Справа № 204/4999/20
Провадження № 3/204/3631/20
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2020 року суддя Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська Приваліхіна А.І., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, що мешкає у кв. АДРЕСА_1 , про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 133353 від 27 липня 2020 року, ОСОБА_1 , 20 липня 2020 року о 08 год. 50 хв., рухаючись по пр. Пушкіна в районі електроопори № 129, не впевнившись у безпеці та не переконавшись у наближенні транспортних засобів, вийшла на пішохідний перехід, де на неї скоїв наїзд транспортний засіб Форд Фієста, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, пішоходу ОСОБА_1 завдано тілесні ушкодження. Своїми діями ОСОБА_1 порушила вимоги п. 4.14 «а, б» Правил дорожнього руху, чим винила адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 , вину у скоєнні даного адміністративного правопорушення не визнала. Пояснила, що дорогу вона переходила по нерегульованому пішохідному переходу, бачила, що з правої сторони проїжджої частини дороги до неї наближався автомобіль синього кольору, який мав би зупинитися, однак здійснив на неї наїзд посеред пішохідного переходу, внаслідок чого вона отримала тілесні ушкодження. На підтвердження свої слів, в судовому засіданні, надала фототаблиці та відеозапис з місця дорожньо-транспортної пригоди (а. с.34-42 ).

Дослідивши матеріали адміністративної справи, заслухавши пояснення особи, відносно якої складено адміністративний протокол, відповідно до положень ст. 252 КУпАП, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, доходжу наступних висновків.

Згідно із вимогами ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з вимогами ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Приписами ст. 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а також іншими документами.

Нормою ст. 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Статтею ст. 124 КУпАП, передбачена адміністративна відповідальність учасників дорожнього руху за порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

При цьому, обов`язковою ознакою об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, є наявність причинно-наслідкового зв`язку між порушенням правил дорожнього руху та настанням дорожньо-транспортної пригоди.

Поліцейський, який склав протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 133353 від 27 липня 2020 року вказує, що ОСОБА_1 порушила пункти п. 4.14 «а, б» Правил дорожнього руху, що і стало на його думку причиною ДТП.

З такими твердження суд не погоджується та не може прийняти до уваги, з огляду на наступне.

Так, пунктом 2.3 «б» Правил дорожнього руху визначено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Відповідно до вимог пункту 12.1 Правил дорожнього руху, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Пунктом 12.3 Правил дорожнього руху визначено, що у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

Вимогами п. 18.1 Правил дорожнього руху визначено, що водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

При цьому, в письмових поясненнях водія ОСОБА_2 від 20 липня 2020 року зазначено, що вона бачила пішохода та вжила заходів екстреного гальмування, однак дані свідчення не відповідають, а ні даним протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, а ні даним схеми дорожньо-транспортної пригоди, а ні фототаблицям та відеозапису з місця пригоди, оскільки за денного, ясного освітлення, сухої погоди, гарного дорожнього покриття, у автомобіля, яким вона керувала, відсутній будь-який гальмівний шлях.

За таких обставин, суд критично ставиться до письмових пояснень водія ОСОБА_2 від 20 липня 2020 року, та не бере їх до уваги, оскільки доходить висновку, що надані нею пояснення не відповідають фактичним обставинам справи, а надані з метою уникнення відповідальності.

Відповідно до пункту 4.7 Правил дорожнього руху, пішоходи повинні переходити проїзну частину по пішохідних переходах, у тому числі підземних і надземних, а у разі їх відсутності на перехрестях по лініях тротуарів або узбіч.

Відповідно до пункту 4.10 Правил дорожнього руху, перед виходом на проїзну частину з-за транспортних засобів, що стоять, та будь-яких об`єктів, що обмежують оглядовість, пішоходи повинні впевнитись у відсутності транспортних засобів, що наближаються.

Відповідно до пункту 4.14 Правил дорожнього руху, пішоходам забороняється:

а) виходити на проїзну частину, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху;

б) раптово виходити, вибігати на проїзну частину, в тому числі на пішохідний перехід.

Відповідно до ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Положеннями ч. 1 ст. 11 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року та ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 01 листопада 1950 року, рішенням Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року № 23 рп/2010 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень ч. 1 ст. 14-1 КУпАП передбачено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено у законному порядку при додержанні, зокрема, процедури притягнення до адміністративної відповідальності, яка повинна ґрунтуватись на конституційних принципах та правових презумціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Наведені норми законодавства та правові позиції закріплюють те, що особа не вважається винною, доки її провина не буде доведена у встановленому законом порядку. Тобто, особа не повинна доказувати свою невинуватість і її поведінка вважається правомірною, доки не буде доведено зворотне.

Суд враховує правові висновки Верховного Суду України, викладені, зокрема, у постанові № 5-218кс15 від 05 листопада 2015 року, відповідно до яких відповідальність, передбачена ст. 286 КК України та 124 КУпАП має подібну природу походження, однак відмінні своїми наслідками.

Виходячи з вищевказаних пояснень вбачається, що останні фактичні обставини справи не відповідають суті адміністративного правопорушення, викладеної у протоколі, що суперечить вимогам ст. 256 КУпАП.

Крім того, відповідальність за порушення правил дорожнього руху пішоходами, велосипедистами, особами, які керують гужовим транспортом передбачена вимогами ст. 127 КУпАП.

Тобто, за наявністю підстав, передбачених порушенням передбачених п. 4.14 (а. б) Правил дорожнього руху, пішоходи притягуються до відповідальності, за ст. 127 КУпАП.

Отже протокол про адміністративне правопорушення не містить складової об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, як і будь-якого іншого правопорушення, суті адміністративного правопорушення, що унеможливлює як притягнення особи до адміністративної відповідальності, так і закриття провадження при наявності вини, наприклад, у зв`язку із закінченням строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Вимогами ст. 251 КУпАП передбачено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, що уповноважені на складання протоколів про адміністративні правопорушення, перелік яких визначено у ст. 255 КУпАП України.

Суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, адже діючи таким чином, суд перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу органу правосуддя, як незалежного арбітра, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У справах "Малофєєва проти Росії" ("Malofeyeva v.Russia", рішення від 30.05.2013 року, заява N 36673/04) та "Карелін проти Росії" ("Karelin v. Russia", заява N 926/08, рішення від 20.09.2016 року) Європейський суд з прав людини, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає те, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Згідно із приписами ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Суду не надано жодного доказу, що ОСОБА_1 були порушені будь-які правила дорожнього руху, при цьому, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

Всі докази, які були наданні суду, вказують лише на порушення водієм ОСОБА_2 . Правил дорожнього руху, що призвело до наїзду останньою на пішохода ОСОБА_1 .

Крім того, суд звертає увагу, що схема до протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди не містить інформації щодо місця скоєння дорожньо-транспортної пригоди наїзду на пішохода. Крім цього вказана схема не підписана всіма учасниками дорожньо-транспортної пригоди, зокрема пішоходом ОСОБА_1 .

Враховуючи викладене, дослідивши повно та всебічно матеріали справи про адміністративне правопорушення, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, приходжу до переконливого висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП України, у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 124, 247, 268, 283-285, 287, 289 КУпАП, -

У Х В А Л И В :

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП закрити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 КУпАП, особою, щодо якої її винесено, а також потерпілим, протягом 10 днів зо дня винесення постанови.

Суддя А.І. Приваліхіна