Справа № 263/3756/20
Провадження № 3/263/1513/2020
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2020 року місто Маріуполь

Суддя Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області Музика Олександр Миколайович, розглянувши матеріали, які надійшли з Відділу превенції Центрального відділу поліції Головного управління Національної поліції у Донецькій області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , не працюючого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

за ст. 44-3 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

До Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області надійшли матеріали про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 44-3 КУпАП.

У протоколі від 19 березня 2020 року серії ГП № 134211 зазначено, що 19 березня 2020 року о 14:50 год. ОСОБА_1 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_3 , будучи реалізатором закладу громадського харчування «FRANS GRILL», не припинив роботу закладу та здійснював прийом покупців, чим порушив вимоги п.п. 3 п. 2 Постанови КМУ від 16 березня 2020 року № 215 та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 44-3 КУпАП.

ОСОБА_1 вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав.

Від захисника ОСОБА_1 адвоката Затворницької О.М. до суду надійшли письмові пояснення, в яких вона посилається на те, що 19 березня 2020 року до торгівельного павільйону підходили особи з проханням здійснити доставку кави за адресою: АДРЕСА_3 , м. Маріуполь. У торгівельному павільйоні відсутня можливість здійснювати прийом відвідувачів, продавець здійснив адресну доставку за вказаною адресою з дотриманням вимог п. 8 Постанови КМУ № 255. Під час складення протоколу працівниками поліції не встановлювався суб`єкт господарювання та не відбиралися пояснення осіб, які купували каву. Діяльність з надання послуг мобільного харчування у торговому павільйоні «FRANS GRILL» за адресою: АДРЕСА_3 , 98, м. Маріуполь, Донецька область, здійснює ФОП ОСОБА_2 . ОСОБА_1 є найманим працівником та не може самостійно визначати ані режим роботи, ані порядок здійснення доставки товару споживачам, не є суб`єктом господарювання та не може бути суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП. У зв`язку з чим, захисник просила закрити провадження у справі, внаслідок відсутності у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Суд, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , дослідивши письмові пояснення захисника та матеріали справи, приходить до наступних висновків.

На підтвердження вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП до протоколу додані письмові пояснення ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про те, що 19 березня 2020 року поблизу кафе «Акваторія» здійснювалася торгівля з вікна трейлера, державний номерний знак НОМЕР_2 , рапорт, та диск з відеозаписами, на яких зафіксовано складання протоколу відносно ОСОБА_1 .

Захисником надано суду Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 23 квітня 2020 року № НОМЕР_3 , відповідно до якого ОСОБА_2 є фізичною особою-підприємцем, види діяльності: виробництво готової їжі та страв, діяльність ресторанів, надання послуг мобільно харчування, постачання інших готових страв, обслуговування напоями. Відповідно до повідомлення про прийняття на роботу ОСОБА_2 наказом від 17 березня 2020 року прийняв на роботу ОСОБА_1 .

Статтею 1 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» визначено, що карантин - це адміністративні та медико-санітарні заходи, що застосовуються для запобігання поширенню особливо небезпечних інфекційних хвороб.

Згідно зі ст. 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України.

Рішення про встановлення карантину, а також про його відміну негайно доводиться до відома населення відповідної території через засоби масової інформації.

У рішенні про встановлення карантину зазначаються обставини, що призвели до цього, визначаються межі території карантину, затверджуються необхідні профілактичні, протиепідемічні та інші заходи, їх виконавці та терміни проведення, встановлюються тимчасові обмеження прав фізичних і юридичних осіб та додаткові обов`язки, що покладаються на них. Карантин встановлюється на період, необхідний для ліквідації епідемії чи спалаху особливо небезпечної інфекційної хвороби. На цей період можуть змінюватися режими роботи підприємств, установ, організацій, вноситися інші необхідні зміни щодо умов їх виробничої та іншої діяльності. До відміни карантину його територію можуть залишити особи, які пред`явили довідку, що дає право на виїзд за межі території карантину.

Організація та контроль за дотриманням встановленого на території карантину правового режиму, своєчасним і повним проведенням профілактичних і протиепідемічних заходів покладаються на місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої короновірусом SARS- CoV-2», на усій території України з 12 березня 2020 року по 03 квітня 2020 року встановлено карантин (у подальшому продовжено до 22 травня 2020 року).

Відповідно до ст. 41 «Про захист населення від інфекційних хвороб» особи, винні в порушенні законодавства про захист населення від інфекційних хвороб, несуть відповідальність згідно із законами України.

Статтею 44-3 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2020 року № 215 «Про внесення змін до Постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211» внесені зміни до Постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України короновірусу COVID-19 », згідно яких назва постанови викладена в редакції: «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої короновірусом SARS- CoV-2»; п. 2.3 постанови викладено в наступній редакції: заборонити з 00 год. 01 хв. 17 березня 2020 року до 03 квітня 2020 року роботу суб`єктів господарювання, яка передбачає приймання відвідувачів, зокрема закладів громадського харчування (ресторанів, кафе тощо), торговельно-розважальних центрів, інших закладів розважальної діяльності, фітнес-центрів, закладів культури, торговельного і побутового обслуговування населення, крім роздрібної торгівлі продуктами харчування, пальним, засобами гігієни, лікарськими засобами та виробами медичного призначення, засобами зв`язку, провадження банківської та страхової діяльності, а також торговельної діяльності і діяльності з надання послуг з громадського харчування із застосуванням адресної доставки замовлень за умови забезпечення відповідного персоналу засобами індивідуального захисту.

Системний аналіз указаних норм дає підстави для висновку про те, що суб`єктом складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, може бути саме суб`єкт господарювання.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 55 Господарського кодексу України, суб`єктами господарювання є:

1) господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку;

2) громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

З протоколу від 19 березня 2020 року серії ГП № 134211 та з наданого стороною захисту повідомлення про прийняття ОСОБА_1 на роботу вбачається, що ОСОБА_1 не є суб`єктом господарської діяльності, а є найманим робітником ОСОБА_2 і саме указана фізична особа-підприємець здійснює свою господарську діяльність у закладі громадського харчування, проте, протокол про адміністративне правопорушення складений відносно ОСОБА_1 .

Посадовими особами, якими складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 44-3 КУпАП, не зібрано та не надано суду переконливих доказів на підтвердження здійснення ОСОБА_1 торгівлі (чеки, квитанції та ін.), не з`ясовано кому конкретно, коли саме та за яку плату останній продав каву, чи здійснював продаж кави на виніс та з доставкою.

Відеозаписами, доданими на диску до протоколу, зафіксовано складання протоколу відносно ОСОБА_1 , а не обставини, викладені у протоколі.

Відповідно до статті 62 Конституції України, положення якої знайшли подальшу конкретизацію в національному законодавстві України, особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення і не може бути піддана покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Згідно приписів ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

При цьому усі викладені у протоколі про адміністративне правопорушення обставини повинні бути належним чином перевірені та доводитися сукупністю належних і допустимих доказів.

Суд наголошує, що він не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже, діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція).

Так, ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який … встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конвенції кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. А згідно з положеннями ч. 3 ст. 6 Конвенції, кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя, тощо.

Відповідно до положень статті 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно зі ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно зі ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) приймає рішення на підставі досліджених доказів, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

При цьому положеннями статті 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Тобто, протокол про адміністративне правопорушення є офіційним документом, до нього висуваються певні вимоги, а обов`язок щодо належного складання протоколу про адміністративне правопорушення та надання доказів на підтвердження викладених в протоколі відомостей, покладається на особу, яка його складає та не може бути перекладено на суд.

В Рекомендаціях №R (91) 1 Комітету Міністрів Ради Європи «Про адміністративні санкції» одним із принципів застосування адміністративних стягнень є встановлення обов`язку нести тягар доказування саме для адміністративних органів (принцип 7).

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Аналізуючи докази у сукупності між собою, враховуючи обставини, зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення, які не підтверджені у передбачений законом спосіб, суд приходить до висновку про те, що достатніх доказів для наявності події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, у діях ОСОБА_5 не встановлено, внаслідок чого провадження у справі підлягає закриттю за відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. ст. 44-3, 221, 247, 251, 254, 256, 283-285 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 44-3 КУпАП, - закрити у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Апеляційну скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови до Донецького апеляційного суду через Жовтневий районний суд міста Маріуполя.

Суддя О.М. Музика