Конвенції, в якій йдеться про принцип законності, є «Володимир Поліщук та Світлана Поліщук проти України» (Vladimir Polishchuk and Svetlana Polishchuk v. Ukraine, заява №12451/04), рішення від 30 вересня 2010 року, в п. 44 якого ЄСПЛ наголосив, що «словосполучення «згідно із законом» у пункті 2 статті 8 Конвенції, по суті, стосується національного законодавства і встановлює обов`язок забезпечувати дотримання матеріальних та процесуальних норм (див. рішення від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» (Panteleyenko v. Ukraine), заява №11901/02, п. 49).

Таким чином, особа може бути піддана заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням не інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, що кореспондується із ст. 245 КУпАП, за якою завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення, зокрема, є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз`яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247 і 280 КУпАП, у тому числі шляхом допиту свідків та призначення експертиз. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оцінка доказів, у відповідності до ст. 252 КУпАП, здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту.

З матеріалів адміністративної справи вбачається, що постановою судді ОСОБА_1 був визнаний винуватим у тому, що 07.07.2020 року о 19 год. 02 хв., ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Мерседес Бенз» н/з НОМЕР_2 по а/д М 29 з причепом ПГ02, н.з. НОМЕР_3 та на обох одиницях ТЗ були відсутні бризковики, при цьому протягом року, ОСОБА_1 притягувався за ч. 1 ст. 121 КУпАП. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 31.4.7. «е» ПДР, відповідальність за що передбачена ч. 4 ст. 121 КУпАП.

Пунктом 31.1. ПДР, визначено, що технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації.

Відповідно до п. 31.4.7. «е» ПДР, транспортний засіб повинен бути обладнаний передбаченими конструкцією грязезахисними фартухами і бризковиками.

Як було встановлено в судовому засіданні апеляційного суду при дослідженні диску відеофіксації нагрудної камери працівника поліції, що міститься в матеріалах справи, транспортний засіб автомобіль «Мерседес Бенз» н/з НОМЕР_2 по а/д М 29 з причепом ПГ02, н.з. НОМЕР_3 , всупереч зазначеного в протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПр18№072778 від 07.07.2020 року має у наявності передбачені конструкцією бризговики (а.п.5).

Одночасно апеляційний суд не погоджується з доводом апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо невірного зазначення у протоколі про адміністративне правопорушення п. 31.4.7. «Є» ПДР, оскільки така механічна описка не є суттєвою та не впливає на суть оскаржуваного судового рішення.

Крім того, застосувавши відносно ОСОБА_1 накладення адміністративного стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом, суд першої інстанції не перевірив відомостей щодо особи правопорушника, який працює водієм, що є єдиним джерелом його існування, який має на утриманні матір похилого віку, яка потребує догляду та допомоги.

За вказаних обставин, системний аналіз матеріалів справи та досліджених доказів свідчить про те, що суд першої інстанції необґрунтовано дійшов до висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 121 КУпАП.

Європейський суд з прав людини в рішенні по справі «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року вказує, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Застосовуючи закріплений в ст. 62 Конституції України принцип презумпції невинуватості, який передбачає, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Отже, апеляційний суд приходить до висновку про те, що вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 121 КУпАП, відсутня.

Оскільки вина є основною ознакою суб`єктивної сторони правопорушення, то відсутність вини свідчить про відсутність складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, апеляційним судом встановлені обставини невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, що є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, постанова суду першої інстанції, з урахуванням вимог п. 2 ч. 8 ст. 294 КУпАП, підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, в зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 121 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 8 та 62 Конституції України, ст. 284 КПК України, ст. ст. 7, 247, 252, 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову судді Комінтернівського районного суду Одеської області від 07 серпня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 121 КУпАП скасувати.

Провадження по справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 121 КУпАП України закрити, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду О.Г.Журавльов