Справа № 651/454/20
Провадження № 3/651/213/20
Верхньорогачицький районний суд Херсонської області
П О С Т А Н О В А
02.10.2020року смт.Верхній Рогачик
Дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ст. 44-3 КУпАП - порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.
ОСОБА_1 в судовому засіданні свою вину не визнав та пояснив, що в момент перевірки всі пасажири за його рекомендацією саме проводили заміну використаних масок на нові.
Заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, дослідивши адміністративні матеріали, судом встановлено наступне.
До даного протоколу додано письмові пояснення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а також самого ОСОБА_1 від 08.07.2020 року, які не спростовують пояснення, надані в судовому засіданні особою, яка притягується до адміністративної відповідальності.
Відповідно до ст.7 КпАП України, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і впорядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержаннязаконності.
Згідно зі ст.245 КпАП України, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Як зазначено в ст.252 КпАП України, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно вимог ст.280 КпАП України, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Так, ст. 44-3 КпАП України передбачає адміністративну відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.
Згідно із п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 20 травня 2020 р. № 392 Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів в редакції від 27.06.2020 року з 22.05.2020 по 31.07.2020 року в Україні встановлено карантин. Пунктом 3 пп.7 цієї ж постанови на території України на період дії карантину забороняється здійснення регулярних та нерегулярних пасажирських перевезень автомобільним транспортом, зокрема пасажирських перевезень на міських автобусних маршрутах у режимі маршрутного таксі, в електричному (трамвай, тролейбус), залізничному транспорті, у міському, приміському, міжміському, внутрішньообласному та міжобласному сполученні, в кількості більше ніж кількість місць для сидіння, що передбачена технічною характеристикою транспортного засобу, визначена в реєстраційних документах на цей транспортний засіб. Перевізник несе відповідальність за забезпечення водіїв засобами індивідуального захисту, зокрема респіраторами або захисними масками, та контроль використання засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок пасажирами під час перевезення.
Згідно із ст. 251 КпАП України, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
За практикою Європейського суду з прав людини, що сформульована у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі Кобець проти України (з відсиланням на п.282 рішення у справі Авшар проти Туреччини (Avsar v. Turkey), згідно яких доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.
Стандарт доведення вини поза розумним сумнівом означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного розумного сумніву в цьому, тоді як наявність такого розумного сумніву у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.
Отже, всі викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини повинні бути належним чином перевірені та доводитися сукупністю належних і допустимих доказів.
Будь-які докази на спростовування пояснень ОСОБА_1 , що всі пасажири в автобусі мали при собі захисні маски та за його рекомендацією в момент перевірки проводили їх заміну, під час судового розгляду встановлені не були.
До протоколу на доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КпАП України, не надано матеріалів фото або відео фіксації порушення, пояснень будь-яких свідків про підтвердження вчинення останнім адміністративного правопорушення. Долучені до протоколу пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 свідчать лише про те, що ОСОБА_1 відмовився від підпису в протоколі.
Протокол про адміністративне правопорушення не може бути єдиним та беззаперечним доказом вчинення особою адміністративного правопорушення.
Крім того, в протоколі мається посилання на порушення ОСОБА_1 ч. 37 Постанови КМУ №500 від 17.06.2020 року. Але дана постанова лише вносить зміни в постанову Кабінету Міністрів України від 20 травня 2020 р. № 392 Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів та не містить в собі навіть згадки про наявність ч. 37 та відповідно не тягне за собою відповідальність, передбачену ст.44-3 КпАП України.
У відповідності до п.1 ч.1 ст.247 КпАП України, обставина що виключає провадження в справі про адміністративне правопорушення є відсутність події і складу адміністративного правопорушення.
З огляду на вищезазначене, за відсутності достатніх та переконливих доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КпАП України, за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, суд дійшов висновку, що сукупністю доказів у справі не доведена наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, а отже провадження у справі підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КпАП України.
Керуючись ст.ст. 1, 7, 44-3,247-249,251,252,280 КпАП України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст.44-3 КпАП України, відносно ОСОБА_1 закрити, за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя

Верхньорогачицького районного

суду Херсонської області В.Г. Загрунний