КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №760/7180/20
Провадження № 33/824/2940/2020 Суддя суду 1 інстанції - Оксюта Т.Г.
Категорія: ст. 471 МК України Суддя суду апел. Інст. - Кепкал Л.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2020 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Кепкал Л.І. розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою з доповненнями представника Київської митниці Держмитслужби Клімова С.Г. на постанову судді Солом`янського районного суду м. Києва від 05 червня 2020 року, щодо -

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, місце проживання: АДРЕСА_1 , закордонний паспорт громадянина України НОМЕР_1 , виданий 10.06.2013 р., орган, що видав 8025, ІПН НОМЕР_2 ,

за ст. 471 Митного кодексу України (далі МК України),

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 05 червня 2020 року, громадянина України ОСОБА_1 визнано винним у порушенні митних правил, відповідальність за які передбачена ст. 471 МК України. Накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 1700 (однієї тисячі сімсот) гривень. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 420 гривень 40 копійок. Валюту, вилучену згідно протоколу про порушення митних правил №0355/10000/20 від 19.02.2020 року, у розмірі 5400 доларів США та 1500 Євро постановлено повернути ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 або його законному представнику у встановленому законом порядку.

Мотивуючи прийняте рішення, суддя зазначив, що винність правопорушника підтверджується зібраними у справі доказами, а саме: протоколом про порушення митних правил, доповідною запискою інспектора митниці, поясненнями правопорушника та наданими доказами легальності походження грошей, описом вилученої валюти. Разом з тим, суддя посилаючись на рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) «Садоча проти України) та ст. 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвеції з захисту права людини вважав за потрібне не призначати додаткове стягнення в вигляді конфіскації вилучених валютних коштів.

Судом встановлено, що 19.02.2020 року о 09 годині 50 хвилин під час проходження митного контролю в зоні митного контролю залу «Приліт» терміналу «D» ДП МА «Бориспіль» громадянин України ОСОБА_2 який прилетів до України з ОАЕ, м. Дубай, рейсом № PS 374 літаком а/к «МАУ», своїми діями обрав канал, позначений символами зеленого кольору - «зелений коридор», тим самим, відповідно до ч. 5 ст. 366 МК України заявив про те, що переміщувані ним через митний кордон України товари не підлягають письмовому декларуванню, оподаткуванню митними платежами, не підпадають під встановлені законодавством заборони та обмеження щодо ввезення на митну територію України, тобто своїми діями засвідчив факти, що мають юридичне значення.

На підставі п. 4 ст. 336 та ст. 342 МК України громадянину було задано запитання щодо наявності готівкових коштів, пасажир відповів, що має приблизно 10000 євро. Після цього пасажиру було запропоновано пред`явити всю готівку. В службовому приміщенні митниці (зоні митного контролю) пасажиром було видано готівку в розмірі 11500 євро, що знаходилися у гаманці, що лежав у валізі (ручна поклажа), 2900 доларів США містилися в гаманці, що лежав в рюкзаку пасажира, 1200 доларів США в окремому відділенні дорожньої валізи, 1300 доларів США в окремому відділенні іншої дорожньої валізи.

Зазначена готівка переміщувалась без ознак приховування.

Зі слів громадянина України ОСОБА_3 , вищевказана валюта належить йому особисто. Пасажир обрав проходження митного контролю «зеленим коридором», де передбачено наявність у громадян готівки у сумі, що не перевищує в еквіваленті 9999 євро.

З виявленої суми, пасажиру було пропущено 10000 євро. За протоколом про порушення митних правил вилучено 5400 доларів США та 1500 євро.

На момент проходження митного контролю належним чином оформленої митної декларації пасажир не надав, до моменту перетину ним «зеленої лінії» для отримання довідкової інформації в інформаційній зоні та роз`яснення митних правил та порядку використання двоканальної системи до інспектора митниці не звертався.

Таким чином, своїми діями громадянин України ОСОБА_2 , під час проходження митного контролю в залі «Приліт» терміналу «D» ДП МА «Бориспіль» порушив встановлений ст. 366 МК України порядок проходження митного контролю в зонах (коридорах) спрощеного митного контролю, тобто порушив митні правила, за ознаками ст. 471 МК України. За що на нього був складений протокол про порушення митних правил №0355/10000/20 від 19.02.2020 року.

Суд першої інстанції, накладаючи на ОСОБА_3 адміністративне стягнення, врахував ступінь суспільної небезпеки правопорушення, ступінь провини, ставлення до вчиненого, його майновий стан, а також обставини, які пом`якшують відповідальність, а саме те, що особа вперше притягується до адміністративної відповідальності, щире каяття, а також той факт, що грошові кошти мають легальне походження.

З приводу незастосування додаткового покарання, суд вказав, що підстав для застосування додаткового стягнення - конфіскації валюти немає, оскільки ОСОБА_4 перевозилась заробітна плата, яка охороняється від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сім`ї, і представником ОСОБА_3 надано достатньо доказів на підтвердження легальності походження грошових коштів, які переміщувались через митний кордон.

Не погодившись з рішенням суду першої станції, представник Київської митниці Держмитслужби Клімов С.Г. подав апеляційну скаргу з доповненнями, в якій просить постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 05 червня 2020 року відносно громадянина ОСОБА_1 , - скасувати, прийняти нову постанову, якою ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні порушення митних правил за ознаками ст. 471 МК України, застосувати до останнього стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1700 (одна тисяча сімсот) та конфіскації товарів - безпосередніх предметів порушення митних правил (грошових коштів).

В обґрунтування вимог апеляційної скарги представник митниці Клімов С.Г. посилається на дані Держкомстату України розміщені на офіційному сайті (www.ukrstat.gov.ua), згідно яких максимальний офіційно оприлюднений показник середньої місячної зарплати у м. Києві в 2020 році за період з січня по липень становить 17 990 грн. та зазначає, що фактично у правопорушника після тимчасового вилучення частини коштів по протоколу про порушення митних правил № 0355/10000/20, залишилась сума коштів, яка дорівнює майже 15 середньомісячним заробітним платам у м. Києві.

Також, посилається на ЗУ «Про державний бюджет на 2020 рік» у якому встановлений розмір прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку на місяць: із 1 січня 2020 року - 2027 грн., із 1 липня 2020 року - 2 118 грн., із 1 грудня 2020 року 2 189 грн.

З урахуванням наведених вище даних представ митниці вважає, що висновок місцевого суду про те, що конфіскація вилученої у гр. ОСОБА_1 валюти становить для нього «індивідуальний надмірний тягар» є необґрунтованим, оскільки санкції ст. 471 МК України в частині конфіскації тимчасово вилученої по протоколу про порушення митних правил валюти не порушуватиме справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав ОСОБА_1 .

На апеляційну скаргу представника митниці ОСОБА_1 подав письмові пояснення та заперечення в яких просить у зв`язку зі спливом строку накладення адміністративного стягнення на етапі апеляційного оскарження - закрити провадження у справі, а у випадку, якщо суд прийде до висновку про відсутність підстав до закриття провадження по справі, залишити постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 05.06.2020 року по справі № 760/7180/20 без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Висловлюючи позицію щодо незгоди з апеляційною скаргою представника митниці ОСОБА_1 просить суд апеляційної інстанції взяти до уваги те, що конфіскація вилучених коштів поставить його та його сім`ю в скрутне матеріальне становище, зважаючи, на законність походження вказаних в протоколі коштів, є непропорційною, оскільки покладає на нього «індивідуальний надмірний тягар», а не сприятиме вихованню та попередженню вчиненню ним нових порушень, а лише негативно вплине на матеріальне становище його і його сім`ї.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника Київської митниці Держмитслужби Глущенко Н.В., яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, думку особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Янчик М.І., які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, посилаючись на законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку, що постанова місцевого суду є законною, обґрунтованою, підстави для її скасування - відсутні, а апеляційна скарга такою, що не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 486 МК України завданням провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону.

Положеннями ст. 489 МК України передбачено, що при розгляді справи про порушення митних правил суд зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 471 Митного кодексу України відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується розглянутими в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим, та представником митниці в апеляційній скарзі не оспорюється, а відтак, не є підставою для апеляційного розгляду справи.

Що стосується доводів апеляційної скарги про неправильне накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 , то слід зазначити, що згідно ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа правопорушника, ступінь його вини, майновий стан та обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Приймаючи рішення про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні ним правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України, місцевий суд врахував вищезазначені положення Закону, та прийняв рішення про накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу у сумі 1700 грн., стягнуто судовий збір у розмірі 420,40 грн. в дохід держави, без конфіскації грошових коштів.

Що ж стосується висновку суду першої інстанції, яким обґрунтовано рішення про повернення вилученої під час здійснення провадження про порушення митних правил валюти, тобто незастосування додаткового стягнення у виді конфіскації, то доводи апеляційної скарги представника митниці щодо його неправомірності, є непереконливими.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 МК України законодавство України з питань державної митної справи складається з Конституції України, цього Кодексу, інших законів України, що регулюють питання, зазначені у статті 7 цього Кодексу, з міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів. При цьому, відповідно до ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В той же час, згідно з ч. 2 ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» від 29 червня 2004 року, якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 02 листопада 2004 року в справі «Трегубенко проти України» зазначив, що позбавлення майна може бути виправданим лише у випадку, якщо буде показаний, inter alia, «інтерес суспільства» та «умови, передбачені законом». Більше того, будь яке втручання у право власності обов`язково повинно відповідати принципу пропорційності. Як неодноразово зазначав Суд, «справедливий баланс» має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Пошук такого справедливого балансу пролягає через всю Конвенцію. Далі Суд зазначає, що необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе «індивідуальний і надмірний тягар» (рішення щодо Брумареску, параграф 78).

Таким чином, оцінюючи дотримання права на мирне володіння своїм майном, передбаченого ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Європейський суд з прав людини виходить із оцінки забезпечення «справедливого балансу», дотримання принципу пропорційності (справедливої рівноваги між інтересами суспільства і основними правами окремої людини) (пункти 69, 73 рішення у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, пункти 31, 34 рішення у справі «Ісмаїлов проти РФ» від 06 листопада 2008 року).

Правильне застосування законодавства незаперечно становить суспільний інтерес, проте із урахуванням обставин даної справи, не відповідатиме принципу пропорційності (справедливої рівноваги між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту основних прав конкретної особи), а необхідна рівновага не буде забезпечена, якщо відповідна особа буде нести «особистий і надмірний тягар».

З наданих під час апеляційного розгляду пояснень ОСОБА_1 , які є аналогічні поясненням, наданим ним в суді першої інстанції вбачається, що 19.02.2020 року він прилетів з ОАЕ де працював офіційно по строковому трудовому договору від 27.06.2019 року в компанії «Фарах Експірієнс», згідно якого він був залучений до надання послуг з організації театральної вистави. Строковий трудовий договір був припинений роботодавцем на власний розсуд, з підстав скорочення. У зв`язку з припиненням трудових відносин 08.01.2020 року компанія «Фарах Експірієнс» зробила відповідне повідомлення та повідомлення про роботу до 21.02.2020 року. Для проходження всіх процедур до припинення договору він повинен був повернути паспорт та АйДі картку Еміратів та надати довідку з обслуговуючого банку і заповнену форму. У зв`язку з припиненням строкового трудового договору він ( ОСОБА_2 ) підлягав репатріації, а його дозвіл на працю підлягав анулюванню. ОСОБА_1 зазначив, що він був обмежений у часі на отримання розрахунку (заробітної плати) та обмін коштів (дірхамів) на валюту, яка вільно обмінюється в Україні. Кошти з власного рахунку в дірхамах ним були зняті 01.02.2020 року та 17.02.2020 року, а також був закритий рахунок на його. Кошти обмінювались частинами, згідно законодавства ОАЕ, що підтверджується податковими накладними про обмін місцевої валюти (дірхам) на долари від 05.02.2020, 17.02.2020 року та 18.02.2020 року.

Також ОСОБА_1 зазначив, що на час припинення строкового Договору у нього були кошти для забезпечення життєдіяльності на час проживання та роботи в ОАЕ. Оскільки в Україні валюта ОАЕ обмінюється проблематично, був здійснений обмін на долари та євро після отримання коштів на карту за 1-2 дні до відльоту. Оскільки в цей же час проводилось документальне врегулювання припинення строкового трудового договору, офіційного припинення дій АйДі картки та виїзд з ОАЕ у встановлені строки до 21.02.2020 року та наявністю білетів на ніч з 18 на 19.02.2020 року він (без приховування коштів в ручній поклажі) не зорієнтувався щодо точної суми коштів яка в нього знаходилась, а також до виїзду на роботу за кордон не був обізнаний в нормами митного кодексу України.

Окрім цього ОСОБА_1 пояснив, що вінпроживає разом з батьками, батько є пенсіонером, тривалий час є непрацездатним, оскільки має серйозне захворювання серця та потребує постійного спостереження у терапевта та кардіолога. Мати працює прибиральником службових приміщень двірником, та отримує мінімальний дохід, а відтак, його батьки потребують постійної фінансової підтримки та коштів на лікування.

Також ОСОБА_1 зазначив, що під час роботи він отримав травму, що підтверджується заключеннями травматолога та магнітно-резонансної терапії з діагнозом зміни менісків з признаками комплексного розриву. Діагноз потребує оперативного втручання, яке потребує значних коштів, а тому, оперативне втручання, зважаючи на його спеціальність, призведе до тимчасової втрати працездатності та тривалого реабілітаційного періоду, що залишить його та його сім`ю без доходів.

Такі обставини об`єктивно підтверджуються документами, представленими стороною захисту в суді першої інстанції (а.с. 31-101), і не викликають жодних сумнівів у їх достовірності.

Мотивуючи висновки про відсутність підстав для застосування до ОСОБА_1 стягнення у виді конфіскації вилученої валюти, суддя виходив з того, що вказане додаткове стягнення не відповідатиме критерію пропорційності.

Суд першої інстанції обґрунтовано врахував характер та фактичні обставини вчиненого правопорушення; вірно звернув увагу на відсутність в матеріалах провадження відомостей для висновку про те, що шляхом застосування конфіскації буде попереджена інша будь-яка незаконна діяльність, і шкода, яку ОСОБА_1 потенційно міг завдати державі, була незначною, він не ухилявся від сплати мита та інших зборів і не завдавав державі іншої шкоди. Окрім того, під час розгляду справи, суд обґрунтовано, проаналізувавши відповідні документи, та взяв до уваги те, що застосовуючи додаткове покарання у вигляді конфіскації валюти, ОСОБА_1 фактично залишиться без заробітної плати, яку він заробив в установленому законом порядку своїм трудом і яка є єдиним його доходом. Крім того, судом враховано той факт, що конфіскація зазначених коштів позбавить ОСОБА_1 і його сім`ю належного матеріального забезпечення.

З таким висновком погоджується й суд апеляційної інстанції.

З приводу доводів апеляційної скарги представника митниці про те, що висновок місцевого суду про те, що конфіскація вилученої у гр. ОСОБА_1 валюти становить для нього «індивідуальний надмірний тягар» є необґрунтованим, оскільки санкції ст. 471 МК України в частині конфіскації тимчасово вилученої по протоколу про порушення митних правил валюти не порушуватиме справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав ОСОБА_1 , то слід зазначити, що висновок про звільнення особи від адміністративного стягнення у вигляді конфіскації безпосереднього предмета правопорушення можливий за сукупності умов, а саме: правопорушник здійснив правопорушення з необережності, без приховування предмета, порушив правила проходження (проїзду) через «зелений коридор»; порушник перемістив предмет (грошові кошти) для власного використання (оплати проживання, харчування, навчання), і цей предмет має законне походження, оскільки інше наявними у справі доказами не підтверджено, як і не надано доказів на підтвердження вказаних обставин і представником митниці, та загалом може бути законно переміщений через митний кордон України за умови письмового декларування; предмет правопорушення не підлягає обкладенню митними платежами чи іншими податками та зборами; порушення митних правил полягає лише в тому, що предмет не було письмово задекларовано порушником, і жодних інших негативних наслідків порушення не настало - державі не завдано майнової шкоди, збитків у вигляді не сплати митних платежів.

З наявних у матеріалах справи даних та досліджених під час апеляційного розгляду доказів вбачається, що кошти, які ввозив на територію України ОСОБА_1 , є його заробітною платою, адже, ОСОБА_1 офіційно працював по строковому трудовому договору від 27.06.2019 року в компанії «Фарах Експірієнс», згідно якого він був залучений до надання послуг з організації театральної вистави. Строковий трудовий договір був припинений роботодавцем на власний розсуд, з підстав скорочення. Кошти знімалися з його власного рахунку та обмінювались частинами, згідно законодавства ОАЕ, що підтверджується податковими накладними про обмін місцевої валюти (дірхам) на долари. Таким чином, суд вірно врахував ту обставину, що ОСОБА_1 підтвердив легальне походження валюти та її розмір.

Відповідно до п. 10 ч. 2 Конвенції про захист заробітної плати № 95: "Заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сім`ї".

Як зазначав ОСОБА_1 , сума валюти для нього є дуже значною, і конфіскація цих коштів поставить його сім`ю в скрутне матеріальне становище, адже, вінпроживаю разом з батьками, батько є пенсіонером, тривалий час є непрацездатним, оскільки має серйозне захворювання серця, мати отримує мінімальний дохід, окрім того оперативного втручання, яке йому рекомендовано лікарями, призведе до тимчасової втрати працездатності та тривалого реабілітаційного періоду, що залишить його та його сім`ю без доходів

Шкода, яку ОСОБА_1 потенційно міг завдати державі, була незначною: він не ухилялася від сплати мита та інших зборів і не завдала державі іншої шкоди, якби він ввіз гроші не задекларувавши їх, органи влади лише не отримали б інформацію про те, що ці кошти опинилися на території України. Таким чином, метою конфіскації було не відшкодування майнової шкоди, завданої державі, оскільки вона не зазнала ніяких збитків, внаслідок невнесення заявником відомостей до митної декларації. Крім того, застосування конфіскації в даному випадку є не компенсаційною, а стримуючою та карною мірою.

З огляду на обставини, встановлені під час розгляду справи, враховуючи особу винного, природу походження та мету використання грошових коштів (заробітна плата), майновий стан правопорушника, зокрема те, що він має на утриманні батька-пенсіонера, який тяжко хворіє, матір, яка має мінімальний дохід, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що застосування конфіскації предметів порушення митних правил в даному випадку є не пропорційним, оскільки покладає на ОСОБА_1 «індивідуальний надмірний тягар», та буде порушенням положень ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції.

Таким чином, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що судом першої інстанції правильно застосовано щодо ОСОБА_1 стягнення лише у виді штрафу без застосування додаткового стягнення у виді конфіскації.

За таких обставин, постанова судді Солом`янського районного суду м. Києва від 05 червня 2020 року щодо ОСОБА_1 є законною та обґрунтованою, у зв`язку з чим відсутні підстави для її скасування, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову судді - без змін.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

П О С Т А Н О В И Л А :

Постанову судді Солом`янського районного суду м. Києва від 05 червня 2020 року, якою громадянина України ОСОБА_1 визнано винним у порушенні митних правил, відповідальність за які передбачена ст. 471 МК України та накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 1700 (однієї тисячі сімсот) гривень. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 420 гривень 40 копійок. Валюту, вилучену згідно протоколу про порушення митних правил №0355/10000/20 від 19.02.2020 року, у розмірі 5400 доларів США та 1500 Євро постановлено повернути ОСОБА_1 ІПН НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 або його законному представнику у встановленому законом порядку, - залишити без змін, а апеляційну скаргу з доповненнями представника Київської митниці Держмитслужби Клімова С.Г. - залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду є остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду Л.І. Кепкал