ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/953/20 Справа № 199/3329/20 Суддя у 1-й інстанції - Воробйов В. Л. Суддя у 2-й інстанції - Крот С. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2020 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі: головуючого судді Крот С.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 адвоката Кучерука А.В. на постанову Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 09 липня 2020 року, якою

ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою:

АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП, накладено стягнення у виді штрафу у розмірі шестиста неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 10 200 гривень з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на 1 рік та стягнуто судовий збір у розмірі

420 грн. 40 коп.,

ВСТАНОВИВ:

Згідно постанови Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 09 липня 2020 року 13 травня 2020 року о 23:30 год. ОСОБА_1 в районі будинку № 89 по пр.Слобожанському у м.Дніпрі (Амур-Нижньодніпровський район) керував автомобілем «ГАЗ», № НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів та від проходження медичного огляду на стан сп`яніння відмовився у присутності двох свідків, чим порушив п.2.5 ПДР України.

В апеляційній скарзі захисник просить постанову суду першої інстанції скасувати та закрити провадження по справі за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, витрати по сплаті судового збору стягнути на користь ОСОБА_1 .

Обґрунтовуючи свої апеляційні вимоги вказує на те, що сам факт визнання

ОСОБА_1 вини у порушенні Правил дорожнього руху України не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень і не звільняє останнього від доведення його правомірності. Зазначає, що пояснення свідків ОСОБА_2 та

ОСОБА_3 відібрані з грубим порушенням положень КУпАП, у зв`язку з чим їх не можна вважати належними та допустимими доказами. Суд першої інстанції проігнорував відсутність фото та відеофіксації факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення та прийняв в якості доказу рапорт рядового поліції поліцейського взводу 2-ї роти 1-батальйону № 1 УПП у Дніпропетровській області, який не може вважатись об`єктивним доказом у справі. Звертає увагу, що працівниками поліції невірно складена фабула інкримінованого ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за відмову від проходження медичного огляду у встановленому Законом порядку, без конкретизації, чи відмовився ОСОБА_1 від проходження медичного огляду на місці зупинки із застосуванням спеціальних технічних засобів чи проведення такого огляду у медичній установі. Зазначає, що матеріали справи також не містять жодних відомостей про складання поліцейськими на місці зупинки акту про проведення огляду ОСОБА_1 та направлення його до медичного закладу.

В судове засідання захисник Кучерук А.В. не з`явився, був повідомлений про час, місце та дату розгляду справи належним чином, клопотань від нього про перенесення розгляду справи, яка призначена на 22 вересня 2020 року, до суду не надходило.

Щодо повідомлення ОСОБА_1 слід зазначити, що суд апеляційної інстанції тричі повідомляв його про дату та час розгляду справи, а саме шляхом направлення на ім`я

ОСОБА_1 судових повісток про виклик до суду у судове засідання, які повертаються з поштовою відміткою за закінченням терміну зберігання.

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Пономарьов проти України» від 3 квітня 2008 наголосив, що «сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження».

Крім того, стаття 268 КУпАП не містить імперативної заборони розглядати справу про адміністративне правопорушення за статтею 130 КУпАП без обов`язкової присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Враховуючи вищенаведене та той факт, що захисник ОСОБА_1 - Кучерук А.В. був належним чином повідомлений про розгляд справи, апеляційний суд вважає можливим у відповідності до ст. 294 КУпАП розглянути справу за їх відсутності.

Суд апеляційної інстанції, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду, приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого прийняти мотивоване законне рішення.

Під час апеляційного перегляду встановлено, що судом першої інстанції належним чином з`ясовано обставини щодо вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а викладені в постанові висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 відповідають фактичним обставинам справи.

Так, об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, зокрема, полягає у відмові особи, що керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння на вимогу працівників поліції, які виявили у неї ознаки алкогольного сп`яніння, визначені Інструкцією про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, що і стало підставою вимоги пройти відповідний огляд.

Вказані положення кореспондують з положеннями п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України, згідно з якими водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Так, викладений в постанові суду першої інстанції висновок про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є таким, що відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення, який складено уповноваженою на те посадовою особою у відповідності до положень ч. 1 ст. 256 КУпАП, містить обов`язкові дані, передбачені вказаною статтею, та є основним джерелом доказової інформації про подію правопорушення та особу порушника; рапортом поліцейського; направленням ОСОБА_1 на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та

ОСОБА_3 , їх даними при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, про те, що в їх присутності ОСОБА_1 відмовився пройти медичний огляд з метою виявлення стану сп`яніння.

Даючи оцінку вищевказаним доказам, апеляційний суд приходить до висновку про правильність встановлення судом фактичних обставин вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, зафіксованого в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному відносно нього уповноваженою особою органів поліції.

Факт відмови ОСОБА_1 від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння на вимогу працівників поліції, які виявили у нього ознаки алкогольного сп`яніння, підтверджується сукупністю наявних у матеріалах справи доказів, а також показами ОСОБА_1 , наданими в суді першої інстанції, згідно яких останній підтвердив факт вживання алкоголю перед керуванням автомобіля та факт відмови на вимогу поліцейського від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Доводи захисника про те, що працівниками поліції невірно складена фабула інкримінованого ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, є безпідставними, оскільки в протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що ОСОБА_1 керував авто «ГАЗ», № НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів та від проходження огляду на стан сп`яніння відмовився у присутності двох свідків, чим порушив п.2.5 ПДР України, а згідно рапорту поліцейського слідує, що ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку за допомогою Драгер або в лікаря нарколога, на що ОСОБА_1 відмовився в присутності двох свідків.

Отже, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту істотних порушень працівниками поліції вимог закону під час складання протоколу про адміністративне правопорушення. Дії працівників поліції відповідали вимогам Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17.12.2008 року № 1103, а також Інструкції, затвердженої спільним наказом МВС та МОН України від 09 листопада 2015 року №1452/735, у зв`язку з чим відповідні доводи апеляційної скарги захисника є неприйнятними.

Щодо посилання захисника на те, що пояснення свідків ОСОБА_2 та

ОСОБА_3 відібрані з грубим порушенням положень КУпАП, оскільки з їх пояснень неможливо встановити, чи були підстави вважати, що ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння, слід зазначити, що пояснення свідків складені у відповідній формі, з зазначенням анкетних даних та з їх змісту вбачаються всі фактичні обставини події, які вказують саме на відмову ОСОБА_1 від проходження медичного огляду у встановленому порядку на стан алкогольного сп`яніння на вимогу працівників поліції, що і є об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги про те, що в матеріалах справи відсутнє направлення на огляд водія на стан алкогольного сп`яніння, є безпідставними, оскільки матеріали справи містять направлення ОСОБА_1 до КП ОМПЦ 13 ДОР на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Проте, ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду в порядку, передбаченому ч.ч. 2, 3 ст. 266 КУпАП, п. 8 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України, МОЗ України, від 09.11.2015 № 1452/735, у зв`язку з чим направлення не видавалось і поліцейські не забезпечували його доставку до найближчого закладу охорони здоров`я.

Окрім цього, слід зазначити, що Порядок та Інструкція не містять положень про обов`язок працівників поліції вручати таке направлення на проходження медичного огляду на стан сп`яніння у разі відмови водія від його проходження.

Щодо посилання захисника на те, що суд першої інстанції проігнорував відсутність фото та відеофіксації факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, слід зазначити, що вони мають місце, втім вказані доводи не є тією безумовною підставою для визнання дій ОСОБА_1 такими, що не містять склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, який містить самостійні підстави для притягнення до адміністративної відповідальності, зокрема, за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Інші доводи, зазначені в апеляційній скарзі захисника, та підстави, згідно з якими він просить скасувати постанову суду, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Таким чином, у суду апеляційної інстанції не виникає сумніву щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а саме відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

При розгляді справи судом першої інстанції порушень ст.ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено.

Спираючись на встановлені фактичні обставини даного адміністративного провадження, які підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є доведеною поза розумним сумнівом.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову місцевого суду - без змін.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 адвоката Кучерука А.В. залишити без задоволення.

Постанову Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська

від 09 липня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.130 КУпАП залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду С.І.Крот