справа № 197/6/20
провадження № 3/197/4/20
ШИРОКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

24 лютого 2020 року смт Широке

Суддя Широківського районного суду Дніпропетровської області Охнач О.В., розглянувши адміністративний матеріал, що надійшов від ППП в м. Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській областіДПП щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працюючого ПАТ «ІнГЗК», прож: АДРЕСА_1 ,

за ст. 130 ч. 2 КУпАП,

ВСТАНОВИЛА:

До канцелярії суду надійшов протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 369386 від 16.12.2019 року щодо ОСОБА_1 за ст. 130 ч. 2 КУпАП.

ОСОБА_1 звинувачується в тому, що він 29.10.2019 р. о 16:00 год. в м. Кривий Ріг, Інгулецький район, Дніпропетровська область по вул. Седнєва, 2 керував транспортним засобом марки ЗАЗ 110206 номерний знак НОМЕР_1 з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме:

-порушення мови, координації рухів;

-зінниці очей погано реагують на світло,

пройшов огляду на стан наркотичного сп`яніння в КЗ КПНД «ДОР» 29.10.2019 р. о 18.15 год. Згідно висновку огляду № 2754 від 02.11.2019 р. ОСОБА_1 перебуває у стані метаамфітамінового сп`яніння.

ОСОБА_1 вину не визнав і суду показав, що він 29.10.2019 р. о 16:00 год. в м. Кривий Ріг, Інгулецький район, Дніпропетровська область по вул. Седнєва, 2 керував транспортним засобом марки ЗАЗ 110206, номерний знак НОМЕР_1 , його без причини зупинив працівник поліці. Результат дослідження на стан сп`яніння йому на руки не надавали, протокол про адміністративне правопорушення не складався в його присутності.

Захисник Буліч Н.В. в судовому засіданні повідомила, що зупинка автомобіля під керуванням ОСОБА_1 була незаконною, ніяких ознак сп`яніння в нього не було.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-р 2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпції, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинності.

Така позиція Конституційного Суду України відповідає і правовим позиціям Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), практика якого при розгляді справ судами в обов`язковому порядку використовується як джерело права відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Так, у своєму рішенні від 10 лютого 1995 року, у справі «Аллене де Рібемон проти Франції», ЄСПЛ зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості значно ширше, ніж це передбачають: презумпція невинності обов`язкове не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Згідно вимог ст. ст. 245, 252, 280, 283 КУпАП при розгляді справи про адміністративні правопорушення забезпечується всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи, підлягають для з`ясування питання про те, чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа в його вчинені, рішення приймається на підставі доказів долучених у суді і оцінених суддею за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженню всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Вимогами ст. 252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Так, Законом (п. 1-9 ч. 1 ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію») визначений вичерпний перелік випадків, які надають право працівнику поліції зупинити транспортний засіб. Він зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу.

У своєму рішенні від 15.03.2019 ВС у справі № 686/11314/17 вказав, що, оскільки поліцейським не задокументовано та не доведено належними і допустимими доказами факту порушення водієм правил дорожнього руху, то вимоги інспектора до водія про пред`явлення документів на право керування є неправомірними.

Як встановлено судом за результатами перегляду наданого поліцією відео, ніяких ознак ніякого сп`яніння (ані алкогольного, ані наркотичного) у ОСОБА_1 не було.

Суддею встановлено, що відносно особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, не виносилася постанова про притягнення до адміністративної відповідальності за будь-яке порушення ПДР України, яке мало місце 29.10.2019 р. близько о 16.00 год.

Працівниками поліції належним чином не задокументовано та не доведено належними і допустимими доказами факту порушення особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, ПДР України.

Отже, вимоги працівника поліції до особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, про зупинку транспортного засобу є неправомірними.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 15 березня 2019 року (справа №686/11314/17).

Відповідно до ч. 3 ст. 266 КУпАП у разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Згідно п. 7 «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (далі - Інструкція) у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 КУпАП.

Як випливає з ч. 5 ст. 266 КУпАП огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Так, до протоколу про адміністративне правопорушення не додано Акту огляду на стан сп`яніння, проведеного поліцейським, відносно особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 .

В наданому висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 02.11.2019 р. не вказано, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 перебуває у стані наркотичного сп`яніння, не зазначено ознаки сп`яніння.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного суддя приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 2 КУпАП, тому необхідно закрити провадження у справі.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

З огляду на закриття провадження у справі без накладення на особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, адміністративного стягнення, судовий збір в порядку ст. 40-1 КУпАП стягненню не підлягає.

Керуючись ст. 247 ч. 1 п. 1 КУпАП, суддя

УХВАЛИЛА:

Закрити провадження у справі за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга подається через Широківський районний суд Дніпропетровської області до Дніпровського апеляційного суду.

СУДДЯ О.В.ОХНАЧ