Справа № 161/7970/20 Провадження №33/802/548/20 Головуючий у 1 інстанції:Івасюта Л.В.
Категорія:ч.2 ст.130 КпАП України Доповідач: Гапончук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2020 року місто Луцьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Волинського апеляційного суду Гапончук В.В.,

за участю секретаря судового засідання Храновського Н.І.,

особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 Марчука М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 липня 2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за ч.2 ст.130 КпАП України,

ВСТАНОВИВ:

Вказаною постановою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 липня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КпАП України, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1200 (однієї тисячі двохсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що відповідно становить 20400 (двадцять тисяч чотириста) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

Постановою суду стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 420 гривень 40 копійок судового збору.

ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він повторно протягом року, а саме: 11.05.2020 року, о 21 годині 15 хвилин, в місті Луцьку, на а/д Н-22, 79 км, керував автомобілем ВАЗ, д/н НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п.2.9 (а) Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч.2 ст.130 КпАП України.

Не погоджуючись із вказаною постановою судді ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на її незаконність просить скасувати, а провадження в даній справі закрити за відсутністю складу правопорушення. Як на доказ своєї невинуватості ОСОБА_1 вказує на грубі порушення які були допущені інспекторами патрульної поліції, як під час його освідування, так і при оформленні протоколу про адміністративне правопорушення. Пояснив, що перед початком освідування йому не було надано сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку алкотестера, який підлягав до застосування. Процедура освідування проводилася поліцейськими патрульної поліції без участі будь-яких свідків, що підтверджується відеозаписом нагрудної камери поліцейського. Як убачається з відеозапису, окрім поліцейського під час освідування був присутній його знайомий ОСОБА_2 . Інші особи були відсутні. Вважає, що протокол про адміністративне правопорушення про те що освідування проводилося в присутності двох свідків не відповідає дійсності і свідчить про сфабрикування поліцейськими фактичних обставин справи і не може бути належним та допустимим доказом у справі.

Суд апеляційної інстанції, вислухавши думку особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника Марчука М.С., які просили постанову місцевого суду скасувати та закрити провадження у справі, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та матеріалами справи про адміністративне правопорушення, приходжу до наступного висновку.

Відповідно до статтей 245, 252, 280 КпАП України, при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

На думку апеляційного суду, вказаних вимог закону при розгляді справи, суд першої інстанції дотримався в повному обсязі.

Висновок суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КпАП України, за обставин викладених у постанові, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується сукупністю доказів, перевірених у судовому засіданні та належно оцінених судом.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення відповідно до ст.251 КпАП України, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, а також іншими документами.

Факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КпАП України, доводиться зібраними матеріалами справи, зокрема, довідкою Луцького РВП Луцького ВП від 11.05.2020 року про те, що останній має повторність вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України, та позбавлений права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік відповідно до рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17.05.2020 року (а.с.2).

Крім того, в матеріалах справи наявна копія постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА № 288997 від 11.05.2020 року (а.с.5), відповідно до якої ОСОБА_1 було піддано адмінстягненню за ч.4 ст.126 КпАП України. Вказана постанова особою, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 не оскаржена у встановленому законом порядку, що дає підстави стверджувати, що порушник погодився з тим, що керував автомобілем без права керування транспортним засобом.

Окрім того, факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КпАП України, доводиться зібраними матеріалами справи, зокрема:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 228364 від 11.05.2020 року (а.с.1);

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, складеного у відповідності до норм чинного законодавства у присутності двох свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , стверджується проведення огляду правопорушника у зв`язку з виявленими ознаками: різкий запах алкоголю з ротової порожнини, не чітка мова, почервоніння обличчя (а.с.4).

- роздруківкою приладу «Drager Alcotest 6810» від 11.05.2020 року доводиться, що ОСОБА_1 на момент вчинення адміністративного правопорушення перебував у стані алкогольного сп`яніння; результат тесту - 2.07% (а.с.3).

- відеозаписом з нагрудних камер інспекторів поліції (а.с.9).

Крім того, відеозапис з бодікамер поліцейських, поряд з рештою матеріалів адміністративного провадження, дають можливість повно відтворити події, та повністю підтверджують вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.

Проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності вважаю, що винність ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, є повністю доведеною належними та допустимими доказами в розумінні ст.251 КпАП України, які містяться в матеріалах справи.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції обґрунтовано визнав винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КпАП України. Оскаржувана постанова судді є законною, обгрунтованою та мотивованою, а накладене на ОСОБА_1 стягнення відповідає вимогам ст.ст.23, 33 КпАП України.

Не заслуговують на увагу суду доводи ОСОБА_1 та його захисника Марчука М.С., про порушення працівниками поліції порядку проведення огляду на стан сп`яніння, оскільки такі його твердження не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи апеляційним судом.

Так відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №228364 від 11.05.2020 року та акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів то вони складені у відповідності до норм чинного законодавства у присутності двох свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

В ході розгляду справи апеляційним судом було допитано в якості свідків працівників поліції ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які підтвердили факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст.130 КпАП України.

Також в ході розгляду справи апеляційним судом було допитано в якості свідка ОСОБА_3 , який підтвердив, що був присутній при складенні протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння.

В ході розгляду справи апеляційним судом особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 було подано клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку із скасуванням акта, який встановлює адміністративну відповідальність (а.с. 34-35).

Однак дане клопотання не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.247 КпАП України провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у випадку скасування акта, який встановлює відповідальність необхідно розуміти видання нормативного акта, яким повністю скасовується караність того діяння, за яке передбачалась адміністративна відповідальність, або встановлюється відповідальність більш м`яка, ніж адміністративна. Між тим, Законом України від 22.11.2018 року № 2617 VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень», який набрав чинності із 01.07.2020 року відповідальність за діяння, які підпадали під ознаки статті 130 КпАП України була посилена, ці діяння були криміналізовані і підпали під ознаки кримінального проступку. Наведене дає підстави стверджувати про відсутність скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність, оскільки така відповідальність була не скасована, а посилена, тому відсутні підстави для застосування положень п.6 ч.1 ст. 247 КпАП України.

У відповідності до положень ст.58 Конституції України та ч.2 ст.8 КпАП України Закон України від 22.11.2018 року № 2617 VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» як такий, що посилює відповідальність за діяння, які підпадали під ознаки ст.130 КпАП України не має зворотної сили, тобто не поширюється на адміністративні правопорушення, передбачені ст.130 КпАП України, які були вчинені до 01.07.2020 року. Особи, які вчинили такі правопорушення до 01.07.2020 року, у відповідності до ст.8 КпАП України повинні нести відповідальність за законом, який діяв на час вчинення адміністративного правопорушення, тобто за ст.130 КпАП України у відповідній редакції цього Закону, які діяли до 01.07.2020 року.

На думку суду Закон України від 17.06.2020 № 720-XI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» жодним чином не впливає на вирішення питання про відповідальність ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 130 КпАП України. Так, цим законом внесені нові зміни до Закону України від 22.11.2018 року № 2617-VIII, а саме виключені пункти/підпункти цього Закону, якими запроваджено нову редакцію ст.130 КпАП України та доповнено КК України статтею 2861. Між тим, правовий статус ОСОБА_1 у зв`язку із набранням чинності Законом України від 17.06.2020 року № 720-XI не змінився, оскільки він до набрання чинності цим законом підлягав відповідальності за ч.2 ст.130 КпАП України в редакції статті, яка діяла на час вчинення адміністративного правопорушення, відповідно до вимог ч.1 ст.8 КпАП України, а після набрання чинності цим Законом була відновлена дія того закону у тій же самій його редакції, за яким ОСОБА_1 притягується до відповідальності.

Таким чином зміни у законодавстві в частині відповідальності за діяння, що підпадало під ознаки ч.2 ст.130 КпАП України, не поширюються на осіб, які вчинили це діяння до 01.07.2020 року, що вказує на відсутність підстав для закриття адміністративної справи щодо ОСОБА_1 відповідно до п.6 ч.1 ст.247 КпАП України.

Таким чином, усі доводи апелянта, які викладені в апеляційній скарзі та наведені ним і його захисником в ході апеляційного розгляду справи щодо незаконності судового рішення жодним чином не спростовують наведених вище висновків суду першої інстанції, а на думку апеляційного суду фактично спрямовані на уникнення ОСОБА_1 адміністративної відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.130 КпАП України

На підставі вище наведеного, керуючись ст.294 КпАП України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 липня 2020 року щодо нього - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського апеляційного суду В.В. Гапончук