Справа № 463/4693/20 Головуючий у 1 інстанції: Мармаш В.Я.
Провадження № 33/811/1292/20 Доповідач: Урдюк Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2020 року Львівський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Урдюк Т.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , інваліда 2 групи, на постанову судді Личаківського районного суду м. Львова від 30 липня 2020 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП,

в с т а н о в и в :

вищенаведеною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 (десять тисяч двісті) грн. 00 коп. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 420 грн. 40 коп. судового збору у справі.

Згідно з постановою, ОСОБА_1 22.05.2020 о 21 год. 20 хв. на вул. Тракт Глинянський, 59 у м.Львові, керував т/з марки «Skoda», д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння (нестійка хода, різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя), відмовився від проходження відповідно до встановленого законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі та на місці зупинки транспортного засобу в присутності двох свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху.

Не погоджуючись із рішенням судді районного суду, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати постанову судді Личаківського районного суду м. Львова від 30 липня 2020 року, а справу - закрити.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог ОСОБА_1 покликається на те, що оскаржувана постанова судді прийнята з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, при цьому суддя неповно з`ясував усі фактичні обставини справи і не дослідив, не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, підійшов формально до вивчення обставин справи, що потягло за собою безпідставне покарання за адміністративне правопорушення, не сприяло повному, об`єктивному та неупередженому його розгляду.

Як зазначає ОСОБА_1 , він був незаконно зупинений працівниками поліції та безпідставно оштрафований за порушення правил проїзду через залізничний переїзд, про що було складено постанову серії ЕАМ№2571573 від 22 травня 2020 року. Однак ані вказаної постанови, ані копії протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18№067079 від 22.05.2020 року, ані жодного акта не було йому надано, як і не було надано можливості скористатися його правами, як послуги адвоката.

Як зазначає ОСОБА_1 , суддя визнав його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч,1 ст.130 КУпАП, водночас в протоколі зазначено ч.2 вказаної статті, не зазначаючи при цьому жодних підстав для зміни кваліфікації складу правопорушення, вказаного в протоколі.

Окрім цього, суддя знехтував тією обставиною, що в протоколі є виправлення без застереження підпису особи, яка зробила це виправлення, що, на його думку, дає підстави зробити висновок про те, що протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18№067079 від 22.05.2020 року є неналежним доказом.

На його переконання, суддя першої інстанції не звернув на порушення зі сторони працівника УПП вимог щодо складання протоколу та інших матеріалів справи про адміністративне правопорушення (акта огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів), внаслідок чого прийняв до розгляду справу за відсутності всіх необхідних для її правильного вирішення відомостей.

Окрім цього, на переконання ОСОБА_1 , на факти керування в стані сп`яніння, що мали місце до 01.07.2020 року поширюється дія Закону №2617 VIII, який скасовує відповідальність за адміністративні правопорушення.

В обґрунтування поважності пропуску строку на апеляційне оскарження ОСОБА_1 покликається на те, що 30 липня 2020 року він не був присутній під час прийняття постанови у справі, а копію оскаржуваного рішення на підставі його письмового звернення він отримав 25 серпня 2020 року.

ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду апеляційної скарги, що підтверджується телефонограмою, про причини неявки суд не повідомив.

З метою дотримання розумних строків розгляду справи, з огляду на належне повідомлення ОСОБА_1 про час та місце судове засідання, апеляційний суд вважає за можливе проводити розгляд у його відсутності.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що така підлягає до часткового задоволення.

З огляду на те, що копію оскаржуваного рішення ОСОБА_1 отримав 25 серпня 2020 року та цього ж дня мав можливість ознайомитися з мотивами прийнятого рішення, апеляційний суд вважає, що строк на апеляційне оскарження пропущений з поважних причин та такий підлягає поновленню.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясовувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Всупереч тверджень апеляційної скарги ці вимоги закону суддею першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 були дотримані, а висновок судді про доведеність винуватості останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі та постанові судді, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними по справі доказами у їх сукупності, які були досліджені в судовому засіданні та наведені у постанові.

Зокрема, такий висновок ґрунтується на даних, що зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення від 22 травня 2020 року серії ДПР18№067079 (а.с.1), згідно з яким 22 травня 2020 року о 21 год. 20 хв. на вул. Тракт Глинянський, 59 у м.Львові, ОСОБА_1 керував т/з марки «Skoda», д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння (нестійка хода, різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя). Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився у присутності двох свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху.

На переконання апеляційного суду, вказаний протокол про адміністративне правопорушення відповідає вимогам ст.256 КУпАП, а механічна помилка у виді вказівки на ч.2 ст.130 КУпАП замість ч.1 ст.130 КУпАП спростовується рапортом командира взводу 2 роти 1 батальйону 3 УПП у м.Львові ДПП Домбровського В.В. (а.с.8) та не свідчить про недопустимість вказаного доказу.

Згідно з актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с.4), водію транспортного засобу «Skoda», д.н.з. НОМЕР_1 , було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння у зв`язку із виявленими ознаками: характерний запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, почервоніння обличчя.

Як вбачається з оглянутого судом відеозапису з нагрудних камер працівників поліції (а.с.2), на такому відображено обставини, викладені в протоколі. Зокрема, працівниками поліції було неодноразово запропоновано водію транспортного засобу «Skoda», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу, так і в медичному закладі, однак останній на місці зупинки пройти огляд за допомогою приладу «Драгер» відмовився, в медичному закладі виявив бажання проходити огляд, однак на пропозицію вийти з автомобіля та проїхати до медичного закладу, останній відмовився покидати свій автомобіль, мотивуючи тим, що є інвалідом та не може вийти. Вказані твердження працівниками поліції розцінено було як відмову від проходження огляду на стан сп`яніння, з чим погоджується й апеляційний суд, адже як вбачається з відеозапису, після оформлення адмінматеріалів ОСОБА_1 вийшов з автомобіля та самостійно пересувався. Факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду був засвідчений працівниками поліції в присутності двох свідків, які своїми письмовими пояснення засвідчили факт відмови останнього від проходження огляду як на місці зупинки транспортного засобу, так і в медичному закладі (а.с.7).

Після оформлення протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 було роз`яснено права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП, та зачитано зміст складеного протоколу, після чого було запропоновано ознайомитися з протоколом та отримати його копію.

На переконання апеляційного суду, працівниками поліції дотримано вимог «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року № 1452/735, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині не заслуговують на увагу.

Пункт 2.5 Правил дорожнього руху передбачає, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

До набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» № 2617-VІІІ від 22 листопада 2018 року, тобто до 01 липня 2020 року, КУпАП передбачав адміністративну відповідальність, зокрема за керування транспортним засобом в стані сп`яніння, та відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження огляду на стан сп`яніння.

Після набрання чинності зазначеного вище закону, тобто з 01 липня 2020 року, відповідальність, зокрема за керування транспортним засобом в стані сп`яніння, відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження огляду на стан сп`яніння, виключено з ч.1 ст. 130 КУпАП та закріплено у ст. 286-1 Кримінального кодексу України «Керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції».

Разом з тим, Законом України від 17 червня 2020 року № 720-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень», який набрав законної сили 03 липня 2020 року, внесені нові зміни до Закону № 2617-VIIІ, а саме, згідно з вимогами пункту 117 Розділу І Закону № 720-IX: у пункті 1 Розділу І Закону № 2617-VIIІ виключено підпункт 4, який запровадивши нову редакцію ст. 130 КУпАП виключав адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами у стані сп`яніння, відмову від проходження огляду, відтак відновлена адміністративна відповідальність за ці дії; у пункті 2 Розділу І Закону № 2617-VIIІ виключено підпункт 171, який доповнивши КК України ст. 286-1 криміналізував відповідальність за керування транспортними засобами особами у стані сп`яніння, відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження огляду на стан сп`яніння - відтак відбулася декриміналізація цих дій.

Однак, відповідно до ч.1 ст. 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Зазначені положення кореспондуються з положеннями частини другої ст. 58 Конституції України, згідно з якою ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Виходячи із цих положень, до осіб, які до 01 липня 2020 року вчинили правопорушення у виді відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження огляду на стан сп`яніння, має бути застосований закон, що діяв під час і за місцем вчинення правопорушення.

Підстава для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачена п.6 ст. 247 КУпАП, відсутня. Згідно з цим пунктом провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в разі скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність. В цьому пункті йдеться про випадки скасування акта, яким встановлена адміністративна відповідальність, натомість у результаті внесення змін до ст. 130 КУпАП юридична відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, або інші дії, виключені зі ст. 130 КУпАП, була не скасована, а навпаки посилена.

За таких обставин доводи ОСОБА_1 є необгрунтованими та не підлягають до задоволення.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що фактичні обставини справи суддею першої інстанції з`ясовані повно та об`єктивно, відмовляючись від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.5 ПДР, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП в редакції Закону № 1446-VIII від 07 липня 2016 року.

Наведеними письмовими доказами, достовірність яких в апеляційного суду не викликає сумнівів, в повній мірі стверджується вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а отже твердження ОСОБА_1 про відсутність вини у вчиненні адміністративного правопорушення розцінюються апеляційним судом як спосіб захисту та намагання ухилитися від відповідальності за вчинене.

При обранні адміністративного стягнення суддя районного суду в оскаржуваній постанові в повній мірі врахував характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, та наклав стягнення у відповідності до вимог ст. 33 КУпАП в межах безальтернативної санкції ч. 1 ст.130 КУпАП в редакції Закону № 1446-VIII від 07 липня 2016 року, що є достатнім для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Водночас, відповідно до положень п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» № 3674-VI від 08 липня 2011 року, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються інваліди І та ІІ груп.

Відповідно до долученої до апеляційної скарги копії пенсійного посвідчення та довідки МСЕК від 29 жовтня 2019 року ОСОБА_1 є інвалідом 2 групи, але вказаний факт не був врахований суддею першої інстанції при прийнятті рішення, внаслідок чого до ОСОБА_1 помилково застосовано положення про сплату судового збору, від якого він звільнений на підставі вказаного вище Закону, а тому аргументи апеляційної скарги в цій частині є слушними.

Як передбачено положеннями п.4 ч.8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право змінити постанову.

Ураховуючи вищенаведене, суддя першої інстанції дійшов правильного висновку щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, проте, не врахував обставину, яка звільняє його від сплати судового збору, а тому постанова районного суду в цій частині підлягає зміні, а апеляційна скарга частковому задоволенню.

Керуючись ст.294 КУпАП апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження, його апеляційну скаргу задоволити частково.

Постанову судді Личаківського районного суду м. Львова від 30 липня 2020 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, в частині стягнення в дохід держави судового збору у сумі 420 грн. 40 коп. - змінити.

Звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» № 3674-VI від 08 липня 2011 року.

У решті постанову судді залишити без зміни.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Львівського апеляційного суду Т.М. Урдюк