ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2020 року Підволочиський районний суд Тернопільської області в складі :

головуючого судді Сташківа Н.Б.,

секретаря судового засідання Стадніцької З.О.

розглянувши матеріали, які надійшли від Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції в Тернопільській області про притягнення до адміністративної відповідальності :

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання АДРЕСА_2 , працюючого військовим комісаром Підволочиського РВК, до адміністративної відповідальності не притягувався,

- за ч. 1 ст. 130 КпАП України, -

В С Т А Н О В И В :

До Підволочиського районного суду Тернопільської області 06 квітня 2019 року від Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції в Тернопільській області надійшли матеріали справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст. 130 КпАП України.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 260745 від 25 березня 2010 року ОСОБА_1 25 березня 2010 року о 00.07 год у м. Тернополі по вул.. Мазепи-Бережанській керував автомобілем марки «Volkswagen», н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме різкий запах алкоголю з порожнини рота, нечітка вимова, нестійка хода. Від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки із застосуванням технічного приладу газоаналізатора «ALKOTEST» 6820 ARHJ -0295 та огляду в найближчому медичному закладі водій категорично відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху України.

В судовому засіданні особа, що притягується до адміністративної відповідальності, вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав та пояснив, що 25 березня 2020 року близько 00:00 год разом із колегою повертався з робочої поїздки із м. Львова та прямував у с. Медин Підволочиського району, а в подальшому у смт. Підволочиськ по місцю проживання. У м. Тернополі по вул. Мазепи-Бережанській був зупинений працівниками поліції за порушення правил дорожнього руху, а саме при перестроюванні на іншу смугу руху не увімкнув покажчик повороту. Із даним правопорушенням був згідний, оскільки перед тим дві доби не спав, був змучений і в силу втомленості забув це зробити. Мав намір на місці оплатити штраф та продовжити рух, однак працівники поліції запропонували пройти йому медогляд у лікарні, на що він погодився у присутності невідомих йому осіб, що вийшли із салону автомобіля поліцейських. Проте, через деякий проміжок часу, працівники поліції сіли у автомобіль за місцем вчинення правопорушення та склали протокол про порушення ним правил дорожнього руху передбаченого ч.2 ст. 122 КпАП України та ст.. 125 КпАП України. Крім цього ними був складений протокол про вчинення ним правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КпАП України, тобто керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. У своїх поясненнях він написав, що з протоколом не згідний. Після чого знову наполіг проїхати в медичний заклад для визначення стану алкогольного сп`яніння, однак працівники поліції відповіли, що їм достатнього доказів його перебування у стані сп`яніння, оскільки у нього був запах з порожнини рота, нечітка мова. Надалі він поїхав у медичний заклад, за результатом якого і було складено висновок про те, що він у стані алкогольного сп`яніння не перебуває. Враховуючи викладене просить закрити справу про притягнення його за ч.1 ст. 130 КпАП України у зв`язку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення.

В судове засідання на 21 квітня 2020 року, 30 квітня 2020 року за клопотанням особи, що притягується до адміністративної відповідальності викликались свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , однак на призначене судом число не з`явились, хоча були повідомлені належним чином шляхом надсилання поштової кореспонденції, засобами зв`язку та смс-повідомленнями, будь-яких заяв щодо відкладення розгляду справи, пояснення причин не явки у судове засідання, а також пояснень з приводу обставин справи до суду не надсилали, за вказаних обставин справу слід вирішити у їх відсутності на підставі наявних у справі доказах.

Суд, заслухавши пояснення особи, що притягується до адміністративної відповідальності, пояснення свідка, дослідивши надані сторонами письмові докази, а також відео файли із нагрудних камер працівників поліції, проаналізувавши усі зібрані докази у повній сукупності, приходить до переконання, що провадження у справі підлягає закриттю, виходячи із наступних підстав :

Згідно із ч.1, п.п.1, 2, 3 ч.2 ст.129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Основними засадами судочинства є:

1) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом;

2) забезпечення доведеності вини;

3) змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.2 ст.48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права.

Статтею 7 КпАП України зазначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

З`ясовуючи ці обставини, суд повинен виходити з положень ст.251 КУпАП, згідно з якою доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

У відповідності до ст.ст.254, 256 КУпАП про вчинене адміністративне правопорушення уповноваженою на те посадовою особою складається протокол, в якому зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по-батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

При цьому всі викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини повинні бути належним чином перевірені та доводитися сукупністю належних і допустимих доказів.

Статтею 283 КУпАП визначено відомості, які повинна містити постанова по справі про адміністративне правопорушення, серед яких відомості про особу, стосовно якої розглядається справа, опис обставин, установлених під час розгляду справи, зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення.

Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд, з урахуванням вимог ст.252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Вимогами ч.1 ст. 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна, необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачена адміністративна відповідальність. У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціє проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Так, на підтвердження доводів вчинення громадянином ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КпАП України працівниками поліції надано:

письмові пояснення свідків ОСОБА_3 , та ОСОБА_2 , котрі пояснили, що 25 березня 2020 року близько 00:15 год у їх присутності водій ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою технічного пристрою газоаналізатора «Алкотест» , а також відмовився проїхати у медичний заклад;

рапорт інспектора роти № 1 батальйону УПП в Тернопільській області лейтенанта поліції Сеньків Н., згідно якого вбачається, що під час несення служби в складі екіпажу, спільно із лейтенантом поліції ОСОБА_4 25 березня 2020 року близько 00:07 год по вул.. Мазепи було виявлено автомобіль «Фольксваген», котрий, при перестроюванні, не увімкнув покажчик повороту. Надалі, під час перевірки документів, у водія ОСОБА_1 були наявні ознаки алкогольного сп`яніння, а саме різкий запах алкоголю із порожнини рота, порушена вимова, поведінка, що не відповідає обстановці. В присутності двох свідків водій відмовився від проходження огляду та проїхати у найближчий медичний центр, про що складено відповідні протоколи;

постанову серії ДП18 №646103 від 25 березня 2020 року, згідно якої ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за ч.2 ст. 122 КпАП України та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн;

диск відеозаписів із нагрудних камер поліцейських в одній папці із чотирма відео файлами, котрі досліджувались у судовому засіданні.

Крім того особою, що притягується до адміністративної відповідальності, надано суду висновок № 4 щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, де встановлено, що громадянин ОСОБА_1 на час звернення 25 березня 2020 року о 02:10 год є тверезий.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Так, надаючи оцінку наданим сторонами доказами у їх повній сукупності, суд виходить із наступного :

В силу положень ст.. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Порядок проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції визначений ст. 266 КУпАП, «Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного,наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №1103 від 17.12.2008 та регулюється «Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних за ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України № 1452/735 від 09.11.2015 року.

Зокрема, відповідно до положень частин 2 - 6 ст.266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.

У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій.

Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

Огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського. Кожний випадок огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, у закладі охорони здоров`я реєструється в порядку, визначеному спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі охорони здоров`я.

Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно п.1 Розділу 1 Інструкції №1452/73 остання визначає процедуру проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та оформлення результатів такого огляду.

Відповідно до п.2 Розділу 1 Інструкції №1452/73 огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

При цьому, пунктом 3 Розділу 1 Інструкції №1452/73 визначено, що ознаками алкогольного сп`яніння є: запах з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Згідно п.6 Розділу II Інструкції №1452/73 огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу проводиться в присутності двох свідків.

Відповідно до п.7 Розділу І Інструкції №1452/73 у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до ст.266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У відповідності до п.п.8, 12 розділу ІІ Інструкції №1452/73 у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я. Форма направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, наведена в додатку 1 до цієї Інструкції.

Згідно із п.9 розділу ІІ Інструкції №1452/73 з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.

У відповідності до Порядку №1103 огляд на місці зупинки транспортного засобу проводиться у присутності двох свідків (п.4).

Водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я (п.6).

Поліцейський забезпечує проведення огляду водія транспортного засобу в закладі охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення відповідних підстав (п.7).

У разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду (п.8).

Частиною 1 статті 130 КУпАП визначено декілька діянь, які утворюють об`єктивну сторону зазначеного правопорушення, серед яких і відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Вчинення саме такого правопорушення інкримінується особі, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 .

Так, об`єктивна сторона інкримінованого ОСОБА_1 правопорушення полягає в ухиленні особи, яка керує транспортними засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.

Суб`єктивна сторона вказаного правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого умислу, тобто, коли особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання.

Таким чином, для того, щоб дії особи, яка керує транспортним засобом, могли бути кваліфіковано, як відмова від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння, уповноважений працівник поліції спочатку повинен у чіткій, однозначній та зрозумілій формі висловити таку вимогу. І лише після цього особа може повідомити про свою відмову, або вчинити інші дії, які б свідчили про його небажання та ухилення від такого огляду.

Вказана відмова особи від проходження огляду має бути оформлена належним чином.

Крім цього, склад адмінправопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, може мати місце лише тоді, коли водій, керуючи транспортним засобом із ознаками сп`яніння, відмовився проходити огляд на стан сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу, так і в спеціально визначеному лікувальному закладі.

У відповідності до п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» № 14 від 23 грудня 2005 року (далі - Постанова Пленуму ВСУ №14), якщо водій ухилився від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

Аналогічна норма міститься і в п.6 розділу ІХ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року №1395 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за № 1408/27853 (далі - Інструкція з оформлення матеріалів №1395) , згідно якої у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Доводячи винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КпАП України, поліцейські посилаються на обставини, що зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 260745 від 25 березня 2020 року, пояснення свідків, а також відео фіксацію з нагрудних камер поліцейських.

Разом із тим з таким висновком суд не може погодитись, виходячи із наступного :

У відповідності до п.9 ч.1 ст.31, ст.40 Закону України «Про Національну поліцію», розділу ІІІ Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них», затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції НПУ від 03 лютого 2016 року №100, під час документування обставин правопорушення працівниками поліції здійснювалася відеофіксація за допомогою нагрудних відеореєстраторів №000019, у яких містяться 4 файли, зокрема 1 файл 7:42 хв 269304 КБ, 2-й файл 7:43хв. 184418 КБ, 3-й файл 7:44 хв, 4-й файл 7:46 3950342 КБ.

Аналізуючи матеріали відеозйомки із вказаних камер, які у відповідності до ст.251 КУпАП є одним із доказів, суд встановив наступне.

25 березня 2020 року о 00:04 год поліцейські зупинили автомобіль марки «Volkswagen» н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 , якому повідомили причину зупинки, а саме те, що він при перестроюванні транспортного засобу не увімкнув відповідний покажчик повороту, на що він визнав факт вчинення правопорушення. Через незначний проміжок часу, поліцейський запропонував пройти огляд на стан сп`яніння на місці чи проїхати для такого визначення у лікарню у присутності свідків, на що водій ОСОБА_1 чітко відповів, що бажає пройти огляд на стан сп`яніння у лікарні, при цьому прізвище свідків поліцейським не озвучувались. Надалі, як убачається із наданого працівниками поліції відеозапису, останні винесли в салоні патрульного автомобіля постанову про притягнення водія до відповідальності за ч. 2 ст. 122, ст. 125 КпАП України та накладення штрафу в розмірі 425 грн. У подальшому був складений протокол про вчинення ним правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КпАП України та надано можливість надати свої пояснення.

Таким чином, дані відеозаписи нагрудних камер працівників поліції об`єктивно підтверджують посилання особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на те, що він не відмовлявся проходити огляд на місці зупинки транспортного засобу у присутності свідків, а чітко висловив свою позицію щодо такого огляду.

Крім того, будучи допитаною у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_5 показала, що 25 березня 2020 року знаходилась із ОСОБА_1 в салоні автомобіля і прямували із м. Львову до с. Медин Підволочиського району. У м. Тернополі їх зупинили працівники поліції і, окрім винесення постанови про накладення штрафу, на водія був складений протокол про вчинення ним правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КпАП України. Водій був обурений діями та поведінкою поліцейських і по дорозі у смт. Підволочиськ вирішив заїхати у Підволочиську районну лікарню, де і пройшов огляд на стан сп`яніння. Крім того ствердила, що вона та водій були втомленими, однак вимова була чіткою, по дорозі алкоголю не вживали, водій був повністю тверезий, від нього не було чути спиртним і взагалі вона ніколи не бачила, що він вживав спиртні напитки чи був наявний запах із порожнини рота.

Таким чином, об`єктивними доказами підтверджується, що в момент, коли працівники поліції в присутності двох свідків пропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння з допомогою спеціального приладу та проїхати у медичний заклад для визначення стану алкогольного сп`яніння, останній не відмовлявся, а погодився.

Крім того пояснення особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , свідка ОСОБА_5 об`єктивно та логічно підтверджується висновком № 4 щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, виданого лікарем ОСОБА_6 Підволочиської ЦРЛ, де встановлено, що громадянин ОСОБА_1 на час звернення 25 березня 2020 року о 02:10 год є тверезий. Вказане відповідає вимогам ч.4 ст.266 КУпАП, де зазначено, що огляд осіб на стан алкогольного сп`яніння в закладах охорони здоров`я здійснюється не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Аналогічне положення закріплено і в п.7 Порядку №1103 та п.9 розділу ІІ Інструкції №1452/735.

Враховуючи викладене, суд вважає, що за встановлених обставин - дії ОСОБА_1 , який погоджувався пройти огляд на стан сп`яніння, покази свідка та наданий висновок не свідчать про його ухилення від такого огляду та не утворюють об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Будь-якої відповіді ОСОБА_1 чи іншої його дії, які б давали підстави для висновку про те, що він відмовляється від проходження обстеження на стан алкогольного сп`яніння в лікувальному закладі, на досліджених записах не видно, тому суд не може покласти його в основу із доказів підтвердження вини особи, що притягується до адміністративної відповідальності, а навпаки свідчить на користь особи, що притягується до відповідальності ОСОБА_1 , позаяк із наданих працівниками поліції відеозаписів вбачається, що останній погодився їхати у медичний заклад.

Разом із тим, із нагрудних камер поліцейських вбачається, що останні не встановлювали осіб свідків, котрі зазначені у протоколі про вчинення ОСОБА_1 правопорушення, і вказані особи не з`явились до суду для допиту їх в якості свідків на підтвердження чи спростування викладених у письмових поясненнях обставинах, вони не були попереджені про кримінальну відповідальність за дачу неправдивих показів і їх особи не були встановлені і перевірені в судовому засіданні, а тому суд не може взяти до уваги їх пояснення.

Крім того посилання працівником поліції у протоколі про адміністративне правопорушення даних, які не відповідають фактичним обставинам щодо відмови ОСОБА_1 проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння у закладі охорони здоров`я, є порушенням вимог ст.256 КУпАП, яка вимагає при складанні протоколу про адміністративне правопорушення правильно і повно викласти у ньому суть адміністративного правопорушення.

Окремо слід зазначити, що виходячи із змісту п.п.8, 12 розділу ІІ Інструкції №1452/735, п.п.6, 8 Порядку №1103, п.6 розділу ІХ Інструкції з оформлення матеріалів №1395 оформлення працівниками поліції направлення на медичний огляд до відповідного закладу охорони здоров`я у випадку відмови водія від проведення огляду з метою виявлення стану сп`яніння, є обов`язковим. Якщо після оформлення направлення водій транспортного засобу відмовляється від проведення медичного огляду і в закладі охорони здоров`я, поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Однак, у матеріалах справи відсутнє направлення на огляд в медичному закладі водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, що свідчить про те, що поліцейський у встановленому законом порядку не направляв ОСОБА_1 у заклад охорони здоров`я для проходження огляду на стан сп`яніння.

При цьому, обов`язком забезпечити проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння особи, яка відмовилася пройти такий огляд на стан сп`яніння на місці зупинки, однак, не заперечує проти його проведення у закладі охорони здоров`я, покладається на працівника поліції, який повинен це виконати не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення, що передбачено п.9 Розділу II Інструкції №1452/735.

Аналіз вищевказаних обставин у сукупності з іншими наявними у справі доказами, в тому числі і тими, на які суд послався, беззаперечно вказує на порушення працівниками поліції порядку проведення огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння.

Зокрема, в ч.ч.2, 3 ст.266 КУпАП та п.п.6, 7 Інструкції №1452/73 чітко зазначено, що проведення такого огляду проводиться працівником поліції на місці зупинки з використанням спеціальних технічних засобів і передбачають, що огляд на стан алкогольного чи іншого сп`яніння у закладах охорони здоров`я проводиться лише у разі незгоди водія на проведення такого огляду поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів (тобто на місці знаходження чи зупинки водія), або в разі незгоди з його результатами.

За вищевказаних обставин, зокрема, внесення працівником поліції до протоколу про адміністративне правопорушення відомостей, які не відповідають фактичним обставинам, а також недотримання самого порядку проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, протокол серії ДПР18 від 25 березня 2020 року за ч.1 ст.130 КУпАП не може прийматися судом до уваги як доказ винуватості особи в розумінні ст.251 КУпАП, оскільки є неналежним доказом.

Приписи ч.2 ст.19 Конституції України зобов`язують органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Однак, здійснюючи провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , органи поліції не дотримались встановленого законом порядку фіксації правопорушення та зібрання і оформлення доказів.

Згідно ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Відповідно до положень ст.9 Конституції України та ст.17 Закону України «Про міжнародні договори», міжнародні договори, згода на обов`язковість яких дана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Передбачено також, що коли міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Так, ч.1 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року (далі - Конвенції) передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення».

Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку».

А згідно з положеннями ч.3 ст.6 Конвенції кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя, тощо.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення.

У рішеннях ЄСПЛ значну роль у розширенні сфери застосування ч.2 ст.6 Конвенції грає тлумачення двох ключових понять цієї статті - «кримінальне обвинувачення» і «суперечки про громадянські права».

У справі «Кадубец проти Словаччини» (Eur. Court H.R. Kadubec v. Slovakia, Judgment of 2 September 1998. Reports. 1998 VI), представник держави-відповідача наполягав на тому, що в цій справі йдеться про адміністративний проступок, а не про кримінальне звинувачення, і, отже, ст.6 не може бути застосована. Однак, ЄСПЛ не погодився з аргументом відповідача, хоча і визнав, що внутрішнє право країни не вважає кримінальними діяння, за вчинення якого був покараний заявник. Проте, ця обставина, на думку Суду, не має великого значення, так само як і те, який державний орган розглядав справу.

У справі «Лучанінова проти України» (рішення від 09 червня 2011 року, заява № 16347/02) провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.51 КУпАП стосовно заявниці, яка вчинила дрібну крадіжку на загальну суму 0.42 грн., ЄСПЛ розцінив як кримінальне для цілей застосування Конвенції «з огляду на загальний характер законодавчого положення, яке порушила заявниця, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених цим положенням».

У справі «Маліге проти Франції» («Malige v. France», заява № 27812/95, рішення від 23 вересня 1998 року) ЄСПЛ визнав кримінально-правовий зміст адміністративного правопорушення, за яке передбачена санкція у виді позбавлення права керування транспортним засобом, що вимагає додержання процедурних гарантій, визначених Конвенцією і викладених у Рекомендації No R (91).

Тим більше, «кримінальним обвинуваченням», у розумінні Конвенції, слід розглядати протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, санкція якої передбачає стягнення у вигляді штрафу на водіїв у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, ч.2 ст.6 Конвенції гарантує кожній людині доведення вини тільки в законному порядку на підставі законно добутих доказів.

Спираючись на положення ч.1 ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також на практику Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09 червня 2011 pоку, заява № 16347/02), «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30 травня 2013 pоку, заява №36673/04), «Карелін проти Росії» (заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 pоку), суд виходить з того, що, як і у кримінальному провадженні, суд у цій справі має бути неупередженим і безстороннім і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення. Відповідне формулювання слід вважати, по суті, викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено не судом, а перед судом у змагальному процесі. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи викладене, в справах про адміністративні правопорушення підлягає застосуванню положення ст.62 Конституції України про те, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Враховуючи, що у матеріалах справи відсутні належні та достатні докази, які б беззаперечно свідчили про вчинення ОСОБА_1 дій, вказаних у протоколі про адміністративне правопорушення, суд приходить до висновку про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а відтак, провадження по справі відносно нього підлягає закриттю на підставі п.1 ст.247 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 247, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративне правопорушення закрити на підставі п.1 ст. 247 КпАП України у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження.

На постанову суду може бути подана апеляційна скарга до Тернопільського апеляційного суду через Підволочиський районний суд протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя