ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 937/4221/20 Головуючий в 1 інст.Колодіна Л.В.
Провадження №33/807/691/20 Доповідач в 2 інст. Дадашева С.В.
Категорія ч.1 ст. 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2020 року місто Запоріжжя

Суд апеляційної інстанції у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду Дадашевої С.В., за участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 , його захисника - адвоката Костишика С.В. розглянув в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , за апеляційною скаргою захисника останнього - адвоката Костишика С.В. на постанову Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 31 серпня 2020 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не працює, визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в дохід держави у розмірі 420,40 грн.

Згідно з постановою суду, 10 червня 2020 о 06 годині 05 хвилин гр-н ОСОБА_1 , знаходячись в місті Мелітополі по вулиці Чкалова, керував автомобілем ЗАЗ 1102 номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння (порушення мови, зірниці очей не реагують на світло). Від проходження медичного огляду на стан сп`яніння відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_1 - адвокат Костишик С.В. просить постанову суду скасувати, а провадження в справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

В обґрунтування своїх вимог захисник зазначає, що він не згоден із зазначеною постановою суду у зв`язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи, а також через порушення судом норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з цим оскаржувана постанова підлягає скасуванню із закриттям справи за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння на місці зупинки, а навпаки просив працівника поліції зробити огляд на стан сп`яніння на місці зупинки, так як поспішав на роботу.

Крім цього, у протоколі працівник поліції не зазначив, що ОСОБА_1 пропонувалось пройти огляд на місці зупинки на стан наркотичного сп`яніння.

Судом не прийнято до уваги вищевказані факти, не розглянуто

клопотання сторони захисту про допит свідків, які були присутні при складанні працівником поліції протоколу, не досліджений відеозапис, який був наданий суду, та взагалі у постанові суду відсутні пояснення адвоката Гавриленка В.В.

Пояснення свідків, які були долучені працівниками поліції при складанні протоколу, у матеріалах справи відсутні.

Також сторона захисту зазначає, що є незрозумілим суть порушення, оскільки воно складається з двох частин: 1) керував з ознаками наркотичного сп`яніння; 2) відмовився від проходження медичної експертизи на стан сп`яніння у присутності двох свідків. Таким чином, стає незрозумілим, в чому саме обвинувачується водій: керуванні з ознаками наркотичного сп`яніння чи у відмові від проходження медичної експертизи.

Крім того, оскільки в протоколі не сформульовано, який саме огляд апелянт має пройти на вимогу поліцейського (на стан алкогольного сп`яніння чи наркотичного) та у який спосіб (на місці із застосуванням спеціальних засобів чи в найближчому закладі охорони здоров`я), правопорушник не має можливості надати однозначну відповідь (погоджується чи відмовляється). Невірне і нечітке формулювання суті правопорушення позбавляє водія права на захист, адже обвинувачення йому незрозуміле. Особа має право знати, в чому саме її звинувачують, щоб реалізувати право на захист. Таким чином, твердження судді про однозначну відмову апелянта від проходження дійсного запропонованого йому огляду, не узгоджується з матеріалами справи.

Поліцейським було порушено порядок огляду на стан сп`яніння, у зв`язку з чим він вважається недійсним, а протокол - недопустимим доказом вини ОСОБА_1 .

У протоколі не зазначено, що водієві пропонувалося пройти огляд на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським, а також те, що водій відмовився від проходження такого огляду. Також в протоколі не зазначено, що водій відмовився і від проходження огляду у закладі охорони здоров`я.

В матеріалах справи присутнє направлення водія на проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, але як виявилось в ході судового засідання 31 серпня 2020 року, працівник поліції не запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки, що свідчить про порушення процедури і спростовує факт вимоги пройти такий огляд у закладі охорони здоров`я.

Таким чином, водій був позбавлений можливості у встановленому законом порядку пройти відповідний огляд.

Однак, суд не звернув увагу на зазначені обставини і не врахував їх при винесенні оскаржуваної постанови.

Більш того, водія не відстороняли від керування, що у своїй сукупності з іншими доказами свідчить про невідповідність дій поліцейського з процедурою оформлення матеріалів за ст.130 КУпАП.

Посилання у протоколі на порушення ОСОБА_1 п. 2.5 ПДР не

ґрунтується на законі, так як у протоколі зазначено відмова від проходження

медичної експертизи.

ОСОБА_1 не порушував п.2.5 ПДР, оскільки не повинен проходити медичну експертизу на стан сп`яніння на вимогу поліцейського. Ця норма передбачає наступне: Водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Крім того, показання працівників поліції ОСОБА_2 і ОСОБА_3 не відповідають дійсності, проте суд вважає їх об`єктивними, оскільки вони не суперечать доказам, є достатньо переконливими, чіткими та такими, що узгоджуються між собою.

Заслухавши пояснення особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 , його захисника - адвоката Костишика С.В., які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, перевіривши матеріали справи та доводи, викладені в апеляційній скарзі, апеляційний суд доходить таких висновків.

Згідно з вимогами ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Цих вимог закону суд першої інстанції дотримався при розгляді справи.

Висновки суду щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, засновані на досліджених в судовому засіданні доказах та є обґрунтованими.

Під час розгляду справи судом виконані вимоги ст.ст.280, 283 КУпАП та повно, всебічно з`ясовані обставини справи, дотримані вимоги закону щодо змісту постанови про адміністративне правопорушення.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 свою вину не визнав та пояснив, що 10 червня 2020 року він їхав зі своїм батьком ОСОБА_4 в м.Мелітополі по вул.Чкалова, та його зупинили патрульні поліцейські. До нього підійшов поліцейський, який не надав документів, що підтверджують особу, та попросив пройти з ним до службового авто. Знаходячись в авто, поліцейський посвітив ліхтарем на нього та запропонував йому вирішити все миром, заплативши хабар у розмірі 8000 грн. Протокол складався на капоті авто. Керував авто він в тверезому стані, він дійсно відмовився пройти медичний огляд, т.я. поспішав на роботу.

Суд дійшов правильного висновку про те, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, в повному обсязі підтверджена даними, що містяться: у протоколі про адміністративне правопорушення серії ОБ№ 061886 від 10 червня 2020 року, згідно з яким ОСОБА_1 у зазначений час керував транспортним засобом ЗАЗ 1102 номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння (порушення мови, зірниці очей не реагують на світло), від проходження медичного огляду на стан сп`яніння відмовився в присутності двох свідків. Зі змістом протоколу ОСОБА_1 ознайомлений, відмовився від отримання копії протоколу та підпису, будь-яких зауважень чи клопотань не заявляв; актом огляду; направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 10 червня 2020 року;

Вказані докази узгоджуються з відомостями з рапорту працівника поліції ОСОБА_3, в якому зафіксовано, що 10 червня 2020 року приблизно о 06 годині 05 хвилин ними був зупинений транспортний засіб ЗАЗ 1102 номерний знак НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 . Під час перевірки документів водій за зовнішніми ознаками знаходився в стані наркотичного сп`яніння. Від проходження медичної експертизи відмовився. В ході складання адміністративного протоколу за ст.130 КУпАП водій відмовився здати посвідчення водія для тимчасового вилучення до прийняття рішення суду.

Зазначені докази у їх сукупності підтверджують те, що ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, при викладених в постанові суду обставинах.

Висновки суду першої інстанції, викладені у постанові, є обґрунтованими, належним чином вмотивованими та повністю відповідають фактичним обставинам справи.

Додаткові докази, досліджені при апеляційному розгляді, правильності цих висновків не спростовують.

Так, при апеляційному розгляді ОСОБА_1 в цілому підтвердив свої пояснення, які надані в суді першої інстанції та наполягав на тому, що він не відмовлявся пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння на місці, проте, такий огляд не проводився. Ознак наркотичного сп`яніння в нього не було. Також зазначив, що свідки з`явились після його спілкування з поліцейськими в машині. Свідки-це прохожі, яких запросили поліцейські. У присутності свідків поліцейський сказав, що він керував автомобілем у стані сп`яніння. Поліцейський йому в очі світив ліхтариком в машині поліцейських. Поліцейські пропонували пройти огляд у медичному закладі. Вони не роз`яснювали, що неможливо пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння на місці зупинки. Після оформлення адміністративного матеріалу його від керування автомобілем не відсторонили та він поїхав на своєму авто з місця події. Одразу на дії працівників поліції він не звертався зі скаргами. Після того, як його викликали до суду, він звернувся із заявою до ДБР.

Допитаний за клопотанням сторони захисту свідок ОСОБА_4 , який є батьком ОСОБА_1 , також підтвердив свої пояснення, надані в суді першої інстанції, та зазначив, що разом із сином вони їхали на роботу, де вони разом працюють. Син керував автомобілем. Назустріч їхав патрульний автомобіль, який за допомогою проблискових маячків подав сигнал зупинитись. До машини підійшов чоловік одягнений у форму працівника поліції, який запропонував його сину надати документи на автомобіль, на що він погодився та передав поліцейському технічний паспорт на автомобіль та свої водійські права. Сказали, що не працюють габарити. На прохання його сина пред`явити службове посвідчення, поліцейський відмовився та наказав сину піти разом із ним до службового автомобіля, на що син погодився. Поліцейський сказав, що у сина ймовірні ознаки наркотичного сп`яніння та він його доставить до Мелітопольського наркологічного диспансеру, на що ОСОБА_1 відмовився. Син спитав у поліцейського про можливість проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки, на що поліцейський не відповів. Поліцейський не представився. З цієї причини він заборонив сину їхати з ними, так як це були невідомі особи та був ранній час. Так як вони запізнювались на роботу, він вийшов з автомобіля та побачив, що поліцейський покликав двох чоловіків, які проходили біля службового автомобіля поліції. У присутності двох невідомих чоловіків поліцейський склав постанову та протокол. Свідок, який був запрошений поліцейським, сказав поліцейському що у його сина відсутні будь-які ознаки сп`яніння, але поліцейський не відреагував на таку заяву. ОСОБА_4 сказав, що викличе наряд «102», після чого поліцейські в продовж 5-10 хвилин зібрали усі свої бланки та поїхали, а вони з сином продовжили свій рух. До поліції на службу «102» він не зателефонував, тому що поліцейські поїхали, і він вважав, що конфлікт вичерпаний.

Суд першої інстанції обґрунтовано поставився критично до показань ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , оскільки ці пояснення є непереконливими та суперечать дослідженим судом доказам, які додані до протоколу.

Доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння на місці зупинки, а навпаки просив працівника поліції провести огляд на стан сп`яніння на місці зупинки, так як поспішав на роботу, не є слушними з огляду на таке.

Згідно з п.12 Розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року № 1452/735, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за №1413/27858 (далі - Інструкції), у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Оскільки поліцейськими на місці зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 у останнього виявлені ознаки наркотичного сп`яніння, його обґрунтовано направлено на огляд до медичного закладу.

Проте, від такого огляду ОСОБА_1 відмовився у присутності двох свідків, чого сам не заперечує.

При цьому, ОСОБА_1 та свідок ОСОБА_4 надали суперечливі показання стосовно причин відмови ОСОБА_1 від проходження огляду.

Зокрема, сам ОСОБА_1 стверджує, що він відмовився проходити огляд в медичному закладі, т.я. поспішав на роботу та бажав пройти огляд на місці. Свідок ОСОБА_4 стверджує, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду, оскільки він сам йому заборонив проїхати з поліцейськими до медичного закладу, оскільки останні не представились.

В свою чергу, посилання сторони захисту на те, що ОСОБА_1 та свідок ОСОБА_5 не знали, хто зупинив транспортний засіб, та чи мали вказані особи відповідні повноваження, є непереконливими, в т.ч. і тому, що поліцейські під`їхали на патрульному автомобілі, перебували у форменому одязі, у документах, які оформлялись при ОСОБА_1 , зазначені прізвища, ім`я по батькові та посади службових осіб, які їх оформляли. Крім того, до складання відносно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП відносно останнього тим же поліцейським винесено постанову про накладення адміністративного стягнення за порушення правил дорожнього руху за ч.5 ст.121 КУпАП.

Те, що на відеозапису, який наданий стороною захисту та долучений до матеріалів справи, який був відтворений при апеляційному розгляді, один із присутніх на місці події чоловіків (за твердженням сторони захисту - один зі свідків), вказав на те, що не бачить у ОСОБА_1 ознак сп`яніння, не спростовує наявності в діях останнього складу інкримінованого йому правопорушення. Матеріалам справи, в т.ч. і поясненнями самого ОСОБА_1 , підтверджується те, що поліцейські здійснювали візуальний огляд ОСОБА_1 , в т.ч. перевіряли реакцію зіниць його очей на світло, встановлені в останнього ознаки наркотичного сп`яніння відображені в акті огляду та у направленні на огляд.

Те, що при розгляді справи судом першої інстанції не заслухані свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , не завадило суду повно і всебічно з`ясувати обставини справи та не свідчать про незаконність винесеної постанови.

Клопотань про дослідження додаткових доказів, в т.ч. про допит свідків, при апеляційному розгляді сторона захисту не заявляла.

В той же час, ОСОБА_1 не заперечується той факт, що при його відмові пройти огляд на стан сп`яніння у медичному закладі свідки були присутні.

З наданого стороною захисту відеозапису та з інших матеріалів справи не вбачається будь-яких порушень з боку поліцейських при оформленні даного адміністративного матеріалу.

Доводи захисника про те, що з протоколу про адміністративне правопорушення незрозуміло, яке конкретно правопорушення інкримінується ОСОБА_1 , суперечить змісту самого протоколу, у якому суть правопорушення сформульована належним чином. При цьому, керування транспортним засобом у стані сп`яніння ОСОБА_1 не інкримінується, а відмова водія, який має ознаки сп`яніння, від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, є самостійним складом правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Вищевказаний протокол складений з дотриманням вимог ст.ст.254-256 КУпАП та вищевказаної Інструкції та містить всі необхідні для розгляду справи відомості. Якихось істотних недоліків при його складанні, які б тягли за собою визнання цього протоколу недопустимим доказом, не вбачається. Достовірність відомостей, зазначених у протоколі, сумнівів не викликає, оскільки ці відомості узгоджуються з іншими доказами, доданими до протоколу.

Твердження захисника про те, що водія не відстороняли від керування транспортним засобом, нічим не підтверджується, більш того, правильності висновків суду першої інстанції теж не спростовують.

Даних про те, що після оформлення протоколу та інших матеріалів ОСОБА_1 дозволено керувати автомобілем, в матеріалах справи немає.

Доводи сторони захисту про те, що показання працівників поліції ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , надані ними при розгляді справи судом першої інстанції, не відповідають дійсності, є також безпідставними, оскільки пояснення цих осіб узгоджуються з наявними в матеріалах справи доказами, на які послався суд в оскаржуваній постанові.

Підсумовуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з`ясував обставини справи, дослідив всі докази, які наявні в матеріалах справи, та надав цим доказам правильну юридичну оцінку.

Висновки суду фактичним обставинам справи відповідають, а доводи сторони захисту про протилежне є безпідставними.

Оскаржувана постанова суду містить всі відомості, передбачені ст.283 КУпАП.

Те, що в постанові суду не відображені пояснення захисника, не таким недоліком, який тягне за собою скасування вказаної постанови та не свідчить про її незаконність та необґрунтованість.

При накладенні адміністративного стягнення суд дотримався вимог ст.ст.33 КУпАП, врахував характер вчинених правопорушень, особу порушника, ступінь її вини і наклав стягнення у межах, встановлених цим Кодексом.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_1 - адвоката Костишика С.В., правильність вищевказаних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи, не встановлено.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Костишика С.В. залишити без задоволення.

Постанову Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 31 серпня 2020 року стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною, й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду С.В. Дадашева

Дата документу Справа № 937/4221/20