ЄУН № 336/2840/20
пр. № 3/336/1497/2020
ПОСТАНОВА

Іменем України

18 вересня 2020 року м. Запоріжжя

Суддя Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Дацюк Ольга Ігорівна, при секретарі Скибі О.Б., за участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 184 ч. 1 КУпАП ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Запоріжжя, мешкає у АДРЕСА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

До Шевченківського районного суду м. Запоріжжя надійшли матеріали адміністративної справи з протоколом про адміністративне правопорушення, складеним щодо ОСОБА_1 за ст. 184 ч. 1 КУпАП.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення 20.08.2020 року був виявлений факт невиконання обов?язків опікуна ОСОБА_1 стосовно неповнолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка о 12.30 годині 200.08.2020 року самовільно залишила місце мешкання.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину у скоєнні правопорушення заперечила, вказуючи, що ОСОБА_2 є її онукою, батьки дитини були позбавлена батьківських прав, а ОСОБА_1 призначена опікуном дитини. ОСОБА_2 виповнилось повний 14 років, онука навчається в загальній школі, є фізично здоровою, але внаслідок певних особливостей характеру не завжди є слухняною. Так, останнім часом ОСОБА_1 стала помічати, що ОСОБА_2 стала в соціальних мережах знайомитись із чоловіками, значно старшими за себе, у зв?язку з чим, намагаючись убезпечити онуку від подібних знайомств, які не відповідають її віку та життєвому досвіду, ОСОБА_1 забрала у ОСОБА_2 мобільний телефон. 20.08.2020 року ОСОБА_2 пішла на прохання ОСОБА_1 до продуктового магазину десь о 12.30 годині, а коли до 15.00 години не повернулась, то ОСОБА_1 розпочала самостійно її розшукувати, оскільки мобільний телефон ОСОБА_2 залишався вдома з вищевказаних причин. Знаючи коло знайомих ОСОБА_2 , ОСОБА_1 почала телефонувати їм, щоб з?ясувати місце перебування онуки, та з?ясувала, що ОСОБА_2 поїхала до якогось зі своїх дорослих знайомих за межі м. Запоріжжя. Цей чоловік вказував, що до вечора ОСОБА_2 поверне додому, але ввечері сповістив, що ОСОБА_2 виявила намір залишитись ночувати у нього. Переживаючи за безпеку онуки, ОСОБА_1 після 19.00 години звернулась до поліції, а поліцейські через деякий час розшукали ОСОБА_2 та повернули її додому. ОСОБА_1 вказувала, що докладає усіх можливих та залежних від неї зусиль для забезпечення та виховання онуки, однак, можливо через спадкові особливості стану здоров?я, або внаслідок пубертатного періоду, або через трагічні події свого життя у ранньому дитинстві ОСОБА_2 не завжди розуміє в повній мірі наслідки своєї поведінки та рівень небезпеки для себе.

Також судом досліджені додані до протоколу документи.

Так, рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 01.10.2013 року за позовом ОСОБА_1 ОСОБА_3 та ОСОБА_4 позбавлено батьківських прав відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а ОСОБА_1 призначено опікуном ОСОБА_2 .

20.08.2020 року о 20.35 годині ОСОБА_1 звернулась до Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області з повідомленням про зникнення ОСОБА_2 .

Згідно письмовим поясненням ОСОБА_2 від 20.08.2020 року остання, сповістивши ОСОБА_1 про те, що пішла до магазину, направилась самовільно до с. Миколай Поле до свого знайомого на ім?я ОСОБА_5 .

При вирішенні питання про наявність чи відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення суд виходить з наступного.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі ЄКПЛ або Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано право на справедливий і публічний розгляд справи.

Прецедентна практика ЄСПЛ, застосовуючи критерій суворості покарання за вчинення адміністративного правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, відносить адміністративні правопорушення до кримінально-правової сфери з усіма гарантіями статті 6 Конвенції.

Разом з цим, і інші адміністративні правопорушення можуть підпадати під сферу дії кримінально-правового аспекту статті 6 Конвенції.

ЄСПЛ, вирішуючи питання застосування ст. 6 Конвенції не ставить в залежність виведення з під юрисдикції кримінальних судів певних видів правопорушень віднесених до юрисдикції інших органів, посадових осіб.

Отже у справах про адміністративні правопорушення, на які ЄСПЛ поширює кримінально правовий аспект, особа, щодо якої розглядається справа та потерпілий, додатково користуються гарантіями ст.6 Конвенції: право на оскарження судових рішень, право на допомогу перекладача, право на виклик та допит свідків, на розумний строк розгляду справи, негайне і достатнє інформування про характер і причини обвинувачення, право на юридичну допомогу, право на безоплатну допомогу захисника (за браком коштів). Крім того, в таких справах діє презумпція невинуватості.

У відповідності до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно із пунктом 4 Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року №23-рп/2010 конституційний принцип правової держави передбачає встановлення правопорядку, який повинен гарантувати кожному утвердження і забезпечення прав і свобод людини (статті 1, 3, частина друга статті 19 Основного Закону України). Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: … юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (частина друга статті 61); обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (частина третя статті 62); конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України (частина перша статті 64).

У відповідності до п. 4.1 вказаного Рішення, Конституційний Суд України на підставі наведеного дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Проніна проти України" (Заява N 63566/00) від 18 липня 2006 року, у рішенні у справі «Серявін та інші проти України» за заявою № 4909/04 від 10 лютого 2010 року нагадав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Тож згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Статтею 184 ч. 1 КУпАП передбачено відповідальність за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Пояснення ОСОБА_1 та досліджені судом докази не підтверджують жодним чином того факту, що ОСОБА_1 ухилялась від виконання своїх обов?язків як піклувальника ОСОБА_2 ..

Так, через нетривалий час після того як ОСОБА_2 пішла з дому до магазину ОСОБА_1 почала самостійно вживати заходів для з`ясування місця знаходження дитини, а вже ввечері звернулась до органів поліції.

Суд зауважує, що вік ОСОБА_2 , якій виповнилось повний чотирнадцять років, не передбачає необхідності здійснення за нею цілодобового нагляду та контролю, адже остання є достатньо дорослою, щоб самостійно пересуватись поза межами житла.

Враховуючи вищевикладене, суд не вбачає з боку ОСОБА_1 ознак недбалості в частині виконання нею обов?язків піклувальника відносно неповнолітньої ОСОБА_2 , а відтак в її діях немає і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 184 ч. 1 КК України, що, відповідно до ст. 247 п. 1 КУпАП, є підставою для закриття провадження у справі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 247 п. 1 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 184 ч. 1 КУпАП закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.

Суддя О.І. Дацюк