Справа № 188/1148/20
Провадження № 3/188/740/2020
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2020 року Суддя Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області Ніколаєва І.К., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, що надійшли від Петропавлівського ВП Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1

інпп. НОМЕР_1 , який проживає в

АДРЕСА_1

за скоєння правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП

з участю: порушника ОСОБА_1

адвоката Руденко О.В.

ВСТАНОВИВ:

В протоколі про адміністративне правопорушення серії ОБ № 038916, від 19.08.2020 року зазначено, що 19.08.2020 року о 10 годині 50 хвилин на а/д Знаменівка- Луганськ- Ізваринно на 321 км + 900 м, водій ОСОБА_1 керуючи автомобілем ВАЗ 217130 д.н., НОМЕР_2 не вибрав безпечної швидкості, не був уважним, не слідкував за дорожньою обстановкою, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем, що рухався попереду. Під час ДТП автомобілі зазнали механічних пошкоджень.

Правопорушник в судове засідання з`явився, вину не визнав, заявив клопотання про провадження закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

В судовому засіданні ОСОБА_1 , стверджував, що жодних адміністративних правопорушень він не вчиняв, в його діях відсутній склад ст.. 124 КУпАП через те, що він жодного пункту правил не порушив, а навпаки винним є водій автомобіля що рухався попереду нього, прохає адміністративну справу відносно нього закрити. Наголосив на тому, що він написав заяву до Петропавлівського ВП про притягнення до відповідальності саме водія автомобіля ВАЗ 21083. Клопотання адвоката Руденко О.В. підтримав, прохає його задовольнити.

Адвокат Руденко О.В. в судовому засіданні надав письмове клопотання , обґрунтував свої доводи та прохає задовольнити клопотання.

Вислухавши правопорушника, адвоката, вивчивши клопотання адвоката та матеріали справи: Схему місця ДТП, пояснення ОСОБА_2 , Пояснення ОСОБА_1 , Пояснення ОСОБА_3 , пояснення ОСОБА_4 , Пояснення ОСОБА_5 , клопотання заяву ОСОБА_1 , суд дійшов висновку що клопотання підлягає задоволенню з оглядом на наступні обставини.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» звертається увага судів на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягують до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників.

При розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247 і 280 КУпАП, у тому числі шляхом допиту свідків та призначення експертиз.

Статтею 124 КУпАП передбачена відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Таким чином, доказуванню підлягає:

1) факт того, що особа є учасником дорожнього руху;

2) факт порушення учасником дорожнього руху правил дорожнього руху;

3) факт спричинення пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна;

4) причинний зв`язок між фактом порушення учасником дорожнього руху правил дорожнього руху та наслідками, що настали.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ № 038916від 19.08.2020 «19.08.2020 року 10 год. 50 хв. на а/д

Знаменівка-Луганськ-Ізварино 321 км. + 900 м. водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем ВАЗ 217130 д.н.з. НОМЕР_2 не вибрав безпечної швидкості, не був уважним, не слідкував за дорожньою обстановкою, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем, що рухався попереду, під час ДТП автомобілі зазнали механічних ушкоджень, чим порушив п. 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху , за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП ».

Виклад обставин справи у протоколі про адміністративне правопорушення не відповідає фактичним обставинам ДТП.

Так, дійсно 19.08.2020 року приблизно о 10 год. 50 хв. водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем ВАЗ 217130 д.н.з. НОМЕР_2 та перевозячи у якості пасажира ОСОБА_4 , рухався зі швидкістю близько 50 км/год. по автодорозі Знаменівка-Луганськ-Ізварино, виїжджаючи з с. Миколаївка у напрямку до с. Дмитрівка Петропавлівського району Дніпропетровської області. У цей час попереду нього на меншій швидкості рухався автомобіль ВАЗ 21083 д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_3 , у якому у якості пасажира перебував ОСОБА_5 .

Проїхавши останнє перехрестя в с. Миколаївка, врахувавши дорожню обстановку, а саме, зважаючи на відсутність дорожніх знаків та дорожньої розмітки, які б забороняли обгін, враховуючи відсутність іншого попутного та зустрічного транспорту, швидкість свого руху та швидкість руху попутного автомобіля ВАЗ 21083 і т.ін. водій ОСОБА_1 , виконавши вимоги п. 14.2. ПДР України та перед початком обгону переконавшись в тому, що: а) жоден з водіїв транспортних засобів, які рухаються за ним і яким може бути створено перешкоду, не розпочав обгону; б) водій транспортного засобу, який рухається попереду по тій самій смузі, не подав сигналу про намір повороту (перестроювання) ліворуч; в) смуга зустрічного руху, на яку він буде виїжджати, вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані; г) після обгону зможе, не створюючи перешкоди транспортному засобу, якого він обганяє, повернутися на займану смугу; почав маневр обгону автомобіля ВАЗ 21083.

У той момент, коли автомобіль ВАЗ 217130 вже перебував на смузі зустрічного руху та рухався зі швидкістю, що перевищувала швидкість автомобіля ВАЗ 21083, водій останнього, несподівано ввімкнув покажчик лівого повороту (на відстані приблизно 20-3 0м. від заїзду на заправну станцію) та практично у той же момент почав виконувати маневр повороту наліво на вказану АЗС.

Водій ОСОБА_1 вжив заходів щодо експресного гальмування, але запобігти зіткненню не зміг, оскільки автомобіль ВАЗ 21093 повністю перекрив траєкторію його руху.

Відповідно до ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими (п. 1.З.). Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила (1.4.). Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків (1.5.).

Водій ОСОБА_1 до ДТП виконував усі вимоги ПДР України у тому числі й обрав безпечну швидкість руху з урахуванням вимог пунктів 12.1. та 12.4 ПДР України, та дотримувався безпечних дистанції та інтервалу, відповідно до п. 13.1. ПДР України та відповідно до п. 12.3 ПДР України після виникнення небезпеки для руху негайно вжив заходів для зменшення швидкості, а саме застосував екстрене гальмування.

Відповідно до п. 1.4. ПДР України водій ОСОБА_1 розраховував, що і водій автомобіля ВАЗ 21083 також буде виконувати вимоги ПДР України.

Натомість, водій автомобіля ВАЗ 21083 ОСОБА_3 допустив порушення вимог п. 9.4. та п. 10.1. ПДР України.

Пунктом 9.4. ПДР України передбачено: «Подавати сигнал покажчиками повороту або рукою належить завчасно до початку маневру (з урахуванням швидкості руху), але не менш як за 50-100 м у населених пунктах і за 150-200 м поза ними, і припиняти негайно після його закінчення (подавання сигналу рукою слід закінчити безпосередньо перед початком виконання маневру). Сигнал забороняється подавати, якщо він може бути не зрозумілим для інших учасників руху. Подавання попереджувального сигналу не дає водієві переваги і не звільняє його від вжиття запобіжних заходів.».

У той же час, сигнал покажчиком повороту водієм ОСОБА_3 було подано на відстані приблизно 20-30 м. перед заїздом на АЗС та фактично безпосередньо перед початком виконання повороту ліворуч. Вказана обставина підтверджується і свідченнями ОСОБА_5 .

Пунктом 10.1. ПДР України передбачено: «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху».

Виконуючи маневр повороту ліворуч, водій ОСОБА_3 не врахував дорожню обстановку, а саме той факт, що автомобіль ВАЗ 217130 під керуванням водія ОСОБА_1 вже почав виконувати маневр обгону та рухався, у зв`язку з цим, по смузі зустрічного руху, не переконався у безпечності маневру повороту ліворуч, внаслідок чого і сталася ДТП.

Отже суд вважає, що саме порушення водієм ОСОБА_3 п. 10.1. ПДР України перебуває у причинному зв`язку з настанням ДТП, а у діях водія ОСОБА_1 відсутні порушення ПДР України та він своїми односторонніми діями не міг запобігти цій ДТП.

Виходячи з цього, суд прийшов до обґрунтованого висновку, що у діях водія ОСОБА_1 відсутні порушення ПДР України, а отже відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Доказів вчинення ОСОБА_1 порушень ПДР України та вказаного адміністративного правопорушення матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять.

Отже, суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція).

Так, ч.І ст. 6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який ... встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення». Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку». Згідно з положеннями ч.З ст.6 Конвенції кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя, тощо.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Наприклад, у справі «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 p., заява № 16347/02) провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст.51 КпАП України стосовно заявниці, яка вчинила дрібну крадіжку на загальну суму 0,42 грн., ЄСПЛ розцінив як кримінальне для цілей застосування Конвенції «з огляду на загальний характер законодавчого положення, яке порушила заявниця, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених цим положенням». Тим більше «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП, санкція якої передбачає стягнення у вигляді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року.

У справі «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30.05.2013 p., заява № 36673/04) ЄСПЛ встановив, серед іншого, порушення ч.З ст.6 Конвенції у звязку з тим, що в протоколі про адміністративне правопорушення фабула правопорушення була сформульована лише в загальних рисах без конкретизації обставин вчинення правопорушення («проведення несанкціонованого пікету»), але національні суди, розглянувши справу без участі сторони обвинувачення (згідно законодавства РФ така участь не передбачена), відредагували фабулу правопорушення, зазначивши в постанові суду конкретні обставини правопорушення. У зв`язку з цим, на думку ЄСПЛ, заявниці була відома лише кваліфікація діяння, але не фактичні обставини обвинувачення, таким чином, вона була позбавлена можливості належної підготовки до захисту.

У рішенні у справі «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення без участі сторони обвинувачення, що цілком відповідало нормам російського законодавства, ініціював дослідження доказів обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому, за логікою ЄСПЛ, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч.І ст.6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Таким чином, матеріалами у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 не доведено вчинення ним інкримінованого адміністративного правопорушення. Сам ОСОБА_1 своєї вини не визнав та його адвокат зміг обґрунтувати доводи не винуватості притягнутого до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 .

Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п.43 рішення ЄСПЛ у справі «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

У відповідності до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу, але працівники поліції, всупереч цих вимог, не забезпечили відповідного доказового матеріалу у справі на обґрунтування складеного протоколу про адміністративне правопорушення.

Положення ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Відповідно до ч.З ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

У справі «Barbera, Messegu and Jabardo v.Spain» від 06.12.1998 (n.146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Таким чином, викладене надає обґрунтовані підстави дійти висновку про недоведеність матеріалами справи інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, що вказує на відсутність в його діянні складу вказаного адміністративного правопорушення, оскільки у відповідності до вимог ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, у зв`язку з чим справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Приймаючи до уваги, що в матеріалах справи відсутні будь які авто технічні дослідження та належні докази, притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності і те, що в судовому засідання вина його у здійсненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, не доведена тому суд, керуючись ст.ст. 247, 283,284 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , за ст.124 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такої постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої

винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою

особою), правомочним розглядати скаргу.

Суддя І. К. Ніколаєва