Справа № 428/1507/20
Провадження №3/428/494/2020
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2020 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області в особі судді Олійник В.М., за участю секретаря судового засідання Солошенка П.В., прокурора Сухіна Д.В., захисника Волкова М.М., особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши матеріали, які надійшли з УСР в Луганській області ДСР Національної поліції України про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-7 КУпАП:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий 14.11.2001 Сєвєродонецьким МВ УМВС України в Луганській області, не працюючого, який зареєстрований та мешкає за адресою АДРЕСА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення № 26 від 17.02.2020, ОСОБА_1 , будучи відповідно до підпунктів «б» та «в» пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» (далі - Закон № 1700-VII) суб`єктом на якого поширюються вимоги Закону № 1700-VII, примітки до статті 172-7 КУпАП суб`єктом правопорушення, вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, передбачене частиною першою статті 172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), а саме: в порушення вимог пункту 2 частини першої статті 28 Закону № 1700-VII не повідомив не пізніше наступного робочого дня про наявність у нього реального конфлікту інтересів Національне агентство з питань запобігання корупції чи інший колегіальний орган - Сєвєродонецьку міську раду VII скликання Луганської області (далі - Сєвєродонецька міська рада) під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, з моменту прийняття Сєвєродонецькою міською радою 05.09.2019 року рішення № 4048 «Про виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду» яким поновлено ОСОБА_2 на посаді секретаря Сєвєродонецької міської ради.

Дії ОСОБА_1 особою, уповноваженою на складання адміністративного протоколу, кваліфіковано за ч. 1 ст. 172-7 КУпАП.

Крім того, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення № 27 від 17.02.2020, ОСОБА_1 , будучи відповідно до підпунктів «б» та «в» пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» (далі - Закон № 1700-VII) суб`єктом на якого поширюються вимоги Закону № 1700-VII, примітки до статті 172-7 КУпАП суб`єктом правопорушення, вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, передбачене частиною першою статті 172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), а саме: в порушення вимог пункту 3 частини першої статті 28, статті 35 Закону № 1 700-VIІ вчинив дії та прийняв рішення в умовах реального конфлікту інтересів, а саме взяв участь 05.09.2019 на 69 (позачерговій) сесії Сєвєродонецької міської ради VII скликання у таємному голосуванні по достроковому припиненню повноважень секретаря ради ОСОБА_2 .

Дії ОСОБА_1 особою, уповноваженою на складання адміністративного протоколу, кваліфіковано за ч. 1 ст. 172-7 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_1 свою провину не визнав, просив закрити щодо нього адміністративну справу, посилаючись на те, що не вважає, що під час голосування у нього не було будь-якого конфлікту інтересів.

Захисник Волков М.М. у судовому засіданні просив закрити у відношенні ОСОБА_1 провадження про притягнення до адміністративної відповідальності, оскільки в діях останнього відсутній склад адміністартивного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-7 КУпАП.

Свідок ОСОБА_3 у судовому засіданні пояснив, що він працює у ДСР Національної поліції України. Розпоряджень йому про початок вивчення матеріалів щодо ОСОБА_1 не надавали. В його обов`язки входить моніторинг діяльності роботи депутатів та посадових осіб Сєвєродонецької міської ради в частині конфлікту інтересів. Під час такого моніторингу було отримано відомості про проведення голосування ОСОБА_1 наприкінці 2019 року. Вже на початку 2020 року до них надійшов запит від депутата ОСОБА_4 . На їх запит було відмовлено у наданні документів для проведення перевірки. Тому ними було зібрано документи з відкритих джерел, зокрема з сайту Сєвєродонецької міської ради. Також ним було опитано ОСОБА_2 . Після цього було підготовлено протокол, погоджений з прокуратурою, який було вручений вже ОСОБА_1 , а також спрямовано до суду. Коли було звернення ОСОБА_4 , не пам`ятає, але десь у лютому, дане звернення було зареєстроване канцелярією. У другому протоколі технічна описка, оскільки протокол складався за частиною другою статті 172-7 КУпАП, а помилково вказано як частина перша.

Прокурор у судовому засіданні просив визнати ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністартивного правопорушення, передбаченого ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП, та притягнути до адміністративної відповідальності у виді штрафу.

Вислухавши особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, захисника, свідка та прокурора, дослідивши матеріали провадження, суд дійшов наступних висновків.

У судовому засіданні встановлено, що у відношенні ОСОБА_1 було складено два адміністративні протоколи, а саме № 26 та 27 від 17.02.2020.

Розглядаючи адміністративний протокол № 26 від 17.02.2020, суд виходить з наступного.

Як вбачається з вказаного адміністративного протоколу, підставою для притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-7 КУпАП, є неповідомлення ОСОБА_1 про наявність реального конфлікту інтересів при голосуванні 05.09.2019 у якості депутата Сєвєродонецької міської ради за рішення № 4048 «Про виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду», яким поновлено ОСОБА_2 на посаді секретаря Сєвєродонецької міської ради.

Частиною першої статті 172-7 КУпАП визначено як адміністративне правопорушення - неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів.

Примітка до статті 172-7 КУпАП визначає, що суб`єктом правопорушень у цій статті є особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 Закону України «Про запобігання корупції». У цій статті під реальним конфліктом інтересів слід розуміти суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання вказаних повноважень.

Наведений адміністративний протокол складений щодо ОСОБА_1 у якості депутата Сєвєродонецької міської ради, а отже останній є суб`єктом адміністартивного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-7 КУпАП, так як посада депутата місцевої ради визначена у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 Закону України «Про запобігання корупції».

Оцінюючи наявність об`єктивної сторони в діях ОСОБА_1 , зокрема неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів, слід виходити з того, що суд повинен визначити, чи був реальний конфлікт інтересів та чи особа повідомила про нього.

Як вже було наведено, реальним конфліктом інтересів є суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання вказаних повноважень.

У судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_1 був депутатом Сєвєродонецької міської ради 7 скликання, а також обраний секретарем Сєвєродонецької міської ради, та виконував обов`язки голови Сєвєродонецької міської ради.

При цьому, до Сєвєродонецької міської ради Луганської області надійшло рішення Окружного адміністративного суду від 05.09.2019 у справі № 360/2171/19, яким Сєвєродонецьку міську раду Луганської області зобов`язано поновити на посаді секретаря Сєвєродонецької міської ради ОСОБА_2 . Як вбачається з вказаного рішення, його допущено до негайного виконання в частині поновлення на посаді.

Згідно зі ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Аналогічним за містом є також положення статті 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», зокрема судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом.

Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Розглядаючи дії Сєвєродонецької міської ради Луганської області в контексті положень 129-Конституції України та ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», суд вважає, що Сєвєродонецька міська рада не мала право на невиконання рішення суду, та крім того, приймаючі рішення № 4048 від 05.09.2019, фактично лише допустила рішення суду до виконання. Тож голосування депутатів, зокрема і ОСОБА_1 , не утворювали у будь-якої особи (депутатів) конфлікту інтересів, оскільки зобов`язання прийняття рішення про поновлення на посаді обумовлено саме рішенням суду. Окрім того, наведене рішення суду не стосується прав та обов`язків ОСОБА_1 , а лише відносин ОСОБА_2 з Сєвєродонецькою міською радою. А отже, конфлікт інтересів у ОСОБА_1 якщо і міг виникнути, то лише після виконання рішення суду Сєвєродонецькою міською радою.

Також, на думку суду, конфліктом інтересів, враховуючи перебування і ОСОБА_1 на посаді секретаря, тобто посаді, на яку поновлювалась особа, могло бути лише свідоме нехтування від ухвалення рішення про поновлення, затягування прийняття такого рішення, чи інші дії, як то одночасне голосування про поновлення та звільнення, що випливає формулювання саме поняття конфлікту інтересі ( суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання вказаних повноважень). Крім того, прийняттям рішення про поновлення на посаду секретаря ОСОБА_2 , не вирішувалось питання про звільнення ОСОБА_1 , хоча відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках поновлення на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу.

При цьому, суд зауважує, що складений адміністративний протокол взагалі не містить посилання на ознаки та факти, які свідчать про наявність в діях ОСОБА_1 саме реального конфлікту інтересів. Оскільки в протоколі наведено лише формулювання конфлікту інтересів, яке визначено Законом, яке є узагальнюючим, а отже потребує розкриття та доведення у кожному конкретному випадку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Суд вважає, що враховуючи встановлені у судовому засіданні обставини, зокрема недоведеність реального конфлікту інтересів під час голосування ОСОБА_1 , як депутатом Сєвєродонецької міської ради, за поновлення на посаді секретаря ОСОБА_2 , в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністартивного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-7 КУпАП, що свідчить про необхідність закриття адміністративної справи за адміністративним протоколом № 26 від 17.02.2020 через відсутність події та складу адміністративного правопорушення.

Розглядаючи адміністративний протокол № 27 від 17.02.2020, суд виходить з наступного.

Як вбачається з вказаного адміністративного протоколу, підставою для притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-7 КУпАП, є вчинення дій та прийняття рішення ОСОБА_1 в умовах реального конфлікту інтересів, а саме участь у голосуванні 05.09.2019 у якості депутата Сєвєродонецької міської ради за рішення № 4049 від 05.09.2019 про дострокове припинення повноважень секретаря ради ОСОБА_2 .

Частиною першої статті 172-7 КУпАП визначено як адміністративне правопорушення - неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів.

При цьому, частиною другою статті 172-7 КУпАП визначено як адміністративне правопорушення - вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів

Отже, як вбачається з протоколу № 27 від 17.02.2020, під час його складання було допущено суттєві розбіжності, зокрема у кваліфікації дій за ч. 1 ст. 172-7 КУпАП, а також викладі формулювання висунутого публічного обвинувачення за ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

Аналізуючи дані розбіжності, суд виходить з того, що формулювання висунутого обвинувачення виявлення та фіксування адміністартивного правопорушення, відбувається лише у спосіб, визначений КУпАП.

Визначаючи фабулу протоколу про адміністративне правопорушення як висунуте публічне обвинувачення, суд виходить з того, що будь-яке притягнення до відповідальності ґрунтується саме не пред`явлення певного обвинувачення, яке є публічним та виходячи з порядку притягнення до адміністративної відповідальності та завдання провадження в справах про адміністративні правопорушення (своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.)

Так, статтею 254 КУпАП визначено, що про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Отже, стаття 254 КУпАП визначає спосіб пред`явлення обвинувачення та способи повідомлення про його пред`явлення. При цьому, КУпАП не містить положень, за яких суд мав би право самостійно змінювати формулювання чи кваліфікацію дій особи, або вважати помилковими ті чи інші формулювання, як і відсутнє право усувати такі розбіжності. Тож, на думку суду, враховуючи відсутність відповідних механізмів, будь-які зміни у формулювання висунутого обвинувачення щодо вчинення адміністартивного правопорушення, може бути здійснено лише в спосіб, яким було висунуто таке обвинувачення, тобто поданням зміненого чи уточненого адміністративного протоколу особою, яка уповноважена на складання адміністративного протоколу.

Свідок ОСОБА_3 у судовому засіданні пояснив, що ці розбіжності є описками. Однак, як вже було наведено судом, суд не вправі виправляти протокол, як і не може вирішувати питання наявності чи відсутності описок у сформованому обвинуваченні з показів свідка, при відсутності визначеної процедури внесення виправлень та відсутності будь-яких спрямованих особою, уповноваженою на складання адміністартивного проколу, з цих підстав процесуальних дій, як і відсутність процесуального механізму для їх усунення.

Згідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов`язок відповідно до закону здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення.

Відповідно до цієї ж статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов`язок сприяти максимальному забезпеченню процесуальних прав учасників судового провадження.

Презумпція невинуватості - є конституційною гарантією, яка закріплена статтею 62 Основного закону України та передбачає, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Положеннями ч.1 ст.11 Загальної Декларації прав людини від 10.12.1948 та ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 01.11.1950, ратифікованою Україною 17.07.1997 передбачено, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Суд наголошує, що правова природа адміністративної відповідальності також ґрунтується на конституційних принципах та правових презумпціях.

Так, згідно п. 4.1. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року N 23-рп/2010 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_5 щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 14-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (справа про адміністративну відповідальність у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху) зазначено, що Конституційний Суд України дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Наведені правові позиції закріплюють, що особа не вважається винною, доки її вина не буде доведена у встановленому законом порядку. Тобто особа не повинна доказувати свою невинуватість і його поведінка вважається правомірною, доки не доведено зворотне.

В Рекомендаціях №R (91) 1 Комітету Міністрів Ради Європи «Про адміністративні санкції» одним із принципів застосування адміністративних стягнень є встановлення обов`язку нести тягар доказування саме для адміністративних органів (принцип 7).

Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) в своїх рішеннях неодноразово зазначав, що санкції, які згідно національному законодавству Договірних держав не входять у сферу кримінальних покарань, можуть вважатися такими в світлі положень Конвенції. У своїх рішеннях у справах «Малофєєв проти Росії від 30 травня 2013 року», «Малиге проти Франції від 23 вересня 1998 року», «Озтюрк проти Германії» ЄСПЛ визнав адміністративні правопорушення кримінальними злочинами, які підпадають під гарантії статі 6 Конвенції.

Крім того, у п. 21 свого рішення у справі «Надточий проти України» від 15 травня 2008 року ЄСПЛ зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи встановлені у судовому засіданні обставини, зокрема суттєва розбіжність між кваліфікацією дій особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, та сформульованим обвинуваченням, суд позбавлений можливості розпочати дослідження та перевірку фактів та доказів наявності чи відсутності в діях ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-7 КУпАП.

У зв`язку з чим суд вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутня подія та відповідно і склад адміністартивного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-7 КУпАП, що свідчить про необхідність закриття адміністративної справи за адміністративним протоколом № 27 від 17.02.2020 за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Суд зауважує, що закриття з цих обставин справи про притягнення до адміністративної відповідності не позбавляє особу, уповноважену на складання адміністративного протоколу, висунути нове (уточнене) обвинувачення за тим фактом, що був виявленим, але не був належним чином сформульованим у протоколі № 27 від 17.02.2020.

Керуючись ст. 1, 7, 9, 22, 23, 26, 172-6, 247, 278, 280-287 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на підставі протоколів № 26, 27 від 17.02.2020, закрити відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП - за відсутності події та складу адміністартивного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-7 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Луганського апеляційного суду у десятиденний строк з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Сєвєродонецький міський суд.

Суддя В. М. Олійник