Справа № 419/1770/20
Провадження № 33/810/190/20
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справах Луганського апеляційного суду Руденко В.В., за участю: особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника Солодовнікова О.П.

розглянувши «09» жовтня 2020 року у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу адвоката Солодовнікова Олександра Петровича, що діє в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянина України, військовослужбовця, сержанта, працюючого на посаді номера обслуги протитанкової прикордонної застави прикордонної комендатури швидкого реагування « ІНФОРМАЦІЯ_2 », який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , на постанову судді Новоайдарського районного суду Луганської області від 14 вересня 2020 року по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.172-20 КУпАП ,-

В С Т А Н О В И В :

Постановою судді Новоайдарського районного суду Луганської області від 14 вересня 2020 року визнано винним ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.172-20 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3655 гривень.

У постанові суду зазначено, що 12.09.2020 року об 11:30 год. ОСОБА_1 , будучи військовослужбовцем, сержантом та працюючи на посаді номера обслуги протитанкової прикордонної застави прикордонної комендатури швидкого реагування «Щастя», перебуваючи на території військового містечка прикордонної комендатури швидкого реагування « ІНФОРМАЦІЯ_2 », виконував обов`язки військової служби в нетверезому стані в умовах особливого періоду, тим самим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.172-20 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати постанову суду першої інстанції та закриття провадження на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.172-20 КУпАП.

В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що 12 вересня 2020 року, о 8.00 годин, військовослужбовець в/ч НОМЕР_2 ОСОБА_1 , прибув на службу до прикордонної комендатури швидкого реагування за місцем дислокації м. Щастя, Луганської області (далі - комендатура), де пройшовши інструктаж, огляд лікаря (ознак сп`яніння відсутні) та отримавши зброю заступив на службу. Приблизно о 9.30 годині, знаходячись на території комендатури, на ґрунті не приязних відносин з начальником відділу зв`язку комендатури ОСОБА_2 , відбувся конфлікт, при якому останній погрожував ОСОБА_1 негативними наслідками по службі в подальшому та погрожував що вирішить питання щодо перебування ОСОБА_1 на службі в стані сп`яніння. ОСОБА_1 запропонував здійснити його погрози, не відкладаючи на потім, на що ОСОБА_2 , погодився та став приймати відповідні заходи. ОСОБА_1 наказали здати зброю, до чергової частини, що він і зробив, після чого заборонили виходити за територію комендатури, наказавши військовослужбовцям ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не випускати його через пункт пропуску. Приблизно о 10.00 годині, ОСОБА_1 повезли на службовому автомобіля під супроводом, не до найближчої лікарні розташованої в м. Щастя Луганської області, а до Новоайдарської ЦРБ. Прибувши до лікарні, ОСОБА_1 завели до лікарні, де невідомий лікар став здійснювати його обстеження на факт вживання алкогольних напоїв. На вимогу ОСОБА_1 надати сертифікати та відповідну документацію, на невідомий медичний прилад, на якому йому запропонували пройти обстеження на факт вживання алкогольних напитків, про що лікар повідомив, що вони відсутні, зовнішніх ознак алкогольного сп`яніння він не бачить, та повідомив ОСОБА_5 що зробить висновок про те, що ОСОБА_1 на момент обстеження тверезий. ОСОБА_5 , сказав лікарю, що такий висновок їм не підходить, та надав команду ОСОБА_1 виходити та сідати до службового автомобілю, що він виконав. Після чого ОСОБА_1 повезли до лікарі в м. Сєвєродонецьк, куди вони вже прибули близько 13.00 години. Невідомий ОСОБА_1 лікар, на вимогу ОСОБА_5 став обстежувати його на факт вживання алкогольних напоїв, факт вживання яких він категорично заперечував. Після чого медсестра принесла невідомий прилад, та повідомили йому, що ним будуть встановлювати знаходження його в стані сп`яніння. Ні назву, ні будь-яких документів на даний прилад для ознайомлення йому не надали, а повідомили, що даний прилад встановлює знаходження особи в стані сп`яніння на відстані одного метру, та навели його в його сторону, де біля нього знаходився лікар, та два військовослужбовці, які його супроводжували. ОСОБА_1 повідомили, що прилад вказав, що він перебуває в стані алкогольного сп`яніння, при цьому будь-яких результатів вимірювання йому для ознайомлення не надали. ОСОБА_1 , став заперечувати щодо знаходження його в стані сп`яніння, та став вимагати від лікаря взяти кров та мочу на лабораторні дослідження, на що лікар вголос сказав: «Всі почули, що ОСОБА_1 відмовляється від здачі аналізів для лабораторного дослідження», та повідомив що обстеження він закінчив.

Разом з цим, апелянт наголошує, що до правовідносин, що склались в даному провадженні про адміністративне правопорушення, можливо застосувати положення Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України, МОЗ України 09.11.2015 року №1452/735, зареєстрованої в МЮ України 11.11.2015 року за № 1413/27858 (далі - Інструкція), оскільки інший нормативний акт відсутній, виявлення алкогольного сп`яніння у водіїв і громадян, які транспортними засобами не управляють, не має різниці, так як об`єктом дослідження є в любому випадку стан людини.

Вказує, що відповідно до положень розділу IІ цієї інструкції у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення. В порушені даної вимоги Інструкції огляд на стан сп`яніння ОСОБА_1 був проведений не в найближчому закладі охорони здоров`я, а за вибором його керівництва, де вони могли отримати необхідний для них результат даного огляду.

Форма направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, наведена в додатку 1 до цієї Інструкції (бланк направлення додається). В порушенні даної вимоги, направлення взагалі відсутнє в матеріалах адміністративної справи, а тому не було предметом дослідження при розгляді справи, а тому його відсутність вважається таким, як здійснення огляду на стан сп`яніння, без письмового направлення на огляд.

З метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення. В порушенні даної вимоги, звертає увагу на те, що в протоколу № 766 медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану сп`яніння від 12.09.2020 складеного відносно ОСОБА_1 (далі Протокол № 766) в графі: «Ким та коли (точний час) направлений на огляд» зазначено час направлення та дата 12.09.2020 о 10.00 годині, а огляд був проведений в період 13.10 до 13.30 годин, тобто більш ніж двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.

Разом з тим зазначає, що відповідно до положень розділу III Інструкції, огляд у закладах охорони здоров`я щодо виявлення стану сп`яніння проводиться лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту), який пройшов тематичне удосконалення за відповідною програмою згідно з чинним законодавством. В матеріалах адміністративної справи відсутні будь-які відомості що лікар, який проводив огляд ОСОБА_1 на стан сп`яніння відповідає цим вимогам. Використання в закладах охорони здоров`я для проведення лабораторних досліджень вимірювальної техніки та обладнання, дозволених МОЗ, підтверджується сертифікатом відповідності та свідоцтвом про повірку робочого засобу вимірювальної техніки. Слід звернути увагу шановного суду, що в Протоколі № 766 взагалі не зазначено технічного приладу, яким здійснювалось або не здійснювалось дослідження зазначених відомостей в графі 12 Протоколу № 766, та відсутні будь-які результати цього дослідження з зазначенням вмісту алкоголю або його відсутності.

Також апелянт вказує, що предметом дослідження біологічного середовища можуть бути слина, сеча та змиви з поверхні губ, шкірного покриву обличчя і рук. Для дослідження біологічного середовища може використовуватися кров, якщо в обстежуваної особи неможливо взяти зразки біологічних середовищ, вказаних у пункті 12 розділу ІІІ Інструкції. Звертає увагу, що в пункту «б» графі 12 Протоколу № 766 зазначено, що від здачі сечі, крові (далі нерозбірливо написано) відмовився. У протоколі, зазначено, що від підпису в Протоколі № 766 відмовився, та записані в якості понятих молодший сержант ОСОБА_6 та старший лейтенант ОСОБА_5 , які є заінтересованими особами та не можуть бути понятими.

За результатами огляду на стан сп`яніння та лабораторними дослідженнями встановлюється діагноз, який вноситься до акту медичного огляду. Але будь-якого акту медичного огляду лікар не складав, та згідно додатку 4 висновку щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння за передбаченою формою не складав. Звертає увагу на те, що Протокол № 766 майже не читаємий, та при його досліджені можливо тільки припускати, які в ньому зроблені записи.

Водночас захисник вказує, що в матеріалах справи маються пояснення ОСОБА_2 та ОСОБА_7 , які, на його думку, є заінтересованими особами в результатах розгляду справи. Зазначає, що дані свідки під час розгляду справи до суду не викликались та будь-яких пояснень не надавали. Вивченням їх пояснень, встановлено, що вони не відповідають фактичним даним, які маються в матеріалах справи, а саме: в протоколі № 766 від 12.09.2020, зазначено, що ОСОБА_1 був направлений на огляд о 10.00 годині 12.09.2020, що підтверджується поясненнями ОСОБА_1 , а також ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Крім того, як зауважує захисник, в їх поясненнях зазначено, що ОСОБА_1 відмовився від проходження медичного огляду на стан сп`яніння, але фактичні дані вказують, що ОСОБА_1 , пройшов медичний огляд. Таким чином встановлено, що в поясненнях ОСОБА_2 та ОСОБА_7 зазначені дані, які не відповідають фактичним обставинам, та є недопустимими доказами.

Апелянт наголошує, що з викладених обставин адміністративного правопорушення не вбачається місце його скоєння - чи це територія Комендатури, чи безпосередньо місто Щастя як населений пункт. До протоколу не додано жодного доказу на підтвердження проходження ОСОБА_1 військової служби та чи виконував він 12 вересня 2020 року о 10.00 годині чи як зазначено в протоколі о 11.30 годині обов`язки військової служби. Суддя першої інстанції, розглядаючи справу, не звернув на це увагу та безпідставно розширив зміст інкримінованого правопорушення, зазначивши, що воно скоєно на території військового містечка прикордонної комендатури швидкого реагування « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». Крім того, як вказує захисник, в матеріалах справи відсутні докази притягнення ОСОБА_1 протягом року до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.172-20 КУпАП, та ця кваліфікуюча ознака не зазначена в диспозиції протоколу. Також звертає увагу, що до протоколу в якості доказів не долучений протокол огляду № 766 від 12.09.2020 на факт встановлення стану сп`яніння. Таким чином вважає, що протокол про адміністративне правопорушення серії СхРУ № 223849 від 12.09.2020 є недопустимим доказом.

Зазначає, що як вбачається з Протоколу огляду на стан алкогольного сп`яніння № 766 від 12.09.290202 форми 129-о ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння. Разом з тим, зазначає, що, відповідно до наказу МОЗ України від 26.10.2009 року № 774 «Про внесення змін до наказу МОЗ України від 27.12.99 № 302 відмінена форма облікової медичної документації, затверджена наказом МОЗ від 27.12.1999 № 302 - форма 129/о «Протокол медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивних речовин та стану сп`яніння». Таким чином, в медичному закладі була використана форма обстеження, яка не була дійсною на момент обстеження.

Разом з тим, з викладених обставин адміністративного правопорушення не вбачається місце його скоєння - чи це територія Комендатури, чи безпосередньо місто Щастя як населений пункт. До протоколу не додано жодного доказу на підтвердження проходження ОСОБА_1 військової служби та чи виконував він 12 вересня 2020 року о 10.00 годині чи як зазначено в протоколі о 11.30 годині обов`язки військової служби.

Апелянт звертає увагу на те, що в оскаржуваній постанові зазначено, що судом враховано особу правопорушника, але в матеріалах справи не маються характеристики з місця служби, побутової характеристики, довідки про склад сім`ї, довідки нарколога та психіатра, довідки про майновий стан, не зазначені обставини які пом`якшують та обтяжують відповідальність ОСОБА_1 , не розписуючи на які документи в справі та фактичні данні опирався суд з цього приводу.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його захисник підтримали доводи поданої апеляційної скарги у повному обсязі, просили скасувати постанову судді Новоайдарського районного суду Луганської області від 14 вересня 2020 року у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.172-20 КУпАП.

Додатково ОСОБА_1 суду пояснив, що з березня 2020 року він проходить військову службу у цій військовій частині, та за цей час між ним та керівництвом склалися неприязні стосунки на ґрунті його заяв щодо безпідставного збирання з військовослужбовців грошей порядку несення військової служби, але з офіційними скаргами він нікуди не звертався. Із свідками по цій справі ОСОБА_2 та ОСОБА_7 він майже не спілкується, відносини між ними суто службові. Щодо фактичним обставин справи пояснив, що зранку 12 вересня 2020 року він дійсно перебував в добовому наряді, отримав зброю та пройшов медичний огляд. Заперечує своє перебування під час несення військової служби у нетверезому стані. Стверджує, що на ґрунті раніше склавшихся неприязних відносин з керівництвом військової частини, 12 вересня 2020 року його спочатку відвезли до Новоайдарської лікарні для проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння, де лікар не підтвердив у нього наявності такого стану. Після чого його повезли до Сєвєродонецької лікарні, де із застосуванням невідомого пристрою провели його огляд на встановили у нього алкогольне сп`яніння, з чим він не був згодний та наполягав на лабораторній перевірці його крові та сечі, але йому було відмовлено. Стверджує, що від нього під час складання протоколу про адміністративне правопорушення та оформлення матеріалів адміністративної справи ніхто пояснень не вимагав, але він не відмовлявся від таких пояснень та не відмовлявся підписувати адмінпротоколу та протоколом з результатами медичного огляду.

Апеляційний суд, вислухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи поданої апеляційної скарги, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями ст.ст.245,252,280 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Орган (посадова особа) приймає рішення на підставі досліджених доказів, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому положеннями статті 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Апеляційний суд вважає, що наведених вимог закону місцевим судом дотримано у повному обсязі.

Як убачається з оскаржуваної постанови місцевий суд в повному обсязі виконав вимоги ст.280 КУпАП, всебічно дослідив матеріали справи та обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.172-20 КУпАП, пославшись у своїй постанові на досліджені під час судового розгляду належні та допустимі докази, зокрема: протокол про адміністративне правопорушення серії СхРУ №223849 від 12.09.2020 року; протокол медичного огляду №766 від 12.09.2020 року; письмові пояснення ОСОБА_2 та ОСОБА_7 .

Так, згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії СхРУ №223849 від 12.09.2020 року, складеного відносно ОСОБА_1 за ч.3 ст.172-20 КУпАП (а.с.1), в м. Щастя об 11:30 год. 12 вересня 2020 року на території військового містечка прикордонної комендатури швидкого реагування « ІНФОРМАЦІЯ_2 », було виявлено військовослужбовця ОСОБА_1 в нетверезому стані під час виконання службових обов`язків, чим вчинив військове адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч.3 ст.172-20 КУпАП. Дії було вчинено в умовах особливого періоду.

Зміст протоколу свідчить про те, його було складено відповідно до приписів ст.255 КУпАП уповноваженою особою, в ньому викладені фактичні обставини правопорушення, передбаченого ч.3 ст.172-20 КУпАП, вчинення якого інкримінується ОСОБА_1 , та які встановлені судом першої інстанції, а отже цей протокол відповідає визначеним ст.251 КУпАП критеріям належного та допустимого доказу.

Разом з тим твердження ОСОБА_1 про те, що йому не було надано можливості викласти свої показання щодо обставин події, спростовуються як змістом самого протоколу про адміністративне правопорушення, згідно якого ОСОБА_1 на підставі ст.63 Конституції України відмовився надати пояснення, так і відповідним актом (а.с.3), який було складено та засвідчено посадовими особами військової частини - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Згідно протоколу №766 медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану сп`яніння від 12.09.2020 (а.с.2) 12.09.2020 року о 13:10 годині ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння. Від повторного дослідження відмовився, а також відмовився від здачі біологічного середовища.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з доводами сторони захисту про порушення процедури проведення медичного огляду та посилання апелянта на те, що єдиним нормативним актом в Україні, який регулює порядок проходження огляду на факт встановлення перебування в стані алкогольного сп`яніння, є Інструкція про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі- Інструкція), яка затверджена Наказом МВС України, МОЗ України 09.11.2015 року № 1452/735, зареєстрована в МЮ України 11.11.2015 року за № 1413/27858, з огляду на наступне.

Дана Інструкція затверджена наказом МВС України № 1452/735 від 09.11.2015р., зареєстрована в МЮ України 11.11.2015 року за № 1413/27858, у відповідності до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Законів України «Про Національну поліцію», «Про дорожній рух» та «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними», постанови Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103 «Про затвердження Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду».

Інструкція розроблена з метою створення нормативно-правового підґрунтя діяльності патрульної поліції та закладів охорони здоров`я щодо виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Таким чином, до правовідносин, що склались в даній справі, неможливо застосувати положення цієї Інструкції, оскільки вони відносяться до правовідносин які виникають між працівниками патрульної поліції та закладів охорони здоров`я щодо порушень ПДР, але ніяк не регулюють правопорушення відповідно до ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу».

Тому доводи апеляційної скарги, щодо порушень положень Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції є безпідставними.

Натомість відповідно до чинного законодавства існує Інструкція про порядок оформлення і складання матеріалів про військові адміністративні правопорушення, передбачені статтею 172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення, затвердженої Наказ Служби зовнішньої розвідки України 14 серпня 2018 року №300у разі виявлення факту або виникнення підозри у розпиванні алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вживанні наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів військовослужбовцем на території місця проходження військової служби, військових об`єктів, або появи військовослужбовця на території місця проходження військової служби, військових об`єктів у нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, або виконання військовослужбовцем обов`язків військової служби в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння для підтвердження ознак військового адміністративного правопорушення (стаття 172-20 КУпАП). Значних порушень, які б вплинули на правильність прийняття рішення судом першої інстанції, не встановлено.

У свою чергу посилання сторони захисту на те, що первинний медичний огляд, який начеб то було проведено у Новоайдарській лікарні та де не було підтверджено стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 , є безпідставним, оскільки такі твердження не мають доказового підтвердження та ґрунтуються лише на показах самого ОСОБА_1 .

Зміст письмових пояснень свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_7 (а.с.4,5) свідчить про те, що близько 11.30 год. 12.09.2020 року на території військового містечка було виявлено сержанта ОСОБА_1 , який під час несення військової служби у добовому наряді знаходився з ознаками вживання спиртних напоїв (о 12.00 12.09.2020 року сержант ОСОБА_11 мав заступати «Патрульним» по охороні військового містечка). Про даний факт будо повідомлено заступника начальника загону - коменданту прикордонної комендатури швидкого реагування «Щастя» підполковнику ОСОБА_12 .

Суд апеляційної інстанції відкидає, як неспроможні, твердження сторони захисту про недопустимість, як доказу, показань цих свідків через їхню зацікавленій у результатах розгляду справи, оскільки такі твердження ґрунтуються лише на припущеннях та спростовуються показами самого ОСОБА_1 , який під час апеляційного розгляду дав показання про те, що із свідками по цій справі ОСОБА_2 та ОСОБА_7 він майже не спілкується, відносини між ними суто службові.

У той же час посилання захисника на той факт, що вказані свідки не були допитані судом першої інстанції, а отже не були перевірені судом і тому їх письмові показання не можна вважати допустимим доказами, є безпідставним з огляду на те, що у справі відсутні відомості про те, що під час розгляду справи у суді першої інстанції на виклику цих свідків наполягав ОСОБА_1 , та не було заявлено такого клопотання стороною захисту й під час апеляційного розгляду. Натомість підстав сумніватися у достовірності показань свідків з приводу фактичних обставин справи не вбачав місцевий суд, а отже не було підстав для виклику свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_7 для їх допиту. Не вбачає таких підстав для сумніву і виклику для допиту й суд апеляційної інстанції. При цьому покази свідків про те, що ОСОБА_1 відмовився від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння, на чому зауважує сторона захисту, хоча і не відповідають фактичним обставинам справи в цій частині, але в цілому їх покази щодо обставин події підтверджуються іншими наявними у справі доказами.

Таким чином суд апеляційної інстанції не вбачає ані особистої, ані юридичної зацікавленості свідків по цій справі, на що вказує сторона захисту, оскільки такі твердження не ґрунтуються на матеріалах справи.

Щодо тверджень ОСОБА_1 про причин складання відносно ного адмінпротоколу за ч.3 ст.172-20 КУпАП через наявність конфлікту по службі між ним та керівництвом військової частини, то вони не заслуговують на увагу, оскільки не мають належного підтвердження.

Натомість матеріали справи, зокрема протокол №766 медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану сп`яніння від 12.09.2020 (а.с.2), переконливо свідчать про те, що 12.09.2020 року о 13:10 годині ОСОБА_1 під час виконання своїх службових обов`язків несення військової служби перебував у стані алкогольного сп`яніння. Від повторного дослідження відмовився, а також відмовився від здачі біологічного середовища. Цей протокол має усі необхідні реквізити офіційного документу, підписаний відповідальному посадовою особою закладу охорони здоров`я, а тому висновки медичного огляду не викликають у апеляційного суду сумніву щодо встановленого у ОСОБА_1 стану алкогольного сп`яніння. Цим же протоколом спростовуються заяви ОСОБА_1 , що під час проведення медичного огляду він наполягав на відібранні у нього біологічних зразків для проведення лабораторного дослідження.

У той же час стороною захисту не надано будь-яких належних доказів тому, що під час проведення вказаного медичного огляду ОСОБА_1 використовувався технічних пристрій, який би не був сертифікованим або технічно несправним.

Отже, аналіз досліджених під час судового розгляду та перевірених апеляційним судом доказів у їх сукупності дають підстави зробити висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у появі на території військової частини в нетверезому стані під час виконання ним службових обов`язків в умовах особливого періоду при обставинах, встановлених постановою місцевого суду, чим ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.172-20 КУпАП.

Таким чином, на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, дотримуючись принципу неупередженості та об`єктивності, з дотриманням вимог ст.ст.245, 251, 252, 280 КУпАП, дав належну оцінку наявним у справі доказам у їх сукупності та дійшов обґрунтованих висновків про доведеність вини ОСОБА_1 «поза будь-яким розумним сумнівом» у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.172-20 КУпАП, а тому підстав для закриття провадження у справі, визначених п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, на чому наполягає сторона захисту, суд апеляційної інстанції не вбачає.

Разом з тим заслуговують на увагу апеляційного суду доводи сторони захисту про безпідставне посилання місцевого суду у постанові на притягнення ОСОБА_1 протягом року до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.172-20 КУпАП.

Диспозиція ч.3 ст.172-20 КУпАП встановлює адміністративну відповідальність за розпивання алкогольних, слабоалкогольних напоїв або вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів на території військових частин, військових об`єктів, або поява таких осіб на території військової частини в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, або виконання ними обов`язків військової служби в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, а також за відмову таких осіб від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, - вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за такі самі порушення, або в умовах особливого періоду.

Матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_1 протягом року вже притягався до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.172-20 КУпАП, та така кваліфікуюча ознака не була зазначена у самому протоколі про адміністративне правопорушення (а.с.1), а отже посилання суду у мотивувальній частині свого рішення на цей факт не відповідає фактичним обставинам справи та підлягає виключенню апеляційним судом відповідно до приписів ч.8 ст.294 КУпАП.

Відповідно до положень ст.23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчинення нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Апеляційний суд вважає, що суддею місцевого суду при постановленні рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.172-20 КУпАП та при накладенні на винну особу адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 215 доходів громадян, що становить 3655 грн., у повній мірі враховані загальні принципи та правила накладення стягнення, передбачені ст.23 та ст.ст.33-35 КУпАП, а також враховано підвищений рівень суспільної небезпеки скоєного винною особою адміністративного правопорушення.

Підсумовуючи вищенаведене апеляційний суд дійшов висновків, що апеляційна скарга адвоката Солодовнікова О.П. підлягає частковому задоволенню, а постанова судді Новоайдарського районного суду Луганської області від 14.09.2020 року зміні в частині виключення з її мотивувальної частини посилання суду на притягнення ОСОБА_1 протягом року до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.172-20 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Солодовнікова Олександра Петровича, поданої в інтересах, особи яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 задовольнити частково.
Постанову судді Новоайдарського районного суду Луганської області від 14 вересня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.172-20 КУпАП змінити, виключити з її мотивувальної частини посилання суду на притягнення ОСОБА_1 протягом року до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.172-20 КУпАП.

В іншій частині постанову місцевого суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДЯ ЛУГАНСЬКОГО
АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ В.В. РУДЕНКО