Справа № 711/3954/20
Номер провадження 3/711/1313/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2020 року м.Черкаси

Суддя Придніпровського районного суду м.Черкаси Михальченко Ю.В., розглянувши адміністративні матеріали, які надійшли з Соснівського районного суду м.Черкаси, про притягнення:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП невідомий,

до адміністративної відповідальності заст.124 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ :

В провадженні Придніпровського районного суду м.Черкаси знаходяться адміністративні матеріали, які надійшли з Соснівського районного суду м.Черкаси про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серія БД № 344285 від 02.06.2020 року 14.05.2020 року о 21.25 год., керуючи автомобілем Dacia Solenza д.н.з. НОМЕР_1 по вул..Благовісна в м.Черкаси ОСОБА_2 виїхав на перехрестя з вул..Пастерівська на заборонений сигнал світлофора «червоний» та допустив зіткнення з автомобілем Subaru Outback д.н.з. НОМЕР_2 , що рухався по вул.Пастерівська. Під час ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками., а водій ОСОБА_1 та пасажир ОСОБА_3 отримали тілесні ушкодження.

ОСОБА_1 в судовому засіданні вину у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення не визнав в повному обсязі. Надав суду пояснення, що дійсно 14.05.2020 року у вечірній час, а саме близько 21.25 год. він керував технічно справним автомобілем Dacia Solenza д.н.з. НОМЕР_1 . Рухався по вул. Благовісна в напрямку вул. Пастерівська. Разом з ним в автомобілі їхала ОСОБА_3 , яка сиділа на передньому пасажирському сидінні. Під`їжджаючи до перехрестя з вул.Пастерівська йому горів зелений сигнал світлофора. Крім того, навколо не було автомобілів, а тому він просто продовжив рух через перехрестя. В той час, як він вже перебув на перехресті, по вул.Пастерівська зліва-на-право по відношенню до його напрямку руху, на шаленій швидкості виїхав автомобіль Subaru Outback д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався в напрямку вул..Гоголя. В цей час відбулося зіткнення, а саме автомобіль Subaru Outback д.н.з. НОМЕР_2 в`їхав в ліву передню частину його автомобіля. В наслідок зіткнення він та пасажир його автомобіля ОСОБА_3 отримали тілесні ушкодження, а транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Одразу ж після ДТП каретою швидкої допомоги ОСОБА_3 було доправлено до лікарні. Вважає винним в ДТП саме водія Subaru Outback д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_4 , який рухався на заборонений для нього «червоний» сигнал світлофору, крім того з порушенням швидкісного режиму, значно його перевищуючи. Крім того зауважив, що сама подія мала місце 14.05.2020 року, а протокол про адміністративне правопорушення складено лише 20.05.2020 року, проте протягом тижня працівники поліції не зібрали жодного доказу, який би свідчив, що саме він порушив правила дорожнього руху, проте протокол склали саме відносно нього. Не була навіть опитана єдина очевидиця ДТП ОСОБА_3 . Крім того в його автомобілі був встановлений відео реєстратор, відео з якого було передано працівникам поліції для встановлення істини по справі, проте дане відео до матеріалів провадження не долучено, крім того воно взагалі відсутнє і на даний час зниклою. Чому протокол про адміністративне правопорушення було складено відносно нього йому не зрозуміло, адже він рухався з дотриманням правил дорожнього руху, дотримуючись швидкісного режиму, та здійснював проїзд перехрестя на дозволений «зелений» сигнал світлофору. Вважає, що в матеріалах справи відсутні будь-які факти, які б вказували на його винуватість в ДПТ, яка мала місце 14.05.2020 року, а тому просить суд провадження відносно нього закрити в зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В судовому засіданні ОСОБА_3 допитана в якості свідка, надала суду покази, що 14.05.2020 року ввечері близько 21.25 год. вона їхала на передньому пасажирському сидінні автомобілю Dacia Solenza д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 . Вони рухались по вул.Благовісна, від вул.Гуржиївська в напрямку вул.Пастерівська. Коли вони наближалися до перехрестя з вул.Павстерівська, то чітко пам`ятає, що для транспортних засобів які мали б рухатися по вул.Благовісна, горів зелений сигнал світлофору. І на перехрестя з вул.Пастерівська вони виїхали на зелений сигнал світлофору. В той момент, як вони вже виїхали на перехрестя, ліворуч від них на великій швидкості рухався автомобіль Subaru Outback д.н.з. НОМЕР_2 , який не гальмуючи виїхав на перехрестя та в`їхав в автомобіль, в якому вона перебувала. Удар прийшовся в сторону водія, а саме ліву передню частину автомобіляDacia Solenza. Під час ДТП вона отримала тілесні ушкодження і її каретою швидкої допомоги було доставлено до лікарні. Працівники поліції її не опитували ні в лікарні ні пізніше. Вважає винуватим в ДТП саме водія Subaru Outback д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_4 , який рухався на заборонений для нього «червоний» сигнал світлофору, крім того з порушенням швидкісного режиму, значно його перевищуючи.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , свідка ОСОБА_3 , дослідивши матеріали справи, приходжу до наступних висновків.

Згідно зі ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані, зокрема, встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, показаннями технічних приладів та засобів, що мають функції відеозапису, тощо.

Відповідно до положень статті 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Крім того, згідно до вимог п.1.4 ПДР України - кожен учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники дорожнього руху виконують ПДР України.

Відповідно до п.2.3 б ПДР України - для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Відповідно до п.8.7 ПДР України - світлофори призначені для регулювання руху транспортних засобів і пішоходів, мають світлові сигнали зеленого, жовтого, червоного і біло-місячного кольорів, які розташовані вертикально чи горизонтально. Сигнали світлофора можуть бути з нанесеною суцільною чи контурною стрілкою (стрілками), із силуетом пішохода, X-подібні. На рівні червоного сигналу світлофора із вертикальним розташуванням сигналів може встановлюватися табличка білого кольору із нанесеною на ній стрілкою зеленого кольору.

Відповідно до п.8.7.3.е ПДР України - червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух.

Дослідивши письмові матеріали провадження суд приходить до висновку, що факт порушення п.8.7.3 ПДР України з боку водія ОСОБА_1 не доведено, будь-яких очевидців ДТП відсутні, інший учасник ДТП ОСОБА_5 для дані пояснень до суду не з`явився.

Інших доказів суду не надано.

Таким чином, в даній ситуації вимагається доведення того, що саме ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом не дотримався ПДР України, що призвело до ДТП, на підтвердження чого, суду було надано протокол про адміністративне правопорушення. В даній ситуації на думку Суду в матеріалах справи не знайшло підтвердження того, що ОСОБА_1 вчинив вказані порушення.

Зокрема, як було зазначено вище, ОСОБА_1 повністю заперечив вчинення ним адміністративного правопорушення.

Крім того, в ході судового розгляду допитано очевидця ДПТ свідка ОСОБА_3 , яка також зазначила, що автомобіль Dacia Solenza д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 рухався по вул.Благовісній через перехрестя з вул.Пастерпівська на дозвільний сигнал світлофору, а саме зелений. Дані покази не спростовані в ходу судового розгляду, а тому тлумачаться судом на користь ОСОБА_1 .

В своїй прецедентній практиці даючи тлумачення Конвенції Європейський Суд неодноразово повторював, що з метою забезпечення змагальності процесу всі докази мають, як правило, подаватися у відкритому судовому засіданні у присутності обвинуваченого. Існують винятки з цього принципу, але вони не можуть призводити до порушення права на захист. За деяких обставин може виникнути потреба у використанні показань, отриманих на етапі розслідування. Якщо підсудному було надано достатню й належну можливість спростувати такі показання - при їх оголошенні або на пізнішому етапі провадження, - саме по собі їх прийняття як доказів не суперечитиме вимогам пункту 1 та підпункту «d» пункту 3 статті 6 Конвенції. Але з цього природно випливає, що в разі, якщо обвинувальний вирок виключно або вирішальною мірою ґрунтується на показаннях особи, яку обвинувачений (підсудний) не мав можливості допитати особисто чи домогтися її допиту під час розслідування справи або судового розгляду, права сторони захисту виявляються обмеженими настільки, що передбачені статтею 6 Конвенції гарантії виявляються порушеними. Щодо показань свідків, допитати яких у присутності підсудного або його захисника виявилося неможливим, Європейський Суд зауважує, що пункт 1 статті 6 Конвенції, узятий у поєднанні з пунктом 3 статті 6 Конвенції, вимагає від Договірних Сторін ужити конкретних заходів для того, щоб підсудний мав можливість допитати свідків, які свідчать проти нього, чи домогтися їх допиту. Однак, якщо немає підстав звинувачувати органи влади в недостатньо старанних зусиллях із забезпечення підсудному можливості допитати відповідних свідків, відсутність цієї можливості як така не означає необхідності припинення кримінального переслідування. Водночас слід з надзвичайною обережністю ставитися до доказів, отриманих від свідка за обставин, що не давали змоги забезпечити право сторони на захист тією мірою, якою Конвенція завжди вимагає забезпечувати його. Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися виключно або вирішальною мірою на показаннях, які сторона захисту не мала можливості спростувати.

Наведені факти у відповідності до статті 62 Конституції України повинні тлумачитись судом на користь ОСОБА_1 і вони не дають змоги Суду однозначно оцінити дії останнього, як такі, що містять склад адміністративного правопорушення передбаченого частиною першою статті 124 КУпАП.

Суддя наголошує, що він не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція).

Так, ч.1 ст.6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який … встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення». Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку». А згідно з положеннями ч.3 ст.6 Конвенції кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя, тощо.

Відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України»,ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Наприклад, у справі «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява № 16347/02) провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.51 КпАП України стосовно заявниці, яка вчинила дрібну крадіжку на загальну суму 0,42 грн., ЄСПЛ розцінив як кримінальне для цілей застосування Конвенції «з огляду на загальний характер законодавчого положення, яке порушила заявниця, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених цим положенням». Тим більше «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП, санкція якої передбачає стягнення у вигляді штрафу у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року (тоді як за КК України мінімальний штраф становить тридцять неоподатковуваних мінімумів доходів громадян).

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п.34 рішення у справі «Тейксейра де Кастор проти Португалії» від 09.06.1998 року, п.54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

Згідно з КпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності (ч. 1,2 ст.7); завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (ст. 245).

Діяння тільки тоді визнається адміністративним правопорушенням, коли воно містить всі ознаки його складу, відсутність хоча б однієї з них означає відсутність складу взагалі.

Об`єктивною складовою адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП є саме порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, оскільки в ході судового розгляду суду не надано достатніх та допустимих доказів вчинення ОСОБА_1 вищевказаного порушення, а тому відсутня складова вищезазначеного правопорушення.

Згідно з п.1ст.247 КУпАП розпочате провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин суддя вважає, що відсутні докази на підтвердження складу адміністративного правопорушення, передбаченого статті 124 КУпАП.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.124, 247, ст.256 КУпАП, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст.124 КУпАП закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду через Придніпровський районний суд м. Черкаси протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя: Ю.В.Михальченко