Справа 573/1516/20
Номер провадження 3/573/711/20
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

22 жовтня 2020 року м. Білопілля

Суддя Білопільського районного суду Сумської області Замченко А.О., розглянувши матеріали, які надійшли з Білопільського ВП ГУНП в Сумській області, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, мешканця АДРЕСА_1 , непрацюючого,

за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

в с т а н о в и л а :

25 серпня 2020 року до Білопільського районного суду Сумської області з Білопільського ВП ГУНП в Сумській області надійшов адміністративний матеріал з протоколом про адміністративне правопорушення серії ОБ №145695 відносно ОСОБА_1 , в якому зазначено, що останній вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме: 11 серпня 2020 року о 00 годин 30 хвилин у смт. Миколаївка, Білопільського району, по вул. Миру, ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ 2108, реєстр. номер НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження медичного огляду в установленому законом порядку для визначення стану алкогольного сп`яніння ухилився шляхом відмови в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, хоча про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Його адвокат Стадник С.В. просив закрити провадження в справі, оскільки в діях ОСОБА_1 відсутні склад і подія адміністративного правопорушення.

Заслухавши адвоката, свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , дослідивши матеріали справи, суд приходить наступних висновків.

Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п. 2 р. І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним Наказом МВС України та МОЗ України від 09 листопада 2015 року №1452/735, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Згідно з п. 6 р. І зазначеної Інструкції огляд на стан сп`яніння проводиться:

- поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби);

- лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Відповідно до п. 6 р. ІІ Інструкції огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу проводиться в присутності двох свідків.

У пункті 7 р. І Інструкції передбачено, що у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі заклад охорони здоров`я).

Конституційний Суд України в своєму рішення від 22 грудня 2010 року в справі №23-рп/2010 вказав на те, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах, у тому числі, і закріплених в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Така позиція Конституційного Суду України відповідає і правовим позиціям ЄСПЛ. Зокрема, у своєму рішення в справі «Аллене де Рібемон проти Франції» від 10 лютого 1995 року ЄСПЛ зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості значно ширша, ніж це передбачено: презумпція невинуватості обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

У рішенні від 21 липня 2011 року в справі «Коробов проти України» ЄСПЛ висловив свою позиція, що суд має право обґрунтувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпція факту. Тобто таких, які не залишають місця сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом».

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Суд вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не була доведена поза розумним сумнівом з огляду на наступне.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_2 показала, що 11 серпня 2020 року близько опівночі виходила з магазину, що в смт. Миколаївка, по вул. Миру, та бачила ОСОБА_1 , який стояв біля своєї машини. Через деякий час приїхали працівники поліції, почали казати, що ОСОБА_5 п`яний і запропонували продути Драгер, на що ОСОБА_5 попросив відвезти його в лікарню. Поліцейські відмовилися їхати в лікарню та склали протокол. Також свідок показала, що між ОСОБА_4 і ОСОБА_1 давні неприязні стосунки.

Свідок ОСОБА_3 дала аналогічні покази.

З огляду на викладене, вина ОСОБА_1 показами вказаних свідків спростована: по-перше останній не керував автомобілем, по-друге просив пройти огляд в лікарні, у чому працівники поліції йому відмовили.

У судовому засіданні також був допитаний свідок ОСОБА_4 , який складав протокол про адміністративне правопорушення. Останній показав, що працює на посаді поліцейського СРПП №4 Білопільського ВП. 11 серпня 2020 року в смт. Миколаївка, по вул. Миру, він побачив машину ВАЗ 2108, за кермом якої їхав ОСОБА_1 . Доїхавши до магазину останній зупинився, вийшов з машини та почав робити вигляд, що не керував автомобілем. Він запропонував ОСОБА_1 пройти огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння або на місці зупинки, або в лікарні, від чого той відмовився, у зв`язку з чим він склав протокол. При цьому в нього була бодікамера, але відео з неї не збереглося.

Проте, до показів вказаного свідка суд відноситься критично та не бере до уваги, оскільки вважає його зацікавленою собою. Крім того, що ОСОБА_6 складав протокол про адміністративне правопорушення, між ним і ОСОБА_1 існують давні неприязні стосунки, що в судовому засіданні підтвердили свідки.

З огляду на викладене, суд не може спростувати доводи особи, що притягується до адміністративної відповідальності, через відсутність у справі доказів, які б беззаперечно доводили вину ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення.

Вказане викликає сумніви в правдивості інформації, зазначеної в протоколі про адміністративне правопорушення, і усунути вказані сумніви суд не має процесуальної можливості.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також з огляду на практику Європейського суду з прав людини у справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30 травня 2013 року, заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia» заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року), у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Постанова судді згідно зі ст. 283 КУпАП має ґрунтуватися на обставинах, установлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах, при умові, що ОСОБА_1 вини не визнав.

Приймаючи до уваги, що всі сумніви щодо доведеності вини правопорушника слід тлумачити на його користь, за відсутності переконливих доказів вини ОСОБА_1 , приходжу висновку про недоведеність у діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до положень ч. 3 статті 62 Конституції України усі сумніви щодо доведення винуватості особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, якщо відсутні подія і склад адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, приходжу висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад і подія адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому провадження в даній справі підлягає закриттю.

На підставі викладеного, керуючись ч. 1 ст. 130, п. 1 ч. 1 ст. 247, ст. 294 КУпАП,

п о с т а н о в и л а :

Провадження в справі про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова суду в справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду через Білопільський районний суд Сумської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її проголошення.

Суддя -