Справа № 345/2564/20
Провадження № 33/4808/462/20
Категорія ст. 124 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Кардаш О. І.
Суддя-доповідач Повзло
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2020 року м. Івано-Франківськ

Суддя Судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду Повзло В.В., за участю особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника Устінського Андрія Вікторовича, за участю ОСОБА_2 , розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 25.08.2020 року в частині притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, жителя АДРЕСА_1 , який працює робітником в службі автомобільних доріг в Івано-Франківській області,

за ст. 124 КУпАП з накладенням на нього адміністративного стягнення у розмірі 340 грн. із стягненням судового збору, -

ВСТАНОВИВ:

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить поновити строк на апеляційне оскарження, оскільки 25.08.2020 року в судовому засіданні було оголошено перерву, повідомивши про те, що про час наступного судового засідання йому буде повідомлено, проте 15.09.2020 року йому зателефонували працівники суду та повідомили, щоб він отримав копію судового рішення, відтак йому не було відомо про прийняте судом рішення, а тому вважає, що строк на апеляційне оскарження пропущено ним з поважних причин. Апелянт оскаржує судове рішення в частині визнання його винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. В обґрунтування своєї невинуватості посилається на те, що на ділянці дороги де відбулась ДТП, працівниками поліції здійснювалось регулювання дорожнього руху, та працівники поліції зупинили рух транспортних засобів у напрямку міста Івано-Франківськ з метою проїзду колони машин у напрямку міста Калуш, тому він здійснив зупинку свого транспортного засобу ближче до обочини, надавши іншим транспортним засобам безперешкодно проїхати. Апелянт наголошує на тому, що він не з`їжджав на обочину, а зупинився біля краю суцільної лінії дороги, в той час як автомобіль марки «Opel Vivaro» був позаду його транспортного засобу та зупинився ближче до середини дороги. Апелянт стверджує, що після сигналу поліцейським жест рукою, він включивши лівий поворот, подивившись в дзеркало, розпочав рух, та саме в цей час в його автомобіль врізався автомобіль марки «Opel Vivaro», що підтверджується працівником поліції ОСОБА_3 в судовому засіданні. Апелянт вважає, що оскільки його автомобіль був першим в колоні транспортних засобів, то він не повинен був надавати перевагу в русі іншим транспортним засобам, адже його транспортний засіб перебував на проїжджій частині дороги. Звертає увагу на наявні пошкодження транспортних засобів: правий бампер у автомобіля «Opel Vivaro», та ліве крило в його автомобілі, що, на думку апелянта, свідчить саме про наїзд автомобілем марки «Opel Vivaro» на його автомобіль. Апелянт не погоджується з висновком суду про те, що його автомобіль стояв на обочині, оскільки це суперечить матеріалам справи, зокрема й поясненням поліцейського, який повідомив, що його транспортний засіб був першим та знаходився ближче до узбіччя. Також апелянт, висловив свою незгоду в частині незадоволення судом першої інстанції його клопотання про виклик свідків.

Постановою суду встановлено, що ОСОБА_1 18.07.2020 року о 16:00 год. в с.Боднарів по вул. Шевченка на автодорозі Н-10 км 80+250 керуючи автомобілем марки ВАЗ 21043 д.н.з. НОМЕР_1 , перед початком руху не впевнився в безпечності та скоїв зіткнення з автомобілем марки «Opel Vivaro» д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався в попутному напрямку та після чого по інерції вчинив зіткнення з припаркованим автомобілем марки «Mitsubishi Outlander» д.н.з. НОМЕР_3 , внаслідок чого автомобілі отримали механічні ушкодження,чим порушив вимоги п. 10.1 ПДР України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Цією ж постановою справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 роз`яснені права, передбачені ст. 268 КУпАП. ОСОБА_2 роз`яснені права, передбачені ст. 269 КУпАП. Захиснику Устінському А.В., роз`яснені права, передбачені ст. 271 КУпАП. Клопотань не заявлено.

Під час апеляційного розгляду:

- ОСОБА_1 та його захисник Устінський А.В. підтримали доводи апеляційної скарги, просили провадження по справі закрити, оскільки вважають, що ДТП сталось з вини ОСОБА_2 ;

- ОСОБА_2 заперечував проти доводів апеляційної скарги апелянта, просив постанову суду залишити без змін.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового провадження, дослідивши клопотання про поновлення строку, а також мотиви і доводи апеляційної скарги, вважаю, що клопотання про поновлення строку належить задовольнити, апеляційну скаргу - залишити без задоволення, постанову місцевого суду без змін, з наступних підстав.

В апеляційній скарзі апелянт наголошує на тому, що результати судового розгляду йому не були відомі, про існування остаточного рішення суду він дізнався від працівника суду 15.09.2020 року, що зателефонував йому та повідомив про те, що він має можливість отримати копію судового рішення, а тому апеляційна скарга подана ним 18.09.2020 року.

Перевіряючи вказані доводи апелянта в частині причини пропуску строку на апеляційне оскарження, вважаю, що строк на апеляційне оскарження належить поновити, виходячи з того, що матеріали провадження містять розписку ОСОБА_1 про отримання ним копії судового рішення 16.09.2020 року (а.п. 50), та доводи апелянта в частині того, що він, в оголошену судом першої інстанції перерву у судовому засіданні, відлучався за придбанням USB-флеш-накопиичувача, а по поверненню йому повідомили працівники суду про закінчення судового засідання, що він розцінив як перерву, підтверджується наявним в матеріалах провадження вказаним носієм інформації - USB-флеш-накопиичувачем (а.п. 20).

По суті заявлених апеляційних вимог, доходжу наступного висновку.

Відповідно до норм діючого законодавства, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

З оскаржуваної постанови суду вбачається, що судом першої інстанції одночасно в одному провадженні було прийняте рішення відносно двох осіб ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , матеріали відносно яких, постановою суду першої інстанції від 25.08.2020 року були об`єднані в одне провадження (а.п. 21-22).

В той же час, висновки суду в частині закриття провадження по справі відносно ОСОБА_2 учасниками судового провадження не оскаржуються, а тому апеляційним судом не перевіряються.

Апелянт оскаржує судове рішення виключно в частині визнання його винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Так, відповідно до вимог ст. 283 КУпАП, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення має бути законною, обґрунтованою та вмотивованою.

За вимогами ст. 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону.

Під час судового розгляду в суді першої інстанції були допитані учасники ДТП водії ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , які вважали винуватим у вчиненні ДТП один одного.

Судом першої інстанції було допитано працівника поліції ОСОБА_3 , який по факту ДТП пояснив наступне: «В колоні автомобілів першим ближче до узбіччя дороги стояв транспортний засіб марки ВАЗ, а позаду нього був автомобіль марки «Opel Vivaro», який був розташований ближче до центру проїжджої частини. Розпочавши рух, водій автомобіля марки ВАЗ увімкнув покажчик лівого повороту та намагався виїхати на центральну частину дороги, в той час, як по центральній частині дороги рухався автомобіль марки «Opel Vivaro». В цей час між даними транспортними засобами відбулося зіткнення, внаслідок якого водій автомобіля ВАЗ по інерції також пошкодив службовий автомобіль працівників поліції» (а.п. 44).

Окрім цього, судом першої інстанції були досліджені наявні в матеріалах провадження й письмові докази, як заперечення ОСОБА_1 (а.п. 15-17), так й протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №231466 від 18.07.2020 року (а.п. 1); схему місця ДТП від 18.07.2020 року (а.п. 2); інформацію пояснення: ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 (а.п. 3-5); фотознімки (а.п. 39-41) тощо.

Під час прийняття рішення щодо винуватості ОСОБА_1 у порушенні ним п.10.1 ПДР України, судом першої інстанції також були враховані як наслідки ДТП, так й локалізація механічних пошкоджень на транспортних засобах, що містяться на схемі ДТП, й повністю узгоджуються фотознімками з місця ДТП, долучених до матеріалів справи (а.п. 39-41).

Аналізуючи вказані докази, суд першої інстанції, виходячи із приписів як п.1.3 ПДР України в частині того, що кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила, дійшов правильного висновку про те, що у ситуації, що склалась, ОСОБА_1 перед початком руху повинен був переконатися в безпеці свого маневру, тобто виконати приписи п. 10.1 ПДР України.

Такий висновок судді відповідає наявним в матеріалах провадження доказам, та повністю узгоджується з поясненнями й допитаного в суді першої інстанції в якості свідка працівника поліції ОСОБА_3 .

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 стверджував, що обставини події на які він посилається в частині того, що його автомобіль перебував на проїжджій частині дороги та знаходився першим в колоні транспортних засобів, та на його транспортному засобі був увімкнений покажчик лівого повороту, підтверджуються поясненнями працівника поліції ОСОБА_3 , а тому, він не повинен був надавати перевагу в русі іншим транспортним засобам, зокрема й транспортному засобу під керуванням ОСОБА_2 .

З досліджених під час апеляційного перегляду доказів вбачається, що працівник поліції ОСОБА_3 в своїх поясненнях наданих безпосередньо після події 18.07.2020 року повідомив про те, що автомобіль марки «ВАЗ 21043» стояв першим у колоні транспортних засобів ближче до узбіччя, другим був автомобіль марки «Opel Vivaro», який стояв ближче до центру дороги. Почавши рух, автомобіль марки «ВАЗ 21043» увімкнув покажчик лівого повороту та вирулював на центр дороги, в той час рушив автомобіль марки «Opel Vivaro», одразу між ними відбуло зіткнення (а.п. 3).

Вказані пояснення повністю узгоджуються з поясненнями наданими ним в суді першої інстанції (а.п. 44).

Отже, з пояснень працівника поліції Кравчука В.В. вбачається, що обидва транспортних засоби як «ВАЗ 21043» під керуванням ОСОБА_1 , так й автомобіль марки «Opel Vivaro», під керуванням ОСОБА_2 , до часу зіткнення перебували в межах проїжджій частині дороги.

Зі схеми місця ДТП, вбачається, як розташування транспортних засобів після вчинення ДТП, так й наявні в них пошкодження (а.п. 2).

Приписами п. 10.1 ПДР України передбачено, що перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Диспозиція ст. 124 КУпАП передбачає відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001 року, «Лавенте проти Латвії» від 07.11.2002 року неодноразово вказує, що оцінюючи докази суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Отже, сукупність вищевказаних доказів, характер та ступінь механічних пошкоджень транспортних засобів в результаті дорожньо-транспортної пригоди, розташування транспортних засобів відповідно до схеми дорожньо-транспортної пригоди, пояснення учасників дорожньо-транспортної пригоди, та пояснення допитаного в якості свідка працівника поліції, свідчать про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення.

Вважаю, що доводи ОСОБА_1 , які викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновок суду про винуватість останнього у порушенні ним п. 10.1 ПДР України та вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення.

Доводи апелянта про те, що він не повинен був надавати перевагу в русі іншим транспортним засобом, оскільки його автомобіль перебував першим у колоні, не звільняє останнього від виконання ним й інших ПДР України, зокрема в частині того, що будь-який маневр на дорозі не буде створювати перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну (п.п. б п. 2.3 ПДР України), а згідно п. 1.5 ПДР України, дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

При цьому, позиція ОСОБА_1 та його захисника в суді апеляційної інстанції, яка зводиться до того, що водієм ОСОБА_2 також порушені ПДР України і такі порушення перебувають у причинному зв`язку з виникненням ДТП і її наслідками, хоча і не суперечать матеріалам провадження, але ці доводи апелянта не можливо перевірити, виходячи з того, що рішення суду першої інстанції в частині закриття провадження по справі відносно іншого учасника ДТП - ОСОБА_2 апелянтом не оскаржувалось, а тому суд апеляційної інстанції позбавлений можливості перевірити рішення суду в цій частині, виходячи з встановленої законом межі перегляду судом апеляційної інстанції рішень суду першої інстанції.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що обидва водії знаходились в межах своєї смуги руху, при цьому доведено матеріалами провадження, що водій ОСОБА_1 не знаходився частково або будь-якою частиною транспортного засобу на узбіччі, разом з тим, цей факт не впливає на доведеність його вини в порушенні п. 10.1 ПДР України.

Таким чином, доходжу висновку, що суддя суду першої інстанції повно та всебічно дослідив докази по справі, дав їм належну оцінку та обґрунтовано дійшов висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП.

Оскільки умовою настання відповідальності за ст. 124 КУпАП є порушення правил дорожнього руху, що призвели до пошкодження транспортних засобів, в діях ОСОБА_1 є склад вказаного адміністративного правопорушення.

Доводи апелянта про незадоволення судом першої інстанції його клопотання про виклик свідків, не є підставою для скасування оскаржуваного рішення, оскільки суд оцінює всі докази безпосередньо і в сукупності.

Незгода апелянта з оцінкою судом доказів, не є підставою для зміни або скасування постанови суду першої інстанції.

Істотних порушень закону, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

З урахуванням викладеного, доходжу висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а постанову судді належить залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 245, 251, 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження

Апеляційну скаргу особи, що притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 25.08.2020 року щодо ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Повзло