Справа № 462/3073/20 Головуючий у 1 інстанції: Галайко Н.М.
Провадження № 33/811/1045/20 Доповідач: Гончарук Л. Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2020 року Львівський апеляційний суд у складі: судді апеляційного суду Гончарук Л.Я., з участю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , розглянувши апеляційну скаргу захисника Гандзюлевича Я.А. на постанову судді Залізничного районного суду м.Львова від 13 липня 2020 року,

встановив:

цією постановою ОСОБА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП і накладено стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 420 грн. 40 коп.

Згідно постанови, ОСОБА_1 20.05.2020 о 18 год. 55 хв. у м.Львові по вул.Любінська, 160 б, керував автомобілем Mitsubishi, д.н.з. НОМЕР_1 у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку проводився у лікаря нарколога та підтверджується висновком лікаря №269 від 20.05.2020. Огляд проводився о 19 год. 40 хв. за адресою: м.Львів, вул.Миколайчука, 9 у КНП «Клінічна лікарня швидкої медичної допомоги».

Своїми діями ОСОБА_1 порушив п.2.9 а Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погоджуючись з даною постановою захисник Гандзюлевич Я.А. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати таку та закрити провадження у справі. Визнати неналежними та недопустимим доказом акт медичного огляду та процесуальний документ в якому зазначено кількість проміле у ОСОБА_1 .

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає наступне.

На час складання протоколу відносно ОСОБА_1 діяла ч.1 ст.130 КУпАП (в редакції Закону до 01 липня 2020 року), за якою і були кваліфіковані дії водія.

З 01 липня 2020 року набув чинності Закону України від 22 листопада 2018 року № 2617-УІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень», який декриміналізував поставлені у провину водію дії. Тільки у зв`язку із набуттям чинності Закону № 2617-УІІІ суд не вбачав правових підстав для закриття матеріалів даного провадження на підставі правил ч. 2 ст.9, п.6 ст.247 КУпАП, оскільки поширення цих норм на дії вказаного водія прямо суперечитиме конституційному принципу про незворотність дії закону, що посилює відповідальність, у даному випадку декриміналізував діяння. Така правова позиція ґрунтується і на правилах ст. 8 КУпАП.

Разом з тим, Законом України від 17 червня 2020 року № 720-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» внесені нові зміни до Закону № 2617-УІІІ.

Зважаючи на викладене, акт, який до 01 липня 2020 року встановлював адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами у стані сп`яніння (ст.130 КУпАП в редакції до 01 липня 2020 року), з 01 липня 2020 року був скасований Законом № 2617-VIII з одночасною криміналізацією цих дій у ст.286-1 КК України. Відтак Закон № 2617-УІІІ в цій частині зворотної дії не має. Проте, оскільки з 03 липня 2020 року ці дії були декриміналізовані Законом № 720-ІХ з одночасним повторним запровадженням адміністративної відповідальності за їх вчинення у новій редакції ст.130 КУпАП, Закон № 720-ІХ в цій частині в силу пом`якшення відповідальності має зворотну дію, але виключно на період дії ст.286-1 КК України (з 01 до 03 липня 2020 року), і не поширюється на правовідносини, які регулювалися ст. 130 КУпАП в редакції до 01 липня 2020 року, оскільки порівняно із цією нормою, яка була скасована з 01 липня 2020 року, не пом`якшує відповідальності водіїв, не скасовує таку відповідальність та не покращує їх становище.

Також захист звертає увагу суду, що станом на 17.07.2020 року на офіційному сайті Верховної Ради України знаходиться електронна версія КУпАП де зазначено наступне, Документ 80731-Х, чинний, поточна редакція Редакція від 01.07.2020, підстава - 2617- VIII, 79-ІХ, в даній редакції відсутня адміністративна відповідальність за керування транспортнім засобом у стані алкогольного наркотичного чи іншого сп`яніння.

Відповідальність можлива лише за наявності в законі чи іншому нормативно- правовому акті визначення правопорушення, за яке така юридична відповідальність особи передбачена, і яка може реалізовуватись у формі примусу зі сторони уповноваженого державою органу.

Таким чином ст. 130 КУпАП на момент винесення рішення Залізничним районним судом не діяла.

Крім того, захист звертав увагу суду на неналежність та недопустимість доказів, а саме акту медичного огляду. Сам факт огляду зафіксований на відеозаписі.

Суд відмовився досліджувати відеозапис медичного огляду. З відеозапису медичного огляду вбачається, що ОСОБА_1 виконав всі вимогу медичного працівника, а саме : він присідав; йшов по лінії; відповідав на запитання. Однак, з відеозапису не зрозуміло яка йшла розмова між ОСОБА_3 та медичним працівником.

До медичного огляду не надано: документ який би посвідчував кваліфікацію

медичного працівника. В акті обстеження відсутня будь яка аргументація медичного

працівника чому саме він прийшов до переконання, що ОСОБА_3 перебуває в стані алкогольного сп`яніння. Від так не зрозуміло процесуальний статус медичного працівника який проводив огляд ОСОБА_3 він виступав в якості експерта чи спеціаліста.

В будь якому разі медичний працівник повинен був мотивувати та обґрунтувати, факт того що ОСОБА_3 знаходиться в стані алкогольного сп`яніння. При таких обставинах суд не вправі був допускати акт медичного огляду як належний та допустимий доказ.

Також в матеріалах справи знаходиться документ який посвідчує факт того, що в ОСОБА_3 присутній в крові етанол. В суді першої інстанції захист також просив суд визнати його неналежним та недопустимим доказом, з оглядом на наступне: у такому відсутня інформація, що прилад який провів аналіз крові є сертифікованим та рекомендованим МОЗ України; відсутня інформація чи повинен цей прилад проходити повірку і коли останній раз робили повірку.

Заслухавши виступ захисника Гандзюлевича Я.А., пояснення ОСОБА_1 які підтримали апеляційну скаргу та просили таку задовольнити, вивчивши матеріали справи №462/3073/20, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ст.245 Кодексу України про адміністративні правопорушення, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом. Розгляд справи про адміністративне правопорушення проводиться в межах, встановлених протоколом про адміністративне правопорушення.

Зазначених вимог закону суд першої інстанції дотримався.

Відповідно до ст.ст.245, 280 КУпАП суддя повно й всебічно з`ясував усі обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, в тому числі й щодо накладення адміністративного стягнення.

Так висновок судді про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи.

Такий висновок підтверджується сукупністю зібраних і перевірених у судовому засіданні доказів, яким суддя дав належну оцінку і навів у постанові, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії БД № 208637 від 20.05.2020 (а.с.1); відеозаписом з нагрудних камер працівників поліції (а.с.2); висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 20.05.2020 (а.с.3).

Відповідно до положень Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; лікарем закладу охорони здоров`я.

Огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння був проведений в КНП КЛШМД, з дотриманням вимог Інструкції, згідно якого ОСОБА_1 перебував у стані сп`яніння. Після проходження огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 жодним чином такий не заперечив та не спростував. Додаткових пояснень з цього приводу у висновку не зазначив.

Крім цього, заперечення захисником вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції про доведеність вини у скоєному, і апеляційним судом оцінюються як форма захисту.

Що стосується доводів апелянта про те, що на момент винесення постанови місцевим судом (13 липня 2020 року) не існувало відповідальності за правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП (в редакції Закону до 01 липня 2020 року), то суд першої інстанції також дійшов до правильного висновку, що особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Поряд з цим, відповідно до ч. 2 ст. 8 КУпАП закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають.

Частино 2 ст.9 КУпАП передбачено, що адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

При цьому, законодавець чітко визначив, що особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, за умови посилення, пом`якшення або скасування відповідальність за адміністративні правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діяла під час і за місцем вчинення правопорушення.

Згідно ч. 1 ст. 130 КУпАП (в редакції Закону України № 2617-VІІІ від 22.11.2018 року, яка діяла на час вчинення ОСОБА_1 правопорушення), керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції тягне за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З врахуванням наведеного вище, адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10200,00 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік накладене на ОСОБА_1 відповідно до санкції ч.1 ст.130 КУпАП і є безальтернативним.

Порушень норм матеріального чи процесуального права, при розгляді справи судом першої інстанції, які є підставою для скасування постанови, допущено не було.

Апеляційна скарга також не містить і інших правових підстав для скасування судового рішення. Обставини, які б виключали провадження в справі, відповідно до ст.247 КУпАП, відсутні.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги і вважає, що постанова є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування чи зміни немає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

постановив:

Постанову судді Залізничного районного суду м.Львова від 13 липня 2020 року, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника Гандзюлевича Я.А. без задоволення.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Гончарук Л.Я.