ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 606/2833/19Головуючий у 1-й інстанції Марціцка І.Б.
Провадження № 33/817/51/20 Доповідач - Коструба Г.І.
Категорія - ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2020 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Коструба Г.І. розглянувши адміністративну справу відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , фізичної особи підприємниця, з участю особи, притягнутої до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 та його представника Стасишина ОСОБА_2 . ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 26 грудня 2019 р. ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що на день винесення постанови складає 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Цією ж постановою стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 384 грн. 20 коп.

Як вбачається із змісту даної постанови, 15 жовтня 2019 року ОСОБА_1 об 11 год. 12 хв. на автодорозі Домано- Ковель-Чернівці-Тереблече 344 км. +10 м керував автомобілем SEAT д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`янння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився в Теребовлянській районній поліклініці, відповідно до висновку якої ОСОБА_1 перебував в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п.2.9 а Правил дорожнього руху, відповідальність за що передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_4 М. Стасишин М.В. просить строк на апеляційне оскарження поновити, постанову місцевого суду скасувати, а провадження у справі закрити у звязку з відсутністю в його діях складу зазначеного адміністративного правопорушення.

Вказує, що оскільки останній день оскарження даної постанови припав на вихідний день (4-7 січня 2020 року), тому наступним днем подання скарги слід вважати 08 січня 2020 року, коли він її і подав.

Що стосується суті оскаржуваної постанови, то апелянт вважає її незаконною, необґрунтованою, а також такою, що не відповідає матеріалам та обставинам справи.

Зокрема зазначає, що висновок лікаря щодо перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного спяніння є недопустимим доказом, оскільки газоаналізатор, за допомогою якого ОСОБА_1 проходив цей огляд, тричі не показував результат, і тільки за четвертим разом на табло останнього висвітилось 0,38 проміле, з чим він не погодився.

Крім того, огляд на стан алкогольного спяніння в цьому медичному закладі проводився без участі свідків, зокрема тих, які були присутні при відмові ОСОБА_1 проходити огляд на стан спяніння на місці зупинки. Вказує, що дані свідки лише підписали протокол та надали пояснення, поїхавши після цього у невідомому напрямку.

Також стверджує, що працівники поліції всупереч ст.35 ЗУ Про Національну поліцію ОСОБА_1 зупинили незаконно, а суд в свою чергу неправомірно використав факт про його притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП (перевищення швидкості), а не Вїзд заборонено, оскільки, як зазначає апелянт, цей факт ніякого стосунку до підтвердження вини ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП не має і це, як зазначає апелянт, підтверджується відеозаписом.

Таким чином вважає, що протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП є незаконним, складений з численними порушеннями, без всебічної та повної перевірки всіх обставин вчинення правопорушення.

Розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення особи, притягнутої до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 та його представника Стасишина М.В ОСОБА_5 , які просили задовольнити апеляційну скаргу представника, прихожу до висновку, що строк на апеляційне оскарження пропущеним не був, а апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з таких міркувань.

Представник ОСОБА_1 ОСОБА_6 апеляційну скаргу на постанову Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 26 грудня 2019 р. подав 08 січня 2020 року, про що свідчить печатка вказаного суду на його апеляційній скарзі. Оскільки останній день подання апеляційної скарги на рішення місцевого суду припав на 5 січня 2020 року, що являлося вихідним днем, а наступним робочим днем було 8 січня того ж року, вважаю, що скарга була подана в межах передбаченого законом строку.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення та з оскаржуваної постанови, судом першої інстанції під час розгляду протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 дані вимоги закону не дотримані, а тому висновок судді щодо наявності у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, не відповідає фактичним обставинам справи.

Так, рішення місцевого суду про визнання винуватості апелянта ґрунтується на протоколі про адміністративне правопорушення серії ОБ №051101 від 15 жовтня 2019 р., а також висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного спяніння від 15 жовтня 2019 року, згідно з яким ОСОБА_1 перебував в стані алкогольного спяніння.

Відповідно до ст.256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Згідно з п.2 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 № 1452/735, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Згідно з п.3 вказаної Інструкції, ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Однак, як вбачається зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ №051101 від 15 жовтня 2019 року, складеного відносно ОСОБА_1 , у ньому зазначено лише те, що він відмовився пройти огляд на стан алкогольного спяніння на місці зупинки транспортного засобу, а також те, що він погодився пройти такий огляд в медичному закладі, де лікарем поліклінічного відділення Теребовлянської центральної районної лікарні зроблено висновок №6 від 15 жовтня 2019 року, згідно з яким ОСОБА_1 перебуває в стані алкогольного спяніння.

Будь-яких даних про те, що у ОСОБА_1 були виявлені ознаки алкогольного спяніння, на підставі чого останньому було запропоновано пройти огляд на стан алкогльного спяніння, у протоколі не зазначено, що є порушенням вищевказаних ст.256 КУпАП та Інструкції та, на думку судді апеляційного суду, порушує право ОСОБА_1 на захист і є безумовною перешкодою для розгляду справи по суті, встановлення істини та прийняття обґрунтованого рішення.

У відповідності до рішень ЄСПЛ у справах Малофеєва проти Росії та Карєлін проти Росії у випадку, коли викладена у протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає усіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист ( особа належним чином не може підготуватись до захисту) та принципу рівності сторін ( оскільки фактично суд перебирає на себе не властиву йому функцію обвинувачення), у такому разі справа має бути закрита у звязку з відсутністю складу адмінправопорушення.

Щодо формулювання суті адміністративного правопорушення, то Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену в протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винність у скоєнні якого певною особою має доводитись в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винності особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Окрім того, в матеріалах справи міститься довідка Теребовлянського відділу поліції Тернопільської області, в якій, серед іншого, зазначено, що водій ОСОБА_1 порушив вимогу дорожнього знаку - В`їзд заборонено та відносно нього було складено постанову за вказане правопорушення, що нібито стало причиною зупинки транспортного засобу SEAT д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 , однак в матеріалах справи вказана постанова відсутня.

Відповідно до пунктів 1,3 розділу Х Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі водії, стосовно яких у поліцейських є достатні підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами та огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду на стан сп`яніння і проведення такого огляду здійснюються відповідно до Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103 (зі змінами).

Однак в порушення вказаної Інструкції, а також ст.266 КУпАП в матеріалах справи відсутні будь-які відомості щодо відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом.

Також в матеріалах справи відсутній сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки, за допомогою якого ОСОБА_1 в медичному закладі проходив огляд на стан алкогольного спяніння, що є порушенням п.9 розділу ІІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 № 1452/735.

При цьому, як зазначає у своїй апеляційній скарзі апелянт, і що підтверджується наявним в матеріалах справи відеозаписом, прилад, за допомогою якого ОСОБА_1 проходив огляд на стан алкогольного спяніння у медичному закладі, показав результат огляду лише після четвертої спроби, що ставить цей результат під сумнів, враховуючи також і те, що в матеріалах справи відсутні як сертифікат відповідності, так і свідоцтво про повірку цього приладу, про що зазначалося вище.

Згідно з п. 22 вказаної вище Інструкції, а також ст.266 КУпАП висновки щодо результатів медичного огляду осіб на стан сп`яніння, складені з порушенням вимог цієї Інструкції, вважаються недійсними.

Враховуючи, що у матеріалах справи відсутні докази, які б поза розумним сумнівом доводили винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, а згідно з ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, вважаю, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова судді - скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі п.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Керуючись п.1 ст.247, ст.294 КУпАП суддя

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 26 грудня 2019 р. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП скасувати, закрити провадження у справі щодо нього в зв`язку з відсутністю в його діях складу цього адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя - підпис