Справа №-613/962/20 Провадження №-3/613/415/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2020 року

Суддя Богодухівського районного суду Харківської області Шалімов Д.В., розглянувши матеріали, що надійшли від Богодухівського ВП ГУПН в Харківській області, про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , працюючого водієм в Гадяцькому АТП 15 337,

за ст. 44-3 КУпАП,-

ВСТАНОВИВ:

До Богодухівського районного суду Харківської області надійшов протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 44- 3 КУпАП.

Згідно протоколу, 29 серпня 2020 року о 15.00 год. в м. Богодухів по вул. Пушкіна, 79 водій ОСОБА_1 перевозив пасажирів на автобусі БАЗ д.н.з. НОМЕР_1 міжобласного сполучення Гадяч Харків, в кількості 26 осіб, що перевищує 50 % кількості місць для сидіння т/з, передбачених реєстраційним документом, чим порушив пп. 10 п. 14 ПКМ України № 641 від 22.07.2020

В судовому засіданні ОСОБА_1 не заперечував проти обставин зазначених в протоколі, у вчиненому щиро розкаявся. Пояснив, що він працює водієм в Гадяцькому АТП та 29 серпня 2020 року близько 15.00 год. був зупинений працівниками поліції на карантинному посту в м. Богодухів по вул. Пушкіна, 79, оскільки він перевозив пасажирів у кількості 26 чоловік на автобусі марки БАЗ д.н.з. НОМЕР_1 , що є перевищенням 50 % кількості місць для сидіння. Зазначив, що продаж квитків пасажирам він безпосередньо не здійснює, а перевозить виключно ту кількість пасажирів, які придбали квитки на автобус та пасажири знаходились в автобусі відповідно до кількості квитків, яку видала автобусна станція.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи в їх сукупності, оглянувши диск з відеозаписом подій, суд приходить до наступного.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КУпАП).

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Статтею 44-3 КУпАп передбачена адміністративна відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Як вбачається зі змісту протоколу, ОСОБА_1 порушив пп.10 п.14 постанови Кабінету Міністрів України № 641 від 22.07.2020.

Відповідно до пп. 10 п. 14 постанови Кабінету Міністрів України № 641 від 22.07.2020 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (в редакції, чинній на дату події правопорушення 20.08.2020) на території регіону (адміністративно-територіальної одиниці), на якій установлено помаранчевий рівень епідемічної небезпеки, додатково до протиепідемічних обмежень, передбачених для зеленого та жовтого рівня епідемічної небезпеки, забороняється перевезення пасажирів автомобільним (крім таксі) та міським електричним транспортом у міському, приміському, міжміському, міжрайонному сполученні у кількості більш як 50 відсотків кількості місць для сидіння, передбачених технічною характеристикою транспортного засобу або визначених в реєстраційних документах на цей транспортний засіб, за умови розсадки пасажирів з вільним місцем поруч, спереду, позаду.

При цьому, вказана норма не конкретизує, хто саме є суб`єктом даного правопорушення перевізник чи водій транспортного засобу.

За визначенням ст.1 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; водій - особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка; автостанція - споруда або комплекс будівель, споруд, стоянок та під`їздів для прийняття, відправлення, управління рухом автобусів та обслуговування пасажирів.

Згідно ст. 35 Закону України «Про автомобільний транспорт» перевезення пасажирів автобусами в режимі регулярних пасажирських перевезень здійснюють автомобільні перевізники на автобусних маршрутах загального користування на договірних умовах із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування.

Відповідно до положень ст. 36 Закону України «Про автомобільний транспорт» автостанції надають пасажирам послуги, пов`язані з їх проїздом автобусними маршрутами загального користування, а автомобільним перевізникам, які здійснюють перевезення пасажирів на договірних умовах, - послуги, пов`язані з відправленням та прибуттям автобусів згідно з розкладом руху.

До обов`язкових послуг, що повинні надаватися автостанціями пасажирам, належить, зокрема, продаж квитків.

До обов`язкових послуг, що повинні надаватися автостанціями автомобільному перевізнику, належать: продаж квитків; організація прибуття та відправлення автобуса з облаштованих платформ; інформування водія щодо умов дорожнього руху на маршруті.

Власники автостанцій несуть відповідальність за якість та безпеку послуг, що надаються автостанціями пасажирам та автомобільним перевізникам, технічний та санітарно-гігієнічний стан будівель, споруд, обладнання та території автостанції.

Враховуючи викладене, «водій», «перевізник» та «автостанція» є різними суб`єктами у розумінні Закону України «Про автомобільний транспорт», при цьому «перевізник» та «автостанція» можуть бути різними суб`єктами господарювання та виконують різні функції в розумінні цього Закону.

Беручи до уваги, що ані статтею 44-3 КУпАП, ані постановою КМУ № 641 від 22.07.2020 не визначено, хто саме повинен нести відповідальність за порушення заборони, встановленої пп.10 п.14 постанови КМУ № 641, суд вважає, що вказані норми не відповідають вимогам передбачуваності та правової визначеності, а відтак, у даному випадку не можуть бути належною і допустимою підставою для притягнення до відповідальності водія ОСОБА_1 .

За приписами ст. 39 Закону України "Про автомобільний транспорт" автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення.

Документами для регулярних пасажирських перевезень є: для пасажира - квиток на проїзд в автобусі та на перевезення багажу (для пільгового проїзду - посвідчення особи встановленого зразка чи довідка, на підставі якої надається пільга), а в разі запровадження автоматизованої системи обліку оплати проїзду - електронний квиток та документи для пільгового проїзду.

Відповідно до пп. 5 п.149 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.1997 № 176 (далі по тексту Правила № 176), водію автобуса забороняється відмовляти пасажирам в обслуговуванні, крім передбачених законодавством та цими Правилами випадків.

Права водія закріплено у п. 148 Правил № 176, підпунктами 4 та 6 якого водію надано право не допускати до поїздки пасажира, виключно якщо в салоні відсутні вільні місця (крім випадків, коли в пасажира є квиток на місце в салоні); не допускати до поїздки пасажирів, які не мають квитків або не пред`являють посвідчення встановленого зразка, що підтверджує право на пільги щодо оплати проїзду, перебувають у стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння, порушують громадський порядок, мають при собі небезпечні вантажі, зокрема легкозаймисті, вибухонебезпечні і такі, що можуть забруднити транспортний засіб чи одяг пасажирів.

З викладеного вище вбачається, що водій позбавлений можливості відмовити пасажиру у посадці в салон автомобіля, якщо останній має квиток, проданий автостанцією.

Протокол про адміністративне правопорушення складено на водія ОСОБА_1 за те, що він будучи водієм перевозив пасажирів на автобусі БАЗ д.н.з. НОМЕР_1 міжобласного сполучення Гадяч Харків, в кількості 26 осіб, що перевищує 50 % кількості місць для сидіння т/з.

Доказів того, що пасажири, які знаходилися у салоні вказаного автобуса під час зупинки працівниками поліції, не мали квитків на перевезення, суду не надано.

З огляду на викладене, суд вважає обґрунтованими доводи ОСОБА_1 про те, що він не мав повноважень не допустити у салон автобуса пасажирів із квитками в кількості, проданій автостанцією.

На підставі викладеного, суд вважає, що порушення ОСОБА_1 вимог пп.10 п.14 постанови КМУ від 22.07.2020 № 641 не доведено належними і допустимими доказами.

Враховуючи, що в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про наявність в діях ОСОБА_1 порушення пп.10 п.14 постанови КМУ від 22.07.2020 № 641, крім того вина не може ґрунтуватись на припущеннях, суд приходить до висновку про те, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне відмовити в накладенні адміністративного стягнення відносно ОСОБА_1 та закрити провадження у справі.

Керуючись ст. ст.22,33, 247,283, 284 КУпАП України, суддя

ПОСТАНОВИВ:

В накладенні у відношенні ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ст. 44-3 КУпАП - відмовити, провадження у справі про адміністративне правопорушення - закрити.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом 10 днів з дня винесення постанови.

Суддя