Справа №591/2518/20 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Янголь Є. В.
Номер провадження 33/816/396/20 Суддя-доповідач Рунов В. Ю.
Категорія 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2020 року суддя Сумського апеляційного суду Рунов В. Ю. , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Суми справу про адміністративне правопорушення № 591/2518/20 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Зарічного районного суду м. Сум від 23.07.2020, якою на

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1

за ч. 2 ст. 130, ст. 124, ч. 2 ст. 36 КУпАП накладене стягнення у виді у виді штрафу на користь держави в сумі 20400 грн із позбавленням права керування т/з строком 2 роки,

учасників провадження в справі про адміністративне правопорушення:

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 ,

захисника адвоката Шевченка Д. С.,

В С Т А Н О В И В:

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати постанову судді та закрити провадження у справі, оскільки т/з він не керував, письмові пояснення свідків є неналежними доказами, огляд на стан сп`яніння на місці зупинки т/з не проводився, а в лікарні проведений зі спливом двох годин після виникнення підстав для такого огляду. Крім того, справа розглянута без участі його участі.

Постановою судді Зарічного районного суду м. Сум від 23.07.2020 на ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 130, ст. 124, ч. 2 ст. 36 КУпАП накладене стягнення у виді штрафу на користь держави в сумі 20400 грн із позбавленням права керування т/з строком 2 роки. Стягнуто на користь держави 420,40 грн судового збору.

Згідно постанови судді, водій ОСОБА_3 26.04.2020 о 08:27, будучи притягнутим до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, повторно протягом року керував т/з Mercedes-Benz CLK 200 д. н. НОМЕР_1 у м. Суми по вул. І. Сірка біля буд. 19/2 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з ротової порожнини, хитка хода, млява мова. Під час руху заднім ходом не переконався, що це буде безпечно, допустив наїзд на службовий автомобіль Toyota Prius д. н. НОМЕР_2 , який знаходився у нерухомому стані, внаслідок чого т/з отримали механічні ушкодження, чим порушив вимоги п. 10.9 ПДР. Також відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки та від проходження медичного огляду в закладі охорони здоров`я в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР.

Вислухавши ОСОБА_3 та його захисника Шевченка Д. С., які підтримали апеляційну скаргу, просили скасувати постанову судді та закрити провадження у справі, перевіривши матеріали справи і дослідивши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Розглянувши протоколи про адміністративні правопорушення серії ДПР 18 № 540651 від 26.04.2020 та серії ДПР 18 № 285562 від 26.04.2020, суддя суду першої інстанції цілком вірно дійшов висновку, що водій ОСОБА_3 , керуючи т/з під час руху заднім ходом не переконався, що це буде безпечно, допустив наїзд на інший т/з, внаслідок чого т/з отримали механічні ушкодження, а також будучи притягнутим до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, повторно протягом року керував т/з із ознаками алкогольного сп`яніння та відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки т/з і в закладі охорони здоров`я в присутності двох свідків, чим порушив п. 10.9, 2.5 ПДР, що відповідає фактичним обставинам справи, належним чином умотивовано і об`єктивно підтверджується доказами у справі, зокрема:

- схемою місця ДТП від 26.04.2020 до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 540651, на якій зафіксовано дорожню обстановку після зіткнення т/з Mercedes-Benz CLK 200 д. н. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_3 та Toyota Prius д. н. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_5 із проведенням відповідних замірів, а саме розташування автомобілів на дорозі, ширина проїзної частини тощо, а також пошкодження цих т/з, отриманих унаслідок ДТП;

- письмовими поясненнями свідка ОСОБА_5 (працівника поліції), згідно яких 26.04.2020 під час патрулювання до них звернувся громадянин і повідомив про т/з Mercedes-Benz CLK 200 д. н. НОМЕР_1 , водій якого знаходився у стані алкогольного сп`яніння. Прослідувавши до вказаного місця на вул. І. Сірка був виявлений зазначений автомобіль, водій якого не відреагував на вимогу зупинитися, звернув у двір буд. № 19/2, заїхав на стоянку та зупинився, а потім цей т/з почав рух заднім ходом і здійснив наїзд на службовий автомобіль патрульної поліції, якому в результаті зіткнення спричинені механічні пошкодження;

- висновком КНП СОР «Обласний клінічний медичний центр соціально небезпечних захворювань» та копією відповідного акту медичного огляду № 947 від 26.04.2020 щодо результатів медичного огляду, згідно якого ОСОБА_3 відмовився від огляду на стан сп`яніння;

- письмовими поясненнями свідка ОСОБА_6 , згідно яких 26.04.2020 ОСОБА_3 відмовився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці за допомогою газоаналізатора та в закладі охорони здоров`я;

- письмовими поясненнями свідка ОСОБА_7 , згідно яких знаходячись вдома він побачив т/з Mercedes-Benz CLK 200 д. н. НОМЕР_1 , біля якого знаходились дві дівчини та чоловік. Через деякий час вказані особи сіли до автомобіля (за кермо сів чоловік) та поїхали. Помітивши, що водій знаходиться в нетверезому стані, він поїхав за тим автомобілем, а згодом приїхали й працівники поліції. Водій т/з Mercedes-Benz намагався втекти дворами, але заїхав на стоянку у глухий кут, після чого цей т/з заднім ходом здійснив наїзд на поліцейське авто;

- показаннями в апеляційному суді свідка ОСОБА_8 , згідно яких ОСОБА_3 відмовився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у його присутності, коли вони знаходились у приміщенні відділу поліції;

- показаннями в апеляційному суді свідка ОСОБА_9 (працівника поліції), згідно яких 26.04.2020 під час патрулювання був виявлений т/з Mercedes-Benz CLK 200 д. н. НОМЕР_1 , відносно водія якого існували підстави вважати, що він знаходиться у стані алкогольного сп`яніння. Була подана вимога зупинитися, яку водій не виконав і почав тікати. Після цього т/з зупинився на стоянці біля одного із будинків по вул. І. Сірка та одразу ж покотився назад, внаслідок чого здійснив наїзд на службове авто. З салону т/з ніхто не виходив, на сидінні водія нікого не було, а на задньому сидінні знаходився один чоловік, яким потім виявився ОСОБА_3 , і дві дівчини. Через деякий час ОСОБА_3 вийшов із автомобіля і мав ознаки алкогольного сп`яніння. У подальшому йому запропонували пройти огляд на відповідний стан сп`яніння, на що він погодився, але тільки в закладі охорони здоров`я. Прибувши до медичного закладу ОСОБА_3 відмовився пройти огляд на стан сп`яніння згідно існуючої процедури і вимог лікаря. У зв`язку з цим, на ОСОБА_3 у присутності двох свідків складений протокол за ст. 130 КУпАП;

- показаннями в апеляційному суді свідка ОСОБА_10 (лікаря-нарколога), згідно яких 26.04.2020 працівники поліції направили ОСОБА_3 для огляду на стан алкогольного сп`яніння. ОСОБА_3 погодився пройти огляд і продув газоаналізатор, результат якого склав 1,52 0/00. Оскільки за існуючою процедурою через 20 хв. необхідно було пройти ще один аналогічний тест, то ОСОБА_3 надали газоаналізатор з відкритим при ньому мундштуком, однак останній неправильно продув пристрій та почав вимагати надати йому новий мундштук. Після цього ОСОБА_3 два рази давали нові мундштуки, однак кожного разу він неправильно продував прилад. Від здачі зразків біосередовища ОСОБА_3 категоричного відмовився. Внаслідок вказаної поведінки обстежуваної особи дотриматися процедури огляду на стан сп`яніння у повному обсязі не вдалося за можливе, що стало підставою для складання висновку про відмову ОСОБА_3 від проходження медичного огляду на стан сп`яніння;

- відеозаписами з патрульного поліцейського автомобіля та персональних мобільних відеореєстраторів працівників поліції, з яких убачається як т/з Mercedes-Benz CLK 200 д. н. НОМЕР_1 під час руху заднім ходом здійснив наїзд на службовий автомобіль працівників поліції. Водій вказаного т/з ОСОБА_3 мав ознаки алкогольного сп`яніння, тому йому запропонували пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, на що він погодився тільки в лікарні. Під час проведення огляду ОСОБА_3 тричі неправильно продув газоаналізатор та відмовився від здачі зразків біосередовища, що було розцінене лікарем як відмова від медичного огляду, у зв`язку з чим складений відповідний акт і висновок. У подальшому, в присутності двох свідків на ОСОБА_3 складений протокол за ч. 2 ст. 130 КУпАП за відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки т/з, так і в медичному закладі;

- копією постанови судді Зарічного районного суду м. Сум від 25.11.2019, згідно якої ОСОБА_3 визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а також копією постанови судді Сумського апеляційного суду від 16.01.2020 про залишення без змін вказаного рішення судді суду першої інстанції.

Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку суддя встановлює наявність чи відсутність правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, які установлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до відповідальності, свідків, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису тощо (ч. 1 ст. 251 КУпАП).

Оцінюючи кожен наведений вище доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП), не убачає будь-яких підстав не довіряти цим доказам. При цьому, досліджуючи під час розгляду письмові пояснення свідків ОСОБА_6 і ОСОБА_5 на предмет їх достовірності і допустимості, апеляційний суд вважає за можливе використати їх як докази вини ОСОБА_3 у вчиненні правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 130, ст. 124 КУпАП, оскільки ці письмові пояснення містять фактичні дані, на основі яких встановлюється певний юридичний факт і їх зміст об`єктивно узгоджується та співпадає з іншими безпосередньо дослідженими доказами в справі, враховуючи, що ці свідки, будучи повідомленими в установленому законом порядку про час і місце розгляду справи, не спростували перед судом у будь-який спосіб викладені ними у їх письмових поясненнях обставини, що не протирічить принципам, які застосовуються у випадках, коли свідки обвинувачення не з`являються у судове засідання і надані ним раніше показання визнаються допустимими як докази, які узагальнені та уточнені ЄСПЛ у справі «Аль-Хавайя й Тахері проти Сполученого Королівства» (Al-Khawaja and Tahery v. the United Kingdom), заяви № 26766/05 і № 22228/06, ECHR 2011), згідно яких необхідно проводити три етапний аналіз відповідності положенням п. 1 і п.п. «d» п. 3 ст. 6 Конвенції того провадження, у якому показання свідка, який не був присутнім та допитаним у судовому засіданні, були визнані допустимими як доказ, оскільки у справі мали місце достатні урівноважуючі фактори, які забезпечили належну і чітку оцінку достовірності таких доказів, та надійні процесуальні гарантії, що компенсували недоліки, з якими зіткнулася сторона через допустимість неперевірених доказів, а також забезпечена загальна справедливість судового розгляду.

Зокрема, письмові пояснення свідків ОСОБА_6 і ОСОБА_5 не є єдиними або ж вирішальними доказами для притягнення ОСОБА_3 до відповідальності за вчинення правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 130, ст. 124 КУпАП, ці пояснення не є більш значущими, ніж інші безпосередньо досліджені в судовому засіданні докази, які є достатньо вагомими для визнання особи винуватою, і лише об`єктивно та органічно доповнюють останні у їх сукупності.

Відповідно роз`яснень ВСУ, викладених у абз. 3 і 4 п. 27 постанови Пленуму від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» (із послідуючими змінами), керування т/з необхідно розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу, а згідно п. 1, 5 і 6 ст. 8 Конвенції про дорожній рух (Відень, 08.11.1968) та положень Європейської угоди, яка доповнює цю Конвенцію (Женева, 01.05.1971), кожний т/з, який знаходиться в русі, повинен мати водія.

Проведене дослідження зазначених доказів дозволяє зробити однозначний та безсумнівний висновок, який виключає будь-яке інше розумне пояснення подій, які є предметом цієї справи. При цьому за вказаних у протоколі про адміністративні правопорушення та в постанові судді обставин т/з Mercedes-Benz CLK 200 д. н. НОМЕР_1 керував саме ОСОБА_3 , а не будь-яка інша особа, так як будь-який обґрунтований сумнів спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, тому доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 щодо відсутності доказів керування ним т/з не заслуговують на увагу і задоволенню не підлягають.

На переконання апеляційного суду, ураховуючи положення національного законодавства України про адміністративні правопорушення та норм міжнародного права, для встановлення факту керування т/з певною особою не має значення, чи була ця особа після зупинки т/з виявленою працівниками поліції на відповідному місці водія чи на іншому (пасажирському) сидінні, оскільки, як зазначалося вище, кожний т/з, який знаходиться в русі, повинен мати водія. При цьому будь-яких інших осіб, які б гіпотетично за наявних обставин могли керувати т/з Mercedes-Benz CLK 200 д. н. НОМЕР_1 , встановлено не було, оскільки т/з увесь час знаходився у полі зору працівників патрульної поліції, а з салону цього автомобіля до повної його зупинки взагалі ніхто не виходив.

Що стосується доводів апеляційної скарги про порушення прав ОСОБА_3 через розгляд справи у його відсутність, то апеляційний суд вважає їх необґрунтованими, оскільки останній був обізнаним про наявність в суді відносно нього протоколів про адміністративні правопорушення і не був позбавлений можливості залучити до участі в суді захисника, однак таким правом не скористався.

Зокрема, справи надійшли до суду першої інстанції 29.04.2020 (ст. 124 КУпАП) та 30.04.2020 (ч. 2 ст. 130 КУпАП), які постановою судді від 04.05.2020 об`єднані в одне провадження. Первісно судовий розгляд призначений працівниками поліції на 07.05.2020, однак цього дня від ОСОБА_3 надійшло клопотання про відкладення судового засідання через запровадження в Україні карантину, у зв`язку з чим розгляд справи відкладений на 13.05.2020. У визначений день ОСОБА_3 знов надіслав клопотання про відкладення розгляду справи через карантин і знаходження на лікарняному. Наступні судові засідання також не відбулися через подані ОСОБА_3 клопотання з різних підстав, зокрема: 21.05.2020 лікарняний, 10.06.2020 необхідність отримання правової допомоги; 18.06.2020 службове відрядження; 25.06.2020 та 06.07.2020 знову лікарняний. 23.07.2020 ОСОБА_3 у черговий раз не з`явився в судове засідання, надіславши клопотання про відкладення розгляду справи через його тимчасову непрацездатність.

Апеляційний суд погоджується із суддею суду першої інстанції про можливість розгляду справи у відсутність ОСОБА_3 , що допускається положеннями ст. 268 КУпАП, ураховуючи при цьому усталену судову практику ЄСПЛ щодо оцінки поведінки особи та її вплив на тривалість розгляду справи, згідно якої право на доступ до суду, закріплене у §1 ст. 6 Конвенції, «не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати §1 ст. 6 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (рішення від 12.07.2001 у справі «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адамс II проти Німеччини» (Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany). «Заявник зобов`язаний максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання» (рішення від 07.07.1989 у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» (Uniуn Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Необхідно наголосити, що необґрунтоване зволікання з боку суду у розгляді справи могло призвести до негативних наслідків у виді закриття провадження у справі на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП через закінчення строку накладення стягнення, передбаченого ст. 38 КУпАП, оскільки тримісячний строк спливав 26.07.2020, що є неприпустимим, оскільки зводиться нанівець легітимна мета провадження у справі (охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством тощо ст. 1 КУпАП) та унеможливлення існування розумної пропорційності між використаними судом засобами та поставленою метою.

Адміністративна відповідальність за ч. 2 ст. 130 КУпАП, крім іншого, настає за повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених ч. 1 цієї статті, зокрема за відмову особи, яка керує т/з, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння, а тому і поліцейським спочатку, і суддею суду першої інстанції у подальшому правильно установлені як факт керування т/з особою із ознаками сп`яніння (різкий запах алкоголю з ротової порожнини, хитка хода, млява мова), так і факт відмови цієї особи від проходження огляду щодо стану алкогольного сп`яніння. Оскільки зазначена норма матеріального закону є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових чи підзаконних нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки учасників дорожнього руху, у тому числі осіб, які керують т/з, і встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, то у протоколі та у постанові присутнє посилання на порушення ОСОБА_3 вимог п. 2.5 ПДР, згідно яких водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану сп`яніння.

У свою чергу порядок проходження огляду на стан сп`яніння у свою чергу закріплений у ст. 266 КУпАП, розділі Х «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» (затверджена наказом МВС 07.11.2015 № 1395, зареєстрована в МЮ 10.11.2015 № 1408/27853), розділах І-ІІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (затверджена спільним наказом МВС та МОЗ 09.11.2015 № 1452/735 та зареєстрована в МЮ 11.11.2015 за № 1413/27858) і «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду» (затверджений постановою КМ 17.12.2008 № 1103, з послідуючими змінами) і являє собою процедуру направлення водіїв т/з для проведення огляду з метою виявлення зазначеного стану і безпосередньо проведення такого огляду.

Згідно визначеної процедури огляд водія, зокрема на стан сп`яніння, проводиться: 1) поліцейським на місці зупинки т/з із використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; з дотриманням інструкції з експлуатації спеціального технічного засобу та фіксацією результатів на паперових та електронних носіях, якщо спеціальний технічний засіб має такі функції, у присутності 2-х свідків; 2) у відповідному закладі охорони здоров`я (в тому числі у разі незгоди водія на проведення огляду на стан сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами), не пізніше 2-х годин з моменту встановлення підстав для його здійснення в присутності поліцейського. При цьому необхідно зазначити, що норми чинного законодавства щодо процедури направлення водіїв т/з для проведення огляду з метою виявлення стану сп`яніння і проведення такого огляду не передбачають обов`язковості дотримання якоїсь черговості у його проходженні і мають лише визначені обмеження, пов`язані виключно зі специфікою певного стану сп`яніння.

Таким чином, ОСОБА_3 , щодо якого були підстави вважати, що він перебуває у стані алкогольного сп`яніння, повинен був пройти відповідний огляд на стан такого сп`яніння у встановленому законом порядку, так як «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди; ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі» (рішення ЄСПЛ від 29.06.2007 у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (OHalloran and Francis v. the United Kingdom), заяви № 15809/02 і № 25624/02), тому зазначена вище вимога поліцейського є законною і обґрунтованою, у зв`язку з чим апеляційний суд вважає, що працівником поліції при складанні у відношенні ОСОБА_3 протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 130 КУпАП дотримані в повному обсязі усі вимоги процесуальних норм, права та законні інтереси останнього.

Доводи апеляційної скарги в частині того, що огляд на стан алкогольного сп`яніння не проводився на місці зупинки т/з не заслуговують на увагу, так як ОСОБА_3 доставлений до лікарні для проведення огляду за його власним бажанням через незгоду проведення його огляду поліцейським, що відповідає положенням ст. 266 КУпАП.

Є неприйнятними й доводи відносно того, що свідки ОСОБА_8 і ОСОБА_6 не були присутні під час відмови ОСОБА_3 від огляду на стан сп`яніння на місці зупинки т/з і в закладі охорони здоров`я, оскільки, як зазначено вище, ОСОБА_3 відмовився в присутності свідків від огляду поліцейським у приміщенні відділу поліції і виявив бажання прослідувати до медичного закладу, де також відмовився проходити огляд (не дотримався певної визначеної процедури) у присутності лікаря та працівників поліції, що останні підтвердили апеляційному суду. Враховуючи те, що огляд у закладі охорони здоров`я згідно чинного законодавства передбачає присутність тільки працівника поліції, то відносно ОСОБА_3 у присутності двох свідків складений протокол про адміністративне правопорушення із зазначенням ознак сп`яніння та дій водія щодо ухилення від огляду, як передбачено п. 6 розділу Х згаданої «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі».

Доводи апеляційної скарги про те, що огляд у лікарні проведений зі спливом двох годин також не підлягають задоволенню, оскільки ОСОБА_3 відмовився виконувати п. 2.5 ПДР, що утворює склад правопорушення, на наявність якого дотримання вказаного строку жодним чином не впливає.

Суддя суду першої інстанції не вийшов за межі зазначених у протоколах обставин, розглянувши справу на підставі наданих сторонами (у тому числі й уповноваженою особою національної поліції, яка склала протоколи про адміністративні правопорушення ч. 2 ст. 251, ст. 255 КУпАП) та досліджених у судовому засіданні доказів, достатніх у своїй сукупності і взаємозв`язку для доведення вини ОСОБА_3 у вчиненні правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 130, ст. 124 КУпАП. При розгляді справи в повному обсязі дотримані положення ст. 268, 279, 280 КУпАП, постанова судді є законною, обґрунтованою і належним чином умотивованою, тому вона підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Постанову судді Зарічного районного суду м. Сум від 23.07.2020 відносно ОСОБА_2 залишити без змін, а його апеляційну скаргу на цю постанову без задоволення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Сумського апеляційного судуРунов В. Ю.