Справа №: 310/4928/20
3/310/2424/20
ПОСТАНОВА

Іменем України

08 вересня 2020 року м. Бердянськ

Суддя Бердянського міськрайонного суду Запорізької області Вірченко О.М., розглянувши адміністративний матеріал, який надійшов з Бердянського ВП ГУНП в Запорізькій області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працюючого водієм маршрутного таксі у ПП ОСОБА_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ,

за скоєння правопорушення, передбаченого ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

встановив:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 16 липня 2020 року серії АПР18 625634 16 липня 2020 року о 09 год. 00 хвил. ОСОБА_1 , який працює водієм маршрутного таксі в режимі маршруту № 4, керуючи транспортним засобом ПАЗ-32054, реєстраційний номер НОМЕР_2 , біля будинку № 70 по Мелітопольському шосе в м. Бердянську здійснював перевезення пасажирів більше, ніж передбачено постановою КМУ № 211 від 11 березня 2020 року, тобто вчинив правопорушення, передбачене ст. 44-3 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 пояснив, що 16 липня 2020 року він здійснював перевезення пасажирів, при цьому в автобусі були зайняті всі місця для сидіння. На зупинці декілька пасажирів вийшли, а декілька зайшли. Через те, що ОСОБА_1 , виїжджаючи з зупинки, стежив за дорожньою обстановкою, він одразу не звернув уваги, що 2-3 пасажири їхали стоячи. Про обмеження кількості пасажирів він не знав. Зазначив, що отримує мінімальну заробітну плату, на його утриманні знаходиться 78-річна мати, пенсія якої складає близько 3 000 грн. Просив не призначати йому покарання у вигляді штрафу.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне порушення, оцінивши докази по справі відповідно до ст. 252 КУпАП, суддя приходить до наступного висновку.

Згідно зі ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

З`ясовуючи ці обставини, суд повинен виходити з положень ст. 251 КУпАП, згідно з якою доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд, з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Статтею 44-3 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Диспозиція ст. 44-3 КУпАП є бланкетною, а тому при вирішенні питання про притягнення до адміністративної відповідальності за цією статтею потрібно звертатися до конкретних правил і норм, які регулюють відносини боротьби з інфекційними хворобами. Зазначення конкретних спеціальних норм при складенні протоколу про адміністративне правопорушення за ст. 44-3 КУпАП є обов`язковим.

З протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 інкримінується порушення ним 16 липня 2020 року Постанови Кабінету Міністрів України № 211 від 11 березня 2020 року, що полягає у перевезенні пасажирів у кількості більшій, ніж передбачено вказаною постановою.

Однак, у вказаному протоколі не зазначено, яку саме статтю Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» порушив ОСОБА_1 , та здійснено посилання на неіснуючі по суті норми Постанови Кабінету Міністрів України № 211 від 11 березня 2020 року, оскільки на час вчинення інкримінованого йому адміністративного правопорушення діяли положення Постанови Кабінету Міністрів України від 20 травня 2020 року № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».

Крім того, ані протокол про адміністративне правопорушення, ані матеріали справи не містять відомостей про кількість пасажирів, яку перевозив ОСОБА_1 , так само як і відсутні відомості про дозволену кількість пасажирів, передбачену реєстраційними документами на цей транспортний засіб.

З доданого на підтвердження вини ОСОБА_1 за ст. 44-3 КУпАП диску з відеозаписом не можливо встановити, чи дійсно ОСОБА_1 здійснював перевезення пасажирів в більшій кількості, ніж це дозволено.

При цьому, інших доказів на доведення винуватості особи в інкримінованому йому правопорушенні суду не надано.

Надаючи оцінку протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 та відеозапису, наявному у матеріалах справи, суддя звертає увагу на наступне.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є джерелом права в Україні кожному гарантовано право на справедливий суд.

Суд не може самостійно перебирати на себе «функції обвинувачення» і відшукувати докази вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, винуватість особи має доводитися саме в суді, що вимагає «обережності дій суду» при вирішені питання про тягар доказування в такій категорії справ.

Для того, щоб особа була притягнута до адміністративної відповідальності, необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.

Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

В протоколі про адміністративне правопорушення АПР18 625634 від 16 липня 2020 року відносно ОСОБА_1 не зазначено, яку саме статтю Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» порушив останній, здійснено посилання на неіснуючі по суті норми Постанови Кабінету Міністрів України № 211 від 11 березня 2020 року, протокол не містить відомостей про кількість пасажирів, яку перевозив ОСОБА_1 , в матеріалах справи відсутні відомості про кількість місць для сидіння, передбачену реєстраційними документами на транспортний засіб, що не дозволяє суду належним чином розглянути протокол про адміністративне правопорушення та дійти висновку про наявність вини у діях ОСОБА_1 , в протоколі про адміністративне правопорушення зазначений один свідок, пояснення якого в матеріалах справи відсутні, а також не додано пояснень будь-яких осіб, які б підтвердили факт порушення, викладений в протоколі.

За таких обставин протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належним доказом по даній справі в розумінні ст. 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійними беззаперечним доказом, а обставини, викладені в ньому, повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, і не викликали сумніву у суду.

Наведені факти у відповідності до ст. 62 Конституції України повинні тлумачитись судом на користь ОСОБА_1 і вони не дають змоги судді однозначно оцінити дії останнього, як такі, що містять відомості про склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП.

Відповідно до положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням не інакше як на підставах та у порядку, встановлених законом.

За таких обставин, суддя приходить до висновку про відсутність в даному випадку складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП.

Відповідно до ст. 247 КУпАП провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 247, 280, 283, 284 КУпАП, суддя

постановив:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП в зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

На постанову протягом десяти днів з дня її винесення може бути подана апеляційна скарга до Запорізького апеляційного суду через Бердянський міськрайонний суд.

Суддя О.М. Вірченко