Справа № 404/1896/20
Номер провадження 3/404/756/20
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2020 року м. Кропивницький

Суддя Кіровського районного суду міста Кіровограда Завгородній Є.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кропивницькому протокол про адміністративне правопорушення АПР18 №503493 та додатки до нього стосовно :

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, зареєстрованої в АДРЕСА_1 та мешкає по АДРЕСА_2 ,

з участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 ,

її представників адвокатів Гайдая Р.П. і Власюк К.П.,

представника малолітнього адвоката Тупала М.П.,

у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУПАП,

ВСТАНОВИВ:

15 січня 2020 року, приблизно о 10 годині по вулиці Біляєва, 1 в місті Кропивницькому, ОСОБА_1 з учбового класу восьмого навчально-виховного об`єднання забрала свого малолітнього сина, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , після чого залишила будівлю навчального закладу та в подальшому умисно утримувала потерпілого в салоні транспортного засобу до 02 години 16 січня 2020 року, чим вчинила психологічне насильство, внаслідок чого завдала шкоду психічному здоров`ю малолітнього ОСОБА_2 .

ОСОБА_1 та її представник вину не визнали і повідомили про судові провадження між колишнім подружжям, у тому числі з приводу визначення місця проживання дитини. Наголошують, що 15 січня 2020 року ОСОБА_1 хотіла відвідати свого сина в школі. Після того як вона з сином залишила навчальний заклад, їх переслідували і заблокували представники правоохоронних органів, почали обшук, тому вона всупереч власної волі перебувала до 02 години, 16 січня 2020 року під контролем правоохоронних органів.

Протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 оформили з істотними порушеннями оскільки: його склали без оригіналів матеріалів і без заяви про вчинення правопорушення; не дали їй знайомитись з матеріалами провадження; оформили протокол нерозбірливим почерком; з виправленнями та закресленнями; вказали скорочену посаду інспектора, особу порушника не встановили; не зазначили у чому полягає психічне насильство; не забезпечили участь адвоката, намагались змінити покази ОСОБА_1 .

Долучений акт оцінки рівня безпеки є неналежним доказом. Висновки психологів про заподіяння шкоди психічному здоров`ю малолітнього, спростовані змістом рецензій від 25 серпня 2020 року. Покази вчителя суб`єктивні, оскільки педагог знає батька, тому є зацікавленою особою.

Представник малолітнього потерпілого пояснив що ОСОБА_1 не погодила дії з батьком дитини, внаслідок чого за допомогою представників приватної охоронної служби, та всупереч волі дитини, взимку забрала без верхнього одягу її малолітнього сина з уроку і в подальшому більше як дванадцять годин утримувала власну дитину в салоні транспортного засобу. Внаслідок умисних дій матері, малолітній опинився і тривалий час знаходився у вкрай несприятливих для дитини умовах оскільки: припинив навчання; був позбавлений нормальних умов і житла; не міг вільно поводитись; хвилювався; соромився; боявся. Став не тільки очевидцем, але й приводом і головною дійовою особою дванадцятигодинного загострення сімейного конфлікту між батьками. Для врегулювання створеного скандалу залучали групу швидкого реагування, представників правоохоронних органів, переговірників, адвокатів, слідчих, представників служби у справах дітей, психологів. Внаслідок умисних дії матері була завдана шкода психічному здоров`ю малолітнього потерпілого.

15 січня 2020 року, малолітній ОСОБА_2 мешкав з батьком в с. Суботці, Знамянського району, Кіровоградської області.

16 січня 2020 року, мати малолітнього потерпілого за власним бажанням змінила місце проживання сина на АДРЕСА_3 .

Право матері на зустріч з дитиною ніхто не оспорює.

Проте з наведених вище обставин вбачається, що фактичною кінцевою метою зустрічі ОСОБА_1 з малолітнім сином стало не бажання відвідати навчальний заклад, а змінити місце проживання її сина.

Готуючись до зміни місця проживання малолітнього потерпілого, ОСОБА_1 уклала договір про надання охоронних послуг та перевезення. На виконання договору охорони, 15 січня 2020 року група осіб чоловічої статі приїхала в місто Кропивницький, де використовуючи чисельну та фізичну перевагу забезпечила ОСОБА_1 безперешкодну можливість забрати дитину з уроку, залишити будівлю навчального закладу, зачинитись з малолітнім потерпілим в салоні транспортного засобу та використовуючи заздалегідь найнятих нею адвокатів протягом більше 12-ти годин вести перемови з батьком дитини, представниками правоохоронних органів, представниками служби у справах дітей.

Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Батьки малолітнього ОСОБА_2 не досягнули згоди про місце проживання їх дитини.

Згідно з абзацом 1 ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Станом на 15 січня 2020 року, батьки малолітнього ОСОБА_2 мешкали окремо. Вони не досягнули згоди про місце проживання їх сина, ОСОБА_2 .

Крім того, 15 січня 2020 року, батьки малолітнього ОСОБА_2 не отримали висновок органу опіки та піклування, або судового рішення що набрало законної сили про визначення місця проживання їх малолітнього сина.

Статею 51 Конституції України кожному з подружжя гарантовані рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно з ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Отже, спір щодо місця проживання та порядку виховання і зустрічей з дитиною не вирішено.

Стосовно дітей, незалежно від того здійснюються дії державними чи приватними установами або батьками, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Законодавство України не містить норм про перевагу одного батька перед іншим. Батьки насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо.

Кожній дитині гарантовано право на свободу, особисту недоторканість та захист гідності. Держава здійснює захист дитини від усіх форм домашнього насильства. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини ( ст. 10-11 Закону України «Про охорону дитинства»)

Відповідно до вимог ст. 18 Конвенції про права дитини, найкращі інтереси дитини є основним предметом батьківського піклування.

Всупереч перерахованих імперативних положень національного та міжнародного права, ОСОБА_1 без згоди дитини, батька, служби у справах дітей та судового рішення незаконно змінила місце проживання свого сина. При цьому переслідувала насамперед власні інтереси, намагаючись залишити місто Кропивницький, внаслідок її винної поведінки остання більше 12-ти годин не піклувалась та свідомо нехтувала пригніченим психологічним станом власного малолітнього сина.

На момент вчинення правопорушення, потерпілий не досягнув восьмирічного віку. З урахуванням його малолітнього віку, стану невизначеності, знервованості, пригніченості, холодної пори року, нічного часу, агресивної поведінки учасників конфлікту, тривалості порушеного спокою дитини, ОСОБА_1 умисно завдала психологічного насильства своєму сину.

Відповідно до ч.1 ст.173-2 КУпАП, правопорушенням є вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно з п.14 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Вчинене ОСОБА_1 домашнє насильство охоплюється диспозицією ч.1 ст.173-2 КУпАП, оскільки внаслідок протиправних умисних дії психологічного характеру, дитина зазнала психологічної шкоди. Такий висновок ґрунтується не тільки на підставі відеоматеріалу, висновку експертів, показів вчителя. З урахуванням малолітнього віку дитини, його втоми, порушеного повсякденного ритму життя, стану невизначеності, знервованості, пригніченості, обмеження в рухах, холодної пори року, нічного часу, агресивної поведінки учасників конфлікту, тривалості порушеного душевного спокою, констатую про доведеність факту заподіяння шкоди психічному стану малолітнього ОСОБА_2 .

У свою чергу ОСОБА_1 є суб`єктом цього правопорушення , тому підпадає під визначення кривдника.

Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії, передбачала її шкідливі наслідки і бажала або свідомо допускала настання цих наслідків ( ст. 10 КУПАП) ОСОБА_1 усвідомлювала незаконність дій спрямованих на зміну місця проживання дитини, у зв`язку з цим передбачала протидію батька дитини. Для того щоб забрати дитину в інше місто вона найняла охорону, замовила транспортні послуги та уклала договори про надання правової допомоги з супроводом двох адвокатів для можливості зміни місця проживання сина. Таким чином ОСОБА_1 свідомо організувала та загострила перебіг сімейного спору, заручником якого на тривалий час став її семирічний син.

Обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. В діях ОСОБА_1 наявні кваліфікуючі ознаки домашнього насильства. Вони утворюють склад адміністративного правопорушення, оскільки спровокована нею конфліктна ситуація полягала в обмеженні волевиявлення малолітнього та викликала у постраждалої особи побоювання за свою безпеку, спричинила тривалу емоційну невпевненість, нездатність захистити себе, тобто мати умисно завдала шкоду психічному здоров`ю ОСОБА_2 .

Зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення обставини вчинення адміністративного правопорушення за своїм змістом містять всі обов`язкові елементи складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, оскільки невід`ємною складовою цього адміністративного правопорушення стало психологічне насильство, яке проявилося в умисному вчиненні будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру, яке завдало шкоди психічному здоров`ю потерпілого.

Матеріали справи про адміністративне правопорушення містять достатню кількість належних і допустимих доказів, що вказують на вчинення ОСОБА_1 умисних дій, зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення, які свідчать про наявність в діях останньої складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, а саме вчинення домашнього насильства, тобто умисного вчинення будь-яких дій психологічного характеру, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо, внаслідок чого була завдана шкода психічному здоров`ю потерпілого.

Вчинення будь-яких діянь фізичного, психологічного чи економічного характеру, повинно бути підтверджено поясненнями свідків, потерпілих або іншими доказами, що є необхідним елементом складу даного правопорушення.

Так сторони не заперечують, що 15.01.2020 року, приблизно о 10:00 годин під час третього уроку в першому Б класі Комунального закладу «Навчально-виховне об`єднання природничо-економіко-правовий ліцей - спеціалізована школа І-ІІІ ступенів № 8 - позашкільний центр Кіровоградської міської ради Кіровоградської області», до класу зайшла ОСОБА_1 з невідомими особами чоловічої статі в спец формі, забрала сина ОСОБА_2 , після чого вийшла з сином з будівлі навчального закладу.

Тотожні обставини містить переглянутий під час розгляду відеозапис з показами вчителя ОСОБА_3 .

Неупередженим та об`єктивним видом доказу є відеозапис з шкільної камери спостереження де зафіксували ОСОБА_1 яка з охороною зайшла в будівлю школи та швидко залишила навчальний заклад, під час чого в зимову пору року винесли роздягненого та без шапки малолітнього ОСОБА_2

По АДРЕСА_3 зупинили та обшукали автомобіль, з салону якого ОСОБА_1 , та її син ОСОБА_4 не виходили.

Висновки фахівців, узгоджуються з фактично встановленими обставинами про те що у малолітнього потерпілого виявлені ознаки психологічного насильства: непередбачувана, потенційно небезпечна, свавільна поведінка з боку дорослих; порушення почуття базової безпеки дитини; різке невиправдане порушення звичного устрою життя дитини; спостереження дитини за агресивною, насильницькою поведінкою дорослих; повідомлення дитині інформації, що руйнівно впливає на прив`язаність та позитивний психоемоційний зв`язок з батьком; спостереження дитини за проявами насильства стосовно значимої особи (вчителя) з боку дорослих, що брали участь у його вилученні зі школи; примусове фізичне вилучення ОСОБА_5 матір`ю зі школи, психологічне травмування дитини, яке вкрай негативно позначаться на психоемоційному благополуччі та особистісному розвитку потерпілого.

Також, у висновку Інституту психології імені Г.С. Костюка від 19.02.2020 року, за результатами діагностичного обстеження дитини ОСОБА_2 акцентується увага, на тому, що ОСОБА_4 тривожно сприймає ситуацію конфлікту між батьками, що викликає певну деформацію у сприйнятті сімейної системи. Дитина зазнала психологічного насильства дитині необхідно забезпечити стабільне, константне місце проживання, сталий розпорядок життя та навчання, безпеку та надійність середовища.

Сукупний зміст долучених до справи доказів свідчить по виявлені ознаки психологічного, насильства стосовно дитини.

Відповідно до ст. 245 КУПАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з ст. 280 КУПАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУПАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, у тому числі і протоколом про адміністративне правопорушення.

Не має істотного значення та не спростовує вини ОСОБА_1 повідомленні нею та її адвокатами обставини: Домашнє насильство є публічним проступком. Захист суспільних інтересів здійснює держава, тому не є вирішальною умовою наявність чи відсутність заяви про вчинене адміністративне правопорушення. ОСОБА_1 під час розгляду справи в суді не ставила під сумнів існування висновків спеціалістів. Копії матеріалів завірено, крім того вона замовила рецензію на проведені дослідження, тому відсутні сумніви в дійсності таких висновків. При складанні протоколу про адміністративне правопорушення був присутній фахівець в галузі права, - ОСОБА_6 тому право ОСОБА_1 на захист не порушено та повність реалізовано під час проведення судових засідань з участю двох адвокатів та самої ОСОБА_1 . Заповнення протоколу про адміністративне правопорушення розбірливим чи нерозбірливим почерком є суб`єктивним оціночним судженням порушника , тому до уваги не приймається. В протоколі про адміністративне правопорушення відсутні виправлення/закреслення які могли б завадити, спотворити чи унеможливили визначити текст і зміст обвинувачення. Вина порушника не залежить від того чи зазначено абревіатуру або повну назву посади особи яка заповнила протокол про адміністративне правопорушення. Особу порушника встановили паспортними даними, про що є посилання на серію та номер паспорту. В протоколі про адміністративне правопорушення редакція пред`явленого обвинувачення містить чітке та однозначне визначення про форму психічного насильства та в чому воно полягає. Зауваження на письмові пояснення про спотворення письмових показів залишаються непідтвердженими припущеннями, до уваги не приймаються, оскільки враховані покази порушника в суді.

Покази свідка ОСОБА_7 відрізняються від фактично встановлених обставин тільки в мотивах поведінки учасників конфлікту. Це пояснюється тим, що свідок є членом сімї та учасником сімейного спору, тому судження ОСОБА_7 суб`єктивні та до уваги не приймаються.

Допитана в суді в якості свідка ОСОБА_6 підтвердила що вона була очевидцем обставин, при яких 17.03.2020року складався протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 . Підтверджує події зазначені в зауваженнях на протокол.

Хибні припущення ОСОБА_1 , що вона 15.01.2020 року стала випадковою жертвою подій в яких її обвинувачують, та перебувала під контролем правоохоронних органів. Безпідставність висловленої порушником правової позиції спростовується тим, що остання завчасно готувала дії спрямовані на зміну місця проживання дитини, у зв`язку з чим заздалегідь домовилась про надання послуг з охорони, транспортування, правової допомоги. Це свідчить про її ретельне планування та розподіл обовязків. Таким чином втручання правоохоронних органів, проведення слідчих дії у тому числі обшуку транспортного засобу, в салоні якого була ОСОБА_1 разом з потерпілим не є збігом обставин, а наслідком її умисних спланованих протиправних дій. Крім того обшук тривав незначний час, тоді як порушник утримував дитину більше дванадцяти годин. Проведення короткострокових слідчих дій не виправдовує свавільного утримання малолітньої дитини, тобто утворює в діях ОСОБА_1 закінченого складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 172-2 КУПАП.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. (ч. 1 ст. 252 КУПАП)

Долучена порушником письмова рецензія № 16/122 від 25 серпня 2020 року на висновок психологічного обстеження потерпілого містить посилання щодо можливих недоліків допущених під час проведення психодіагностичної оцінки стану малолітнього потерпілого. Разом з цим критика рецензента не виправдовує вину ОСОБА_1 у свавільному тривалому утриманні дитини, обмеженні прав, свобод і гарантій малолітнього, внаслідок яких була завдана психологічна шкода дитині. По вказаній категорії справ не передбачений обов`язок доведення шкоди психічному здоровю потерпілого виключно висновками експертів. З огляду на вказане, керуючись законом, засадою розумності та правосвідомості обґрунтовано переконаний про наявність вини ОСОБА_1 , яка заради негайного задоволення власних прав, тривалий час нехтувала правами і свободами свого малолітнього сина.

За правилами ст. 38 КУПАП, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частині третій цієї статті.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 вчинила адміністративне правопорушення 15.01.2020 року. Станом на день розгляду справи закінчився строк для застосування адміністративного стягнення. Таким чином, провадження в справі про адміністративне правопорушення необхідно закрити, у зв`язку з закінченням трьохмісячного строку накладення стягнення.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 247 КУПАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Керуючись ст. 24, ч. 1 ст. 173-2, п. 1 ч. 1 ст. 284 КУПАП,

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 визнати винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУПАП.

Провадження в справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУПАП закрити на підставі п. 7 ст. 247 КУПАП, у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Постанова може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду протягом 10 днів з дня винесення через Кіровський районний суд міста Кіровограда.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови, - без змін, чи зміні постанови.

Суддя Кіровського районного суду м.Кіровограда Є. В. Завгородній