Номер провадження: 33/813/645/20
Номер справи місцевого суду: 504/828/20
Головуючий у першій інстанції Вінська Н. В.
Доповідач Ващенко Л. Г.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.09.2020 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Ващенко Л.Г., одноособово, за участі секретаря Чепрас А.І., розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Комінтернівського районного суду Одеської області від 08 квітня 2020 року (одноособово суддя Вінська Н.В.) в адміністративній справі про притягнення

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працює ФОП, проживає в АДРЕСА_1

до адміністративної відповідальності за ст. 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Постановою Комінтернівського районного суду Одеської області від 08.04.2020 року ОСОБА_1 визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі-КУпАП), з накладенням адміністративного стягнення у вигляді попередження.

ОСОБА_1 не погодився із постановою суду від 08.04.2020 року і 18.04.2020 року подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду від 08.04.2020 року скасувати, закрити провадження у справі з підстав п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, посилаючись на незаконність та необґрунтованість постанови.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає:

Оскаржуване рішення є невмотивованим. Суд першої інстанції зазначає, що «Дослідивши і проаналізувавши докази по справі, письмові пояснення, суддя приходить до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення доведена та підтверджується матеріалами, доданими до адміністративного протоколу». Разом з цим, суд не зазначив, які самі дані і в яких саме доказах дали суду підстави зробити такі висновки.

Суд не дав оцінку його письмовим поясненням в частині відсутності у його діях складу адміністративного правопорушення, а саме, відсутність вказівки у поліцейському протоколі на законодавство, яке нібито ним було порушено, оскільки ст. 184 КУпАП є бланкетною і вимагає посилання, окрім КУпАП, на законодавство, що закріплює обов`язки батьків, які на думку поліцейського, не були виконані.

Крім того, ні у протоколі, ні у судовому рішення не обґрунтовано причинно-наслідковий зв`язок між нібито порушенням ним батьківських обов`язків і випадком конфлікту між його сином та ОСОБА_2 , тоді як причинно-наслідковий зв`язок є обов`язковою складовою правопорушення.

Замість надання оцінки наявності в його діях складу правопорушення, зазначеного у протоколі, суддя першої інстанції чомусь аналізувала його дії після події, яка стала приводом для складання протоколу. Так, суддя з незрозумілих підстав, без посилання на докази, зробила висновок, що він не пояснював сину про неправильність вирішення конфлікту шляхом насильства. Вказаний висновок суду не ґрунтується на фактичних обставинах справи та на поданих суду доказах. Тому рішення суду необґрунтоване і невмотивоване.

У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованим; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Ухвалення судового рішення, яке не відповідає умовам мотивованості (обґрунтованості), тягне за собою ряд негативних наслідків, як для учасників справи, так і для суду, який прийняв таке рішення. Зокрема, для учасників справи постановлення немотивованого (не достатньо мотивованого) рішення означає, що доводи та аргументи, а також надані для доведення певних обставин справи докази, не були почуті та належним чином оцінені судом, що у свою чергу, може призвести до прийняття неправосудного рішення, а у перспективі до свавілля судової влади.

Від виконання батьківських обов`язків він не ухилявся, навпаки, здійснює все необхідне та піклується про здоров`я свого сина ОСОБА_3 , його фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створює гарні умови для розвитку його природних здібностей, поважає його гідність і відповідально готує його до самостійного життя та праці. Син виховується у повній сім`ї, обоє батьків працюють, житловими умовами забезпечений, є старша сестра. Син ОСОБА_3 наразі навчається у 5-В класі ЗОШ №22 м. Одеси, всі роки навчання показував і показує високі досягнення у навчанні (що підтверджується похвальними грамотами). Успішно займається спортом, перемагає в різного рівнях олімпіадах з інформатики, англійської мови, математики (наразі більше 10 відзнак). Додатково вже три роки займається в школі з вивчення англійської мови, щороку самостійно відвідує різні дитячі табори з тривалим терміном перебування. Він, як батько, у 2019 році був відзначений подякою після закінчення початкової школи за високий рівень виховання сина (були додані до моїх письмових пояснень). В усіх дитячих колективах жодного разу у нього не було конфліктів, тим більше із застосуванням фізичної сили, оскільки він виховує відповідального та толерантного підлітка. Особистим прикладом, як батько він показує, що не варто застосовувати силу для вирішення суперечок.

Про інцидент з бійкою між малолітнім ОСОБА_4 він дізнався від сина. З його слів малолітній ОСОБА_4 його обзивав, після чого поліз у бійку, його син був змушений захищатися, в результаті між хлопцями сталася бійка. Як потім йому стало відомо під час візиту до поліції, малолітній ОСОБА_4 нібито отримав незначні ушкодження. Хоча на момент закінчення бійки та спілкування після неї, жодних синців, подряпин та інших ушкоджень у ОСОБА_4 не було і про них не заявлялось. З матір`ю малолітнього ОСОБА_4 він спілкувався одразу після інциденту, пробував врегулювати ситуацію, проте з її боку такого бажання не було продемонстровано, при цьому, малолітній ОСОБА_4 вже при ньому та своїй матері, продовжував словесно ображати його сина та погрожувати йому.

Об`єктом вказаного правопорушення є суспільні відносини у сфері охорони прав та інтересів неповнолітніх, які зокрема регламентуються законодавством, а суб`єктивна сторона характеризується наявністю вини як у формі умислу, так і у формі необережності. При цьому ухилення може полягати у різних формах бездіяльності, пов`язаної з незабезпеченням належного виховання та навчання неповнолітніх дітей. Диспозиція даної норми закону є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки батьків або осіб, які їх замінюють щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Згідно Рішення Конституційного Суду України від 09.07.1998 р. у справі про тлумачення терміну «законодавство» визначено, що під законодавством слід розуміти (охоплюється) закони України, чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також постанови Верховної Ради України, укази Президента України, декрети і постанови Кабінету Міністрів України, прийняті в межах їх повноважень та відповідно до Конституції України і законів України. Тобто, якщо вказані акти передбачають обов`язки батьків відносно дітей, які стосуються забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання останніх, то за порушення таких батьків мають притягувати до відповідальності згідно диспозицій норм ст.184 КУпАП. Таким чином, ухиленням від виконання батьківських обов`язків не повинна вважатися будь-яка дія, а вважатиметься невиконання обов`язків, чітко передбачених законодавством і лише тих, які стосуються забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання дітей.

При складанні протоколу про адміністративні правопорушення не було конкретизовано, у який спосіб особа, що притягається до адміністративної відповідальності, ухилилася від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання своєї неповнолітньої дитини та яких саме обов`язків така особа не виконала, що прямо суперечить принципу правової визначеності, закріпленому у рішеннях ЄСПЛ (п.31 по справі «Ракевич проти Росії» та п.109 по справі «Церква Бесарабської Митрополії проти Молдови»), згідно якого «закон має бути доступним та передбачуваним, що стосується його наслідків, тобто вираженим із достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку».

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Постанова суду від 08.04.2020 року підлягає скасуванню з таких підстав.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (ст. 245 ч.1 КУпАП).

Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З матеріалів справи вбачається наступне.

05.03.3030 року складено протокол про адміністративне правопорушення серії АПР18 №408130 про те, що ОСОБА_1 ухиляється від виконання батьківських обов`язків по вихованню свого малолітнього сина ОСОБА_5 , внаслідок чого останній під час бійки, яка виникла між малолітнім, ОСОБА_4 наніс незначні ушкодження 23.02.2020 року о 15-00 год. на території двору буд. АДРЕСА_2 (а.с.2).

До протоколу додані: копія паспорта на ім`я ОСОБА_1 (а.с.3,4); рапорт пом. чергового Лиманського ВП ГУПН в Одеській області про побиття ОСОБА_4 (а.с.5); заяву ОСОБА_6 від 23.02.2020 року про побиття сина ОСОБА_4 (а.с.6,7); пояснення ОСОБА_5 про обставини бійки 23.02.2020 року із ОСОБА_4 (а.с.8); копія свідоцтва про народження ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.9) і довідку по результатам розгляду звернення ОСОБА_6 (а.с.10).

Доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису…. (ст. 251 ч.1 КУпАП).

Ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей - тягне за собою попередження або накладення штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян ( ст. 184 ч.1 КУпАП).

Про вчинення адміністративно правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності (ст. 254 КУпАП).

Протокол про адміністративне правопорушення серії АПР18 №№408130 від 05.03.2020 року зазначає, що ОСОБА_1 ухиляється від виконання батьківських обов`язків по вихованню свого малолітнього сина ОСОБА_5 , внаслідок чого останній під час бійки, яка виникла між малолітнім ОСОБА_4 наніс незначні ушкодження 23.02.2020 року, разом з тим, не зазначає суті адміністративного правопорушення (не конкретизовано, у який спосіб особа, що притягається до адміністративної відповідальності, ухилилася від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітньої дитини та яких саме обов`язків така особа не виконала), а також не зазначає прізвища, адреси свідків і потерпілих та інші відомості, необхідні для вирішення справи (а.с.2).

Склад правопорушення - сукупність передбачених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак діяння, які характеризують (визначають) його як правопорушення і є підставою для притягнення суб`єкта правопорушення до юридичної відповідальності.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу.

Вчинення діяння за ознаками ч.1 ст. 184 КУпАП через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Диспозиція ст. 184 КУпАП передбачає саме ухилення від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Тому, для притягнення особи до відповідальності за ч.1 ст. 184 КУпАП слід встановити, які саме обов`язки особа, як батько неповнолітньої дитини, не виконав.

Протокол серії АПР18 №№408130 від 05.03.2020 рокуне зазначає у який спосіб ОСОБА_1 ухилився від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання своєї неповнолітньої дитини та яких саме обов`язків така особа не виконала, що прямо суперечить принципу правової визначеності.

Так, ухиленням від виконання батьківських обов`язків вважається не будь-яка дія, невиконанням батьківських обов`язків вважаються конкретні дії, передбачені чинним законодавством, які стосуються забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. ст. 184 КУпАП полягає в ухиленні батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо стосуються забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей, а саме: залишення впродовж тривалого строку дитини без будь-якого нагляду; ухилення від виховання дітей; незабезпечення безпечних умов перебування за місцем проживання чи в іншому місці; невжиття заходів щодо їх лікування; безпідставне обмеження в харчуванні, одязі, інших предметах першої необхідності; штучне створення незадовільних побутових умов тощо.

Неналежне виконання обов`язків щодо виховання дітей полягає у бездіяльності, внаслідок якої обов`язки по вихованню виконуються неякісно і у неповному обсязі. Таке ухилення може бути у формі бездіяльності, пов`язаної із незабезпеченням необхідних умов життя, належного виховання, навчання неповнолітніх дітей.

ОСОБА_1 у письмових поясненнях від 08.04.2020 року зазначає, що він не ухилявся від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітнього сина, здійснює все необхідне та піклується про здоров`я свого сина ОСОБА_3 , його фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створює гарні умови для розвитку його природних здібностей, поважає його гідність та відповідально готує його до самостійного життя та праці, проводить із сином бесіди про те, що не варто застосовувати силу для вирішення суперечок (а.с.14).

Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини (ст. 150 СК України).

Визначений ст. 150 СК України перелік обов`язків батьків щодо виховання та утримання дитини є вичерпним.

Суд першої інстанції, вирішуючи питання щодо винних дій ОСОБА_1 , належним чином не дослідив письмові докази і не надав їм належної оцінки, залишив поза увагою викладену у протоколі про адміністративне правопорушення фабулу адміністративного правопорушення, яка не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення.

Зважаючи на викладене, постанова суду щодо змісту та обґрунтованості не відповідає вимогам ст. 251, 252, 283 КУпАП.

Суд повинен обґрунтувати свої висновки лише доказами, які є достатньо переконливими, чітко сформульованими, тобто такими, які не залишають місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом».

Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом» (п.43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008 року), доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтуються на конституційному принципі: презумпції невинуватості (ст. 62 Конституції України).

Тягар доведення складу адміністративного правопорушення покладається на адміністративний орган, разом з тим, особа, яка притягається до відповідальності, звільняється від обов`язку доводити свою причетність до скоєння правопорушення.

Адміністративні справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення штрафних санкцій має саме суб`єкт владних повноважень (п.110 рішення ЕСПЛ у справі «Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції" (Vastberga taxi Aktiebolag and Vulic v. Sweden № 36985/97).

ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що «…суд не може відшуковувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом)» (справи «Малофєєв проти Росії», рішення від 30.05.2013 року та «Карелін проти Росії», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 року).

Матеріали справи не містять належних, допустимих та достатніх доказів, які б поза розумним сумнівом вказували на винні дії ОСОБА_1 щодо його ухилення від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітнього сина, тому суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 184 КУпАП.

Провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема, за відсутності складу адміністративного правопорушення (ст. 247 ч.1 п.1 КУпАП).

Орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає, у тому числі, рішення про скасування постанови і закриття справи (ст. 293 КУпАП).

Приймаючи до уваги, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і усі сумніви щодо доведеності вини особи слід тлумачити на її користь, у протоколі про адміністративне правопорушення фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу адміністративного правопорушення, відсутні належні та допустимі докази, які б свідчили про винуватість особи поза розумним сумнівом, тобто не доведено вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення за ч.1 ст. 184 КУпАП, провадження в адміністративній справі підлягає закриттю з підстав п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Комінтернівського районного суду Одеської області від 08 квітня 2020 року скасувати.

Закрити провадження в адміністративній справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення з підстав п.1 ч.1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови суду складено 28.09.2020 року.

Суддя Одеського апеляційного суду Л.Г. Ващенко