Номер провадження: 33/813/1051/20
Номер справи місцевого суду: 734/1141/20
Головуючий у першій інстанції Пендюра Л. О.
Доповідач Журавльов О. Г.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.09.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі головуючого судді Журавльова О.Г., за участі секретаря судового засідання Подуст Т.П., за участі особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Біляївського районного суду Одеської області від 03.07.2020 року відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючого,

- про накладення адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-33 КУпАП,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Зазначеною постановою ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн. Стягнуто судовий збір у розмірі 420 грн. 20 коп.

Відповідно до оскаржуваної постанови суду першої інстанції, 18.04.2020 року о 15 год. 34 хв. на 452 км а/д «Київ-Одеса», біля СП «Дачне» ОСОБА_1 здійснював міжміське перевезення пасажирів міжміським сполученням Одеса-Чернігів на автомобілі «Renault Trafic», реєстраційний номер НОМЕР_1 , чим перевищив встановлену по перевезенню кількість пасажирів визначених п.2 п.п.9 Постанови Кабінету міністрів України №211, за що передбачена адміністративна відповідальність за ст. 44-3 КУпАП.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала.

Не погодившись із зазначеною постановою суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив поновити йому строк на апеляційне оскарження, скасувати постанову суду, на підставі ст. 22 КУпАП звільнити його від адміністративної відповідальності за малозначністю вчиненого правопорушення та оголосити усне зауваження.

Обґрунтовуючи поважність причини пропуску строку на апеляційне оскарження зазначив, що він не був присутнім під час розгляду справи, отримав копію оскаржуваної постанови лише 23 липня 2020 року, апеляційну скаргу подав 03 серпня 2020 року.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що суд вирішуючи питання про накладення адміністративного стягнення за ст. 44-3 КУпАП розглянув справу за його відсутністю, при цьому 02.07 2020 року ним направлялась до суду заява про відкладення розгляду справи; в матеріалах справи не достатньо доказів, які підтверджують його вину у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП.

ОСОБА_1 зазначив, що зміст протоколупро адміністративне правопорушення Серії АА №078439, складеного відносно нього 18.04.2020 року, не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП з огляду на п. 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року №211.

Крім того, зазначив, що власного доходу він не отримує, у нього на утриманні знаходиться малолітня дитина 2014 року народження і застосування адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 17 000 грн. є для нього великим та непомірним тягарем, що позбавить його родину засобів до існування.

Дослідивши зміст та строки подачі поданої апеляційної скарги апеляційний суд дійшов висновку про наступне.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду.

Порядок оскарження постанови судді у справі про адміністративні правопорушення регламентується ч. 2 ст. 294 КУпАП, відповідно до якої постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржувану постанову було ухвалено судом першої інстанції 03 липня 2020 року, за відсутності ОСОБА_1 . Копію оскаржуваної постанови судом першої інстанції було направлено ОСОБА_1 17.07.2020 року, доказів отримання копії оскаржуваної постанови апелянтом матеріали справі не містять.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що причина пропуску на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції є поважною, оскільки ОСОБА_1 не мав можливості без отримання копії судового рішення ознайомитись з мотивами рішення суду першої інстанції та скласти вмотивовану апеляційну скаргу.

Виходячи з наведеного, клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження підлягає задоволенню, а строк на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції від 03.07.2020 р. поновленню.

В судове засідання суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 з`явився, вину свою у вчиненні адміністративного правопорушення визнав та просив застосувати до нього попередження.

Заслухавши суддю-доповідача, особу, що притягається до адміністративної відповідальності, який підтримав доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частиною 7 ст. 294 КпАП України передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до положень ч.1 та 2 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно зі ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом ст. 252 КУпАП оцінка доказів при розгляді справ про адміністративні правопорушення ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні усіх обставин справи в їх сукупності.

Статтею 3 Конституції України встановлено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Диспозиція ст. 44-3 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами

Згідно із п. 9 ч. 2 Постанови Кабінету Міністрів Україна від 11 березня 2020 р. №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (зі змінами), заборонено регулярні та нерегулярні перевезення пасажирів автомобільним транспортом у міському, приміському, міжміському, внутрішньо обласному та міжобласному сполученні, зокрема пасажирські перевезення на міських автобусних маршрутах у режимі маршрутного таксі, крім перевезення: легковими автомобілями; службовими та/або орендованими автомобільними транспортними засобами працівників підприємств, закладів та установ незалежно від форми власності, які забезпечують охорону здоров`я, продовольче забезпечення, урядування та надання найважливіших державних послуг, енергозабезпечення, водозабезпечення, зв`язок та комунікації, фінансові та банківські послуги, функціонування інфраструктури транспортного забезпечення, сфери оборони, правопорядку та цивільного захисту, суб`єктів господарювання, які мають безперервний промисловий цикл, за умови забезпечення водіїв та пасажирів під час таких перевезень засобами індивідуального захисту в межах кількості місць для сидіння, передбаченої технічною характеристикою транспортного засобу або визначеної в реєстраційних документах на цей транспортний засіб і виключно за маршрутами руху, погодженими з органами Національної поліції, а також дотримання відповідних санітарних та протиепідемічних заходів.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 додержався вимог статей 245 та 252 КУпАП та на підставі аналізу доказів, досліджених під час судового розгляду, з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, дійшов до обґрунтованих висновків про винуватість ОСОБА_1 ст. 44-3 КУпАП.

Так, висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення підтверджується наступними доказами:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії АА №078439 відповідно до якого 18 квітня 2020 року о 15 годині 34 хвилин, водій ОСОБА_1 здійснював міжміське перевезення пасажирів міжміським сполученням Одеса-Чернігів на автомобілі «Renault Trafic», реєстраційний номер НОМЕР_1 , чим порушив вимогу пп. 9 п. 2 Постанови Кабінету міністрів України №211 від 11.03.2020 року.

Вказаний протокол був власноруч підписаний ОСОБА_1 . При цьому в графі «Пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності по суті порушення» він не зазначив жодного заперечення або пояснення (а.п.4).

- відео-записом з нагрудного реєстратора інспектора патрульної поліції, який приймав участь в оформленні правопорушення;

- рапортом поліцейського взводу № 1 роти №2 батальйону № 2 полку УПП в Одеській області ДПП рядового поліції Д. Плаксія, письмовими поясненнями ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 не оспорюючи фактичні обставини справи та кваліфікацію своїх дій просив звільнити його від адміністративної відповідальності на підставі ст. 22 КУпАП за малозначністю, посилаючись на відсутність умислу на вчинення адміністративного правопорушення та непомірний розмір штрафу для нього.

Відповідно до вимог ст. 22 КУпАП при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Усне зауваження може бути зроблено лише за малозначне правопорушення. Законодавство не містить їх переліку або вказівок на ознаки, що дозволяють судити про малозначність провини. Очевидно, що це такі адміністративні правопорушення, які не становлять великої суспільної шкоди та не завдають значних збитків державним або суспільним інтересам чи безпосередньо громадянина.

Звільнення від адміністративної відповідальності на підставі ст. 22 КУпАП є правом, а не обов`язком суду і застосовується лише в сукупності усіх з`ясованих фактів, що дозволяють вирішити питання про доцільність звільнення правопорушника від адміністративної відповідальності, обмежившись усним зауваженням.

Санкцією статті 44-3 КУпАП передбачено покарання за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами, - у виді штрафу у розмірі від однієї до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від двох до десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Враховуючи те, що об`єктом вказаного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, є суспільні відносини у сфері охорони здоров`я населення, а об`єктивна сторона виражається в ухиленні (порушенні) особи від правил, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішеннями органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами, такі дії завдають шкоди як державним (суспільним) інтересам, так і інтересам громадян.

Таким чином, враховуючи всі обставини справи, характер вчиненого правопорушення, беручи до уваги суспільну небезпеку вказаних дій у період карантину в країні, вид та розмір стягнення, яке законодавцем передбачено за вказані дії, апеляційний суд вважає, що у даному випадку відсутні підстави для звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності на підставі ст. 22 КУпАП.

Апеляційний суд наголошує, що не виконавши встановленні Кабінетом Міністрів України карантинні обмеження, ОСОБА_1 свідомо поставив під загрозу життя та здоров`я інших людей.

Доводи апеляційної скарги, що адміністративний протокол відносно ОСОБА_1 не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП є безпідставними.

Згідно ст. 256 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

Апеляційний суд звертає увагу, що ОСОБА_1 у вищезазначеному протоколі власноручно поставив свій підпис, доказів відсутності його вини у скоєному адміністративному правопорушенні до апеляційного суду не надано.

На підставі вищевикладеного, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції вірно встановлені фактичні обставини справи, яким дана належна правова оцінка.

Достатніх доводів і належних доказів, які б спростовували правильність висновків суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, апеляційна скарга не містить.

Доводи апеляційної скарги про винесення постанови без всебічного з`ясування всіх обставин справи та необ`єктивного дослідження доказів не ґрунтуються на матеріалах справи, так як всі обставини справи судом були досліджені всебічно, повно і об`єктивно.

Одночасно апеляційний суду зазначає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про порушення судом норм матеріального та процесуального права зводяться до його незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права та не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до законодавства та на законність судового рішення.

Таким чином, апеляційний суд не вбачає підстав для зміни або скасування оскаржуваної постанови суду першої інстанції.

Керуючись статтями 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення апеляційний суд,

постановив:

Поновити строк ОСОБА_1 на апеляційне оскарження постанови судді Біляївського районного суду Одеської області від 03.07.2020 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Біляївського районного суду Одеської області від 03.07.2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду О.Г. Журавльов