Справа № 417/731/20
Провадження № 33/810/195/20
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2020 року м. Сєвєродонецьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Луганського апеляційного суду Тополюк Є.В., при секретарі Василович Г.Ю. за участю ОСОБА_1 , якого притягнуто до адміністративної відповідальності, розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Марківського районного суду Луганської області від 15 вересня 2020 року щодо притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, тимчасово не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за ч.1 ст.130 КУпАП,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваною постановою суду першої інстанції ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) гривень 00 коп. в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 420 (чотириста двадцять) гривень 40 коп.

З змісту постанови суду першої інстанції слідує,що згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії БР №032730 громадянин ОСОБА_1 , 03.07.2020 року о 14 год. 00 хв. в смт Марківка по вул. Єременка, керував транспортним засобом ВАЗ 2110, д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння: порушення координації рухів, запах алкоголю з порожнини рота, різка зміна забарвлення шкіри обличчя. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився у встановленому законом порядку у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч. 1ст.130 КУпАП.

Не погодившись з вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, де ставить питання про поновлення йому строку на апеляційне оскарження, мотивуючи наступним.

15.09.2020 року постанова суду першої інстанції , всупереч вимогам ст. 285 КУпАП, не була йому оголошена, він взагалі не знав, що судовий розгляд закінчився, оскільки не розглянуто було його клопотання про виклик свідка. Він підійшов до секретаря судового засідання і запитав, що йому робить далі, а вона відповіла, що він може йти додому і чекати повідомлення суду. 18.09.2020 року він отримав копію постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності. З метою написання апеляційної скарги 25.09.2020 року він звернувся до суду з клопотанням про ознайомлення з матеріалами справи, з якими він не ознайомлений, проте матеріали справи йому надані не були і роз`яснено, що судді Дідоренко А.Е. немає і нікому накласти резолюцію. Також на його запитання в канцелярії суду пояснили, що суддя не у відрядженні, не у відпустці і не на лікарняному. Пообіцяли зателефонувати, коли можна прийти до суду, проте повідомлення він так і не дочекався. ОСОБА_1 наголошує, що про винесення постанови він дізнався лише 18.09.2020 року в матеріалах справи є поштове повідомлення.

Просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду.

З матеріалів справи вбачається, що апеляційна скарга ОСОБА_1 подано подана до канцелярії суду 28.09.2020 року, що підтверджується відбитком штемпеля Марківського районного суду Луганської області, тобто поза строком, передбаченим ч. 2 ст. 294 КУпАП.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , який підтримав вимоги клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, перевіривши матеріали справи щодо доводів ОСОБА_1 про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження судового рішення, суд апеляційної інстанції встановив наступне.

Відповідно до ч.2 ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Строк на оскарження постанови, винесеної суддею у справі про адміністративне правопорушення, може бути відновлений апелянту тільки у разі, коли він пропущений з поважних причин.

Як вбачається з постанови суду першої інстанції , ОСОБА_1 приймав участь у судовому засіданні 15.09.2020 року, свою вину не визнав у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Розглядаючи матеріали про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , суд надав йому можливість додати до матеріалів справи протокол медичного розгляду для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану сп`яніння № 141 та інші документи, що стосується його стану здоров`я.

При цьому суд першої інстанції керувався вимогами ч.1 ст.268 КУпАП, відповідно до яких справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Однак, даних про те,що ОСОБА_1 був присутнім під час оголошення судового рішення, матеріали справи не містять. Відсутні дані про отримання ОСОБА_1 копії судового рішення в день його проголошення.

Копію оскаржуваної постанови отримано ОСОБА_1 безпосередньо 17.09.2020 року, що підтверджується документально, а апеляційна скарга подана ним 28.09.2020 року, тобто у межах 10- денного строку на апеляційне оскарження, оскільки останній день подачі апеляційної скарги припадав на вихідний 26.09.2020 року (суботу) (а.с.82)

За правовим змістом зазначених норм, строк на оскарження постанови суду першої інстанції може бути поновлений апелянту тільки виключно у разі, коли він пропущений з поважних причин, які об`єктивно позбавляли останнього реалізувати своє законне право на оскарження судового рішення.

Суд апеляційної інстанції вважає, що ОСОБА_1 надав суду безспірні та достовірні докази щодо дійсних перешкод для вчинення процесуальних дій для оскарження постанови місцевого суду в апеляційному суді.

Судочинство в Україні здійснюється на підставі змагальності, що означає самостійне обстоювання кожною стороною провадження своїх прав та інтересів, а тому є підстава для поновлення йому процесуального строку на оскарження цього рішення.

Таким чином, за наявності поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження постанови суду, суд апеляційної інстанції вважає за можливим поновити ОСОБА_1 строк на подачу апеляційної скарги на постанову Марківського районного суду Луганської області від 15.09.2020 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову Марківського районного суду Луганської області від 15.09.2020 року про визнання його винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладення на нього стягнення у вигляді штрафу у розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що є 10200 грн, з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на 1 рік та закрити провадження у справі в зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В обґрунтування своїх доводів ОСОБА_1 зазначив, що при розгляді справи щодо нього судом не було дотримано вимог Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Так, судом не було задоволено його письмове клопотання про виклик у судове засідання свідка ОСОБА_2 ( клопотання направлене суду рекомендованою поштою), не було задоволено і усне клопотання та судом взагалі воно проігноровано, не наведені причини його не розгляду і в постанові суду. Даний свідок міг підтвердити, що він не керував транспортним засобом; те, що свідки, вказані в протоколі, насправді підписали ті пояснення, які їм запропонували працівники поліції, та те, що він наполягав на проведенні огляду на стан сп`яніння саме в медичному закладі, незважаючи, що підстав для огляду не було, оскільки він не керував транспортним засобом;не надано оцінки акту медичного огляду, наданого ним , про те, що він був тверезим (результати дослідження - 0,00 проміле), що вказує на безпідставність вимоги працівників поліції пройти огляд на стан сп`яніння;не надано оцінки доданому відеозапису, який не є повним та який не підтверджує факт керування ним автомобілем; ні в протоколі, ні під час фіксації не вказано, яким технічним засобом здійснювалась відеофіксація; суд зазначив, що з відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 інспектором поліції було запропоновано пройти в установленому законом порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння, проте ОСОБА_1 відмовився в присутності двох свідків. Саме з цієї частини відеозапису і вбачається, що інспектором поліції були порушені вимоги ст. 266 КУпАП;його усним поясненням не надана оцінка, в постанові зазначено лише, що він вину не визнав та не надав письмове заперечення. Суд зобов`язаний у постанові вказати про його усні пояснення і заперечення та надати їм оцінку.

На його думку,у постанові не зазначено, які ж саме обставини були встановлені судом, та які саме правила дорожнього руху ним були порушені. Судом вказано, що ним порушено вимоги п 2.5 та п. 2.9 ПДР - відмова від огляду на стан сп`яніння та керування транспортним засобом в стані сп`яніння відповідно, які не можуть бути порушені одночасно. В протоколі зазначено порушення ним п. 2.5 ПДР, а стягнення суд призначив йому за керування транспортними засобами в стані алкогольного сп`яніння;

Також ОСОБА_1 просить звернути увагу, що у судовому засіданні достеменно встановлено, що водій ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП, проте яке саме, не зазначено. Як уже зазначалось вище, судом у постанові зазначено лише, що «частиною першою статті 130 КУпАП передбачена відповідальність зокрема за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного сп`яніння тобто як водіями так і іншими особами, які не є водіями різниця тільки в санкції статті». Це твердження суду взагалі не має логічного змісту.Зазначено, що факт вчинення, знов таки, правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП підтверджується письмовими поясненнями ОСОБА_3 , письмовими поясненнями ОСОБА_4 , аудіо диском з відеозаписом ОСОБА_5 . Отже іншим доказам суд не давав оцінки, а саме поясненням свідка ОСОБА_4 , які давались ним в судовому засіданні, зокрема, що підтверджують ті обставини, що він та ОСОБА_3 підписали пояснення, які запропоновані були працівниками поліції, і що він взагалі нічого не знає щодо складання протоколу і викладених в ньому обставин.

Як убачається із змісту постанови, суд оцінив докази за своїм внутрішнім переконанням, але воно не ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, суд не керувався законом і правосвідомістю та без законних підстав притягнув його до адміністративної відповідальності.

ОСОБА_1 акцентує увагу на тому, що оскільки його пояснення судом не зазначені в постанові, він зазначає, що не керував транспортним засобом в зазначений у протоколі час. Автомобілем керував його батько ОСОБА_5 , який після того, як припарковав автомобіль на узбіччі, пішов до продуктового магазину, що знаходиться за адресою, вказаною в протоколі, і це всім відомо і суду також. Оскільки працівники поліції вели себе незаконно (примушували визнати свою вину, погрожували вилучити автомобіль), він змушений був сісти в автомобіль та вже не міг знаходитись у спокійному стані після такого відношення до нього. Після того, як підійшов його батько та став пояснювати ситуацію, працівники поліції повідомили, що автомобіль вилучати не будуть, а оскільки протокол вони вже почали складати, то вже нічого змінити не можуть. Ці обставини свідок ОСОБА_2 і могла підтвердити. Батька він не просив викликати в судове засідання, вважаючи, що його пояснення не будуть взяті судом до уваги із-за родинних відносин.

Також ОСОБА_1 пояснює, що він є учасником бойових дій, на момент складання протоколу знаходився на амбулаторному лікуванні, лікувався з 01.07.2020 по 14.07.2020 року, з діагнозом гострий гепатит ( довідку додає) ,а інспектор Марківського СРПП Марківського ВП ГУНП в Луганській області ОСОБА_6 не поцікавився про його самопочуття. Перед кожним судовим засіданням завжди з`являвся заступник начальника поліції ОСОБА_12, а саме до кабінету судді Дідоренко А.Е. , який є відповідальним за роботу патрульної служби, та знаходиться у дружніх стосунках з суддею А.Є.Дідоренко .

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , якій підтримав свої апеляційні вимоги, викладені ним в апеляційній скарзі, переглянувши відеозапис з нагрудних відеокамер патрульних працівників поліції, та перевіривши інші матеріали справи, провівши судові дебати, суд апеляційної інстанції дійшов наступних висновків.

Під час перевірки доводів апеляційної скарги, ОСОБА_1 суду апеляційної інстанції пояснив, що 03.07.2020 року приблизно о 14 годин, він стояв біля автомобілю ВАЗ-2110, на якому під`їхав разом з батьком ОСОБА_5 до магазину, яке розташоване у смт Марківка по вул. Єременка. Автомобіль не рухався, він за кермом не знаходився, коли до нього під`їхали на службовому автомобілі патрульні поліцейські, одних з яких був ОСОБА_6 , який звернувся до нього з вимогою надати документи:техпаспорт , права водія. Він їх надав йому, забравши їх з автомобілю. ОСОБА_6 запропонував йому пройти огляд на стан сп`яніння на місці за допомогою Драгера, він відмовився, оскільки раніше чув,що Драгери можуть показувати неправильні дані. Тоді йому запропонували пройти огляд на стан сп`яніння у медичному закладі, він також відмовився. При цьому свідків не було,а коли вони з`явилися, він у їх присутності також відмовився від огляду на стан сп`яніння як на місці, так і у медичному закладі. Батько в цей час вийшов з магазину, підійшов до них. Факт відмови його від огляду на стан сп`яніння був вже зафіксований на відеозапис. Він погодився з тим, що є його вина у тому,що він відмовився від огляду на стан сп`яніння як без участі свідків , так у присутності двох свідків. Він заплутався. Просить скасувати постанову суду,але вважає,що можливо вона не буде скасована. Вказує,що суд першої інстанції повинен був викликати його свідка ОСОБА_2 за його клопотанням,та звернути увагу на те,що свідок ОСОБА_4 лише підписав свої пояснення, які за нього були написані. Він не написав у протоколі про те,що він не керував транспортним засобом,а керував його батько, оскільки заплутався, та не хотів,щоб забрали автомобіль, якій ним повернули в той же день.

Відповідно до вимог ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

За наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право:1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін; 2) скасувати постанову та закрити провадження у справі; 3) скасувати постанову та прийняти нову постанову; 4) змінити постанову.

Так, перевіркою матеріалів справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 встановлено, що суд першої інстанції розглянув справу у відповідності з вимогами ст.ст. 245, 252, 280 КУпАП за участю ОСОБА_1 , заслухавши його пояснення, допитавши безпосередньо свідків ОСОБА_6 , як особу, яка складала протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , якій підтвердив,що у його присутності був складений протокол про адміністративне правопорушення та ОСОБА_1 було запропоновано проїхати до лікарні для проходження медичного освідчення на стан алкогольного сп`яніння.

З змісту постанови суду першої інстанції вбачається, що ОСОБА_1 вину свою не визнав, додав до матеріалів справи певні документи, а саме: протокол медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану сп`яніння №141, який було складено за його само зверненням 03.07.2020 о 19 год.00 хв. лікарем ОСОБА_10 .. Суд першої інстанції звернув увагу на те, що письмові заперечення по справі відсутні.

Крім того, у постанові зазначено, що судом було досліджені матеріали справи, у тому числі переглянутий відеозапис з нагрудних відеокамер патрульних поліцейських, яким було надана відповідна оцінка в їх сукупності відповідно до ст.252 КУпАП.

Так, відповідно до вимог ст.245 Кодексу України про адміністративні правопорушення, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд першої інстанції повинен керуватися вимогами ст.252 КУпАП , відповідно до яких суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Наведені вимоги судом першої інстанції виконані в повному обсязі.

Частиною 1 статті 130 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, або за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Як вбачається з матеріалів справи та змісту постанови суду першої інстанції, матеріали у відношенні ОСОБА_1 разом з протоколом про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП надійшли до Марківського районного суду Луганської області 06.07.2020 року. Про місце розгляду вказаного протоколу було відомо ОСОБА_1 , про що свідчить рекомендоване повідомлення.

У постанові суду зазначено, що факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, а саме: у відмові водія від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, повністю підтверджується зібраними та долученими до матеріалів справи доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії БР №032730 від 03.07.2020 року (а.с.4); письмовими поясненнями ОСОБА_3 (а.с.5); письмовими поясненнями ОСОБА_4 (а.с.6); розпискою ОСОБА_11 (а.с.7); аудиодиском з відеозаписом ОСОБА_1 (а.с.8).

Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції вірно при цьому послався на вимоги ст.14 Закону України «Про дорожній рух» та п.1.3 Правил дорожнього руху, відповідно до яких учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, статтею 53 цього Закону та п. 1.9 передбачено, що юридичні та фізичні особи, винні в порушенні законодавства про дорожній рух, відповідних правил, нормативів і стандартів, несуть відповідальність згідно з законодавством України.

Відповідно до п.1.10 ПДР водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста - машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Суд першої інстанції перевірив факт отримання ОСОБА_1 посвідчення водія.(а.с.8)

Судом першої інстанції було встановлено,що ОСОБА_1 порушив правила ПДР, викладені у п.2.5 , відповідно до яких водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Цей факт був зафіксований на аудіо диск, який був переглянутий у суді, та з відеозапису на диску, який знаходиться в матеріалах справи (а.с.9) суд першої інстанції побачив, що ОСОБА_1 інспектором поліції було запропоновано пройти в установленому законом порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проте ОСОБА_1 відмовився в присутності двох свідків.

Цей факт ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції не міг спростувати.

У зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції вважає,що у суді першої інстанції було доведено, що ОСОБА_1 від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою алкотестера Драгер або в медичному закладі відмовився в присутності двох свідків, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст.130 КУпАП (в редакції, що діяла на час вчинення правопорушення).

На підставі вищезазначеного, у відповідності до вимог ст.ст. 251, 252 КУпАП, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає вище перелічені докази, які безпосередньо досліджені в ході судового розгляду вказаного адміністративного матеріалу, належними, допустимими, достовірними і в сукупності достатніми для належної правової оцінки дій особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та визнання його винуватості.

Доводи ОСОБА_1 про те, що при розгляді справи щодо нього судом не було дотримано вимог КУпАП, суд апеляційної інстанції вважає надуманими з огляду на таке.

Як вбачається з змісту апеляційної скарги, ОСОБА_1 стверджує, що він не керував 03.07.2020 року транспортним засобом, що це може підтвердити свідок ОСОБА_2 . На його думку, свідки, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення, підписали ті пояснення, які ним запропонували працівники поліції. Він наполягав на проведенні огляду на стан сп`яніння саме у медичному закладі, незважаючи на те, що не було для цього підстав. Суд першої інстанції не надав оцінки документам, які підтверджують, що він був тверезий. Надана відеозапис є неповною та не підтверджує ,що він керував транспортним засобом. ніде не вказано, яким технічним засобом здійснювалася відеофіксація, а тому інспектором поліції були порушені вимоги ст.266 КУпАП. Він давав усні пояснення, а суд не дав ним ніякої оцінки. На його думку, суд неправильно призначив йому стягнення за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, оскільки він не порушував вимоги п.2.5 та п.2.9 ПДР. Вважає, що суд не керувався законом і правосвідомістю. Зазначає, що транспортним засобом керував його батько ОСОБА_5 .Оскільки працівники поліції вели себе незаконно, він змушений був сісти в автомобіль, та після того підійшов його батько. Працівники поліції повідомили, що автомобіль вилучати не будуть, та оскільки протокол вже почали складати, то вже нічого змінити вони не можуть. Саме це може підтвердити свідок ОСОБА_2 . На момент складання протоколу про адміністративне правопорушення він знаходився на амбулаторному лікуванні з 01.07.2020 року по 14.07.2020 року з діагнозом гострий гепатит.

Під час апеляційної перевірки цих доводів, ОСОБА_1 не заявив клопотання про виклик свідка ОСОБА_2 та його батька, та інших свідків до суду апеляційної інстанції. Щодо протоколу №141 медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану сп`яніння, складеного відносно ОСОБА_1 03.07.2020 року о 19-00 годині, у якому зазначено,що ОСОБА_1 тверезий, суд апеляційної інстанції звернув увагу правопорушника ОСОБА_1 на те,що він був складений більше ніж через дві годині з моменту встановлення підстав для його здійснення, що є порушенням вимог ч.3 ст.266 КУпАП, а тому не може бути прийнятий судом як допустимий доказ.

У зв`язку з чим, тому доводи апеляційної скарги суд апеляційної інстанції сприймає критично і вважає їх такими, що спрямовані на уникнення відповідальності за скоєне.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що судом першої інстанції повно, об`єктивно та всебічно досліджені всі обставини справи.

Таким чином, суд апеляційної інстанції не встановив будь-яких порушень національного та міжнародного законодавства при розгляді справи про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП щодо ОСОБА_1 у суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП., зазначивши, що він підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Постанова суду першої інстанції за результатами розгляду адміністративної справи за ч.1 ст.130 КУпАП щодо ОСОБА_1 є законною, обґрунтованою та належним чином вмотивованою, зміст якої відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, а тому скасуванню не підлягає.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з причин ії необґрунтованості.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду,-

ПОСТАНОВИЛА:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Марківського районного суду Луганської області від 15 вересня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Марківського районного суду Луганської області від 15 вересня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП- залишити без змін.

Постанова судді апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Луганського апеляційного суду: Є.В. Тополюк