Номер провадження 3/229/218/2020
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2020 року м.Дружківка

Суддя Дружківського міського суду Донецької області Гонтар А.Л., за участю секретаря судового засідання Білик О.А., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, та прокурора Дружківського відділу Краматорської місцевої прокуратури Карташяна Н.А., розглянувши справу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, ч.1 ст. 172-7 КУпАП, ч.2 ст. 172-7 КУпАП стосовно: головного інженера Дружківського комунального автотранспортного підприємства Дружківської міської ради ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дружківка Донецької області, громадянина України, який проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності не притягувався,

ВСТАНОВИВ:

до Дружківського міського суду Донецької області 27 січня 2020 року надійшов протокол про адміністративне правопорушення № 33 від 20 січня 2020 року, відповідно до якого ОСОБА_1 , головний інженер Дружківського комунального автотранспортного підприємства 052805 Дружківської міської ради, будучи посадовою особою юридичної особи публічного права - головний інженер НОМЕР_1 , згідно п.п. «а» п. 2 ч. . ст. З Закону України «Про запобігання корупції», тобто суб`єктом на кого поширюється дія вказаного Закону, та відповідно до цього зобов`язаний щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на лінійному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством, знаходився на території України, не перебував на лікарняному або у відпустці, отже мав фізичну можливість своєчасно до 1.04.2018 подати щорічну декларацію, за 2017 рік, але у зв`язку з особистою зухвалістю та безвідповідальністю, в порушення вимог ч. 1 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», несвоєчасно без поважних причин подав вказану декларацію лише 27.04.2018 о 14:38 годині, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Також до Дружківського міського суду 27.01.2020 року надійшов протокол №32, в якому зазначено що, 25.01.2019 року ОСОБА_1 , будучи посадовою особою юридичної особи публічного права, прийняв рішення про преміювання себе та інших працівників ДКАТП-052805 «Про святкування дня водія». Таким чином, ОСОБА_1 , будучи виконуючим обов`язки директора Дружківського комунального автотранспортного підприємства 052805 Дружківської міської ради, відповідно до п.п. «а» п.2 ч.1 ст. З Закону України «Про запобігання корупції» - суб`єктом відповідальності за правопорушення пов`язані з корупцією, порушуючи вимоги ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції», усвідомлюючи про наявну суперечність між приватним інтересом та його службовими повноваженнями, не вжив заходів щодо недопущення виникнення реального конфлікту інтересів, а саме вчинив дії в умовах реального конфлікту інтересів, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

Також до Дружківського міського суду 27.01.2020 року надійшов протокол №31, в якому зазначено що, 25.01.2019 року ОСОБА_1 , будучи посадовою особою юридичної особи публічного права, прийняв рішення про преміювання себе та інших працівників ДКАТП-052805 «Про святкування дня водія»

Таким чином, ОСОБА_1 , будучи виконуючим обов`язки директора Дружківського комунального автотранспортного підприємства 052805 Дружківської міської ради, відповідно до п.п. «а» п.2 ст. З Закону України «Про запобігання корупції» - суб`єктом відповідальності за правопорушення пов`язані з корупцією, порушуючи вимоги ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції», усвідомлюючи наявну суперечність між приватним інтересом та його службовими зневаженнями, не вжив заходів щодо недопущення виникнення реального конфлікту інтересів, а саме не повідомив у встановленому законом випадку та порядку безпосереднього керівника, а саме Дружківського міського голову або іншу уповноважену особу Дружківської міської ради або Національне агентство з питань запобігання корупції про наявність у нього реального конфлікту інтересів час вирішення питання щодо підготовки та підписання наказу № 269л 25.10.2018 «Про святкування дня водія», чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 172-7 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні правопорушень не визнав. Пояснив, що він за відсутністю роз`яснень з приводу подачі декларації з інтернету для себе встановив, що строк для подачі декларації йому як фізичній особі до 01 травня. У зв`язку з тим що він не є посадовою особою. Тому вважає, що подав декларацію в строк. Більш того пояснив, що відповідно ст.ст. 172-4 - 172-9 КУпАП, проведеним аналізом законів України «Про запобігання корупції», «;Про Національну поліцію», «;Про прокуратуру», «;Про Службу безпеки України»; «Порядку проведення контролю та повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» не виявлено у органів Національної поліції, органів прокуратури, органів СБУ, повноважень та механізмів для проведення контролю щодо своєчасності подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. Тому вважає, що не надали доказів для підтвердження факту правопорушення.

Стосовно підписання премії пояснив, що тимчасово виконував обов`язки директора ДКАТП та підписав списки на премію, які йому надали за зразком минулого року, тому що він ніколи не мав справ з підписанням фінансових документів.

Прокурор просив притягнути до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , вважає, що протоколи про вчинення адміністративного правопорушення складено у відповідності до вимог чинного законодавства, уповноваженою особою.

Суд, вислухавши думку особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , заслухавши думку прокурора Карташяна Н.А., а також оцінивши інші докази у справі в їх сукупності, приходить до висновку, що провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутністю складу правопорушення в діях ОСОБА_1 в скоєнні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, виходячи з наступного.

Правопорушення, передбачене ч. 1ст.172-6 КУпАП, є правопорушенням, пов`язаним з корупцією.

Суб`єктивна сторона правопорушень, пов`язаних з корупцією, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу; вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Таким чином, для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1ст.172-6 КУпАП, суду повинні бути надані докази того, що він усвідомлював суспільну небезпечність несвоєчасного подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, передбачав можливість настання негативних наслідків - неможливості здійснення фінансового контролю з боку держави, та бажав настання таких наслідків, або байдуже ставився до їх настання чи свідомо допускав їх настання.

Статтею 62 Конституції України встановлено презумпцію невинуватості. Обов`язок встановлення всіх обставин умовного правопорушення та доведення вини особи покладається на сторону обвинувачення. Всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на його користь.

Згідно з ч. 2 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини від 04.11.1950 року, кожен обвинувачений у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Матеріалами справи встановлено, що перевірка стосовно ОСОБА_1 проводилась виключно працівником Управління стратегічних розслідувань в Донецькій області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України, який робив запити, збирав докази, складав протоколи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 .

Однак, з матеріалів справи вбачається, що вони не містять рапорта або будь-якого іншого документа про факту виявлення скоєного ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Отже, суд не має можливості встановити що саме слугувало підставою для проведення перевірки Управлінням стратегічних розслідувань в Донецькій області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України порушення антикорупційного законодавства головного інженера Дружківського комунального автотранспортного підприємства Дружківської міської ради ОСОБА_1 .

При цьому, в матеріалах провадження відсутні дані щодо проведення НАЗК відповідної перевірки стосовно ОСОБА_1 , повідомлення НАЗК про результати такої перевірки Управління та інше.

За ст.ст. 172-4 - 172-9 КУпАП, проведеним аналізом законів України «Про запобігання корупції», «;Про Національну поліцію», «;Про прокуратуру», «Про Службу безпеки України»; «Порядку проведення контролю та повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» не виявлено у органів Національної поліції, органів прокуратури, органів СБУ, повноважень та механізмів для проведення контролю щодо своєчасності подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Згідно з рішенням НАЗК №1375 від 08 грудня 2017 року вбачається, що Національне агентство з питань запобігання корупції є центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який забезпечує формування та реалізує державну антикорупційну політику (частина 1статті 4 Закону України "Про запобігання корупції").

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 11 Закону України "Про запобігання корупції", до повноважень Національного агентства з питань запобігання корупції належить здійснення в порядку, визначеному цим Законом, контролю та перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зберігання та оприлюднення таких декларацій, проведення моніторингу способу життя осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Частиною першою статті 48 Закону України "Про запобігання корупції" встановлено, що Національне агентство проводить щодо декларацій, поданих суб`єктами декларування, такі види контролю: 1) щодо своєчасності подання; 2) щодо правильності та повноти заповнення; 3) логічний та арифметичний контроль.

Зважаючи на зазначені положення законодавства, перевірка електронних декларацій є виключною компетенцією Національного агентства з питань запобігання корупції, яке виступає єдиним суб`єктом, що здійснює таку перевірку, не наділяючи таким правом інші державні органи. З цією метою Національне агентство наділено відповідними повноваженнями, а саме: правом визначати порядок такої перевірки, отримувати необхідну інформацію, проводити моніторинг способу життя декларантів тощо.

Механізм проведення Національним агентством контролю та повної перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, відповідно до статей 48 та 50 Закону України "Про запобігання корупції", визначається Порядком проведення контролю та повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженим рішення Національного агентства від 10 лютого 2017 року № 56 (далі - Порядок).

Згідно п.1 розділу II Порядку «Відповідно до Закону Національне агентство проводить щодо декларацій такі види контролю:1)щодо своєчасності подання;2)щодо правильності та повноти заповнення;3) логічний та арифметичний контроль.

Згідно п.2 - п.5 розділу II Порядку, НАЗК здійснює контроль щодо своєчасності подання декларацій. У разі отримання інформації (повідомлень), передбаченої у підпунктах 1, 2 пункту 2 цього розділу, НАЗК перевіряє факт неподання або несвоєчасного подання декларації суб`єктом декларування. У випадку встановлення факту неподання декларації НАЗК письмово повідомляє про це суб`єкта декларування та спеціально уповноважених суб`єктів у сфері протидії корупції у визначеному НАЗК порядку.

Департамент стратегічних розслідувань Національної поліції Українине відноситься до суб`єктів, які наділені правом перевірки як декларацій, так і повідомлень про суттєві зміни у майновому стані суб`єктів декларування. Такими повноваженнями наділені виключно працівники структурного підрозділу апарату НАЗК, діяльність яких пов`язана зі здійсненням такої функції.

Посадовці УСР НП України, відповідно до п.4 розділу II Порядку, вправі, виключно у випадку встановлення факту неподання декларації або неповідомлення про суттєві зміни у майновому стані суб`єктом декларування, після отримання письмового повідомлення із НАЗК, як спеціальноуповноважений суб`єкту сфері протидії корупції, на підставі отриманих матеріалів, скласти протокол про адміністративне правопорушення.

Статтею 255 КУпАП передбачено право уповноважених на те посадових осібо органів внутрішніх справ (Національної поліції) складати протоколи про адміністративне правопорушення за ст.ст.172-4 - 172-9. Статтею 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладено на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Разом з тим, Закон України «Про запобігання корупції», який є основним спеціальним Законом у сфері боротьби з корупцією, наділив правом здійснення в порядку, визначеному цим Законом, контролю та перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зберігання та оприлюднення таких декларацій, проведення моніторингу способу життя осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування тільки Національне агентство (стаття 11 Закону).

Статтею 49 цього Закону встановлено, що державні органи, органи влади Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, а також юридичні особи публічного права зобов`язані перевіряти факт подання суб`єктами декларування, які в них працюють (працювали або входять чи входили до складу утвореної в органі конкурсної комісії, до складу Громадської ради доброчесності, відповідних громадських рад, рад громадського контролю, утворених при державних органах), відповідно до цього Закону декларацій та повідомляти Національне агентство про випадки неподання чи несвоєчасного подання таких декларацій у визначеному ним порядку.

Якщо за результатами контролю встановлено, що суб`єкт декларування не подав декларацію, Національне агентство письмово повідомляє такого суб`єкта про факт неподання декларації, і суб`єкт декларування повинен протягом десяти днів з дня отримання такого повідомлення подати декларацію в порядку, визначеному частиною першою статті 45 цього Закону.

Одночасно Національне агентство письмово повідомляє про факт неподання декларації спеціально уповноваженим суб`єктам у сфері протидії корупції, а також керівнику державного органу, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, їх апарату, юридичної особи публічного права, вищому органу управління відповідного громадського об`єднання, іншого непідприємницького товариства про факт неподання декларації відповідним суб`єктом декларування.

Тобто, всі обов`язкові дії по проведенню контролю та перевірки, у тому числі після встановлення, що суб`єкт декларування несвоєчасно подав декларацію чи не повідомив про суттєві зміни в майновому стані, уповноважені здійснювати виключно працівники НАЗК, у тому числі на підставі листа отримати пояснення від такої особи і вирішувати питання щодо її притягнення до відповідальності. А органи Національної поліції позбавлені контролюючої функції.

Такий висновок узгоджується з висновком Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, викладеним у постанові від 11 квітня 2018 року за касаційною скаргою на рішення Одеського апеляційного адміністративного суду від 29 листопада 2017 року у справі за позовом громадянина до Генеральної прокуратури України про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії (справа№ 814/886/17), де Суд зазначив, що НАЗК здійснює повну перевірку декларацій у порядку, передбаченому статтею 50 Закону №1700-У11. Здійснення контролю та перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зокрема щодо достовірності і повноти відомостей, зазначених суб`єктом декларування у декларації, належить до виключної компетенції НАЗК.

З огляду на викладене, на підставі аналізу зазначених вище нормативно правових актів суд дійшов висновку, що перевірка по справі щодо ОСОБА_1 проведена неуповноваженим органом, що дає підстави визнати недопустимими всі докази по справі.

Відповідно до ч. 2ст. 36 КУпАП, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що провадження у справі підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАПна підставі п. 1 ч. 1ст. 247 КУпАП.

Суд, вислухавши думку особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , заслухавши думку прокурора Карташяна Н.А., а також оцінивши інші докази у справі в їх сукупності, приходить до висновку, що провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутністю складу правопорушення в діях ОСОБА_1 в скоєнні правопорушення, передбаченого ч.1, 2 ст.172-7 КУпАП, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції», особи, зазначені у п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 3 цього Закону зобов`язані не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Крім цього, за змістом ч. 2 ст. 35 Закону України «Про запобігання корупції», у разі виникнення реального чи потенційного конфлікту інтересів у особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, прирівняної до неї особи, яка входить до складу колегіального органу (комітету, комісії, колегії тощо), вона не має права брати участь у прийнятті рішення цим органом.

Відповідно до визначень, наведених у ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» від 14.10.2014 № 1700-VII:

- реальним конфліктом інтересів є суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень;

- приватним інтересом є будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв`язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях.

Беручи до уваги диспозиції ст.172 7 КпАП та п.2 примітки до цієї статті, можемо констатувати, що порушення вимог стосовно запобігання та врегулювання конфлікту інтересів можуть полягати:

у неповідомленні особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів наявної суперечності між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень або на вчинення чи невчинення дій під час виконання вказаних повноважень (ч.1 ст.172-7 КпАП);

у вчиненні дій чи прийнятті рішень в умовах реального конфлікту інтересів, тобто за наявності суперечності між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що вплинуло на об`єктивність або неупередженість вчинення таких дій, або прийняття таких рішень (ч.2 ст.1727 КпАП).

Аналіз термінів «потенційний інтерес» та «реальний інтерес», які містяться в ч.1 ст.1 закону, з урахуванням висновку науково-правової експертизи Ради науково-правових експертиз при Інституті держави і права ім. В.М.Корецького НАН від 29.04.2016 №126/50-е, виконаного на замовлення адвоката Ульянова Р.А., щодо законодавства про боротьбу з корупцією дає можливість констатувати, що потенційний конфлікт інтересів відрізняється від реального тим що при потенційному конфлікті встановлюється лише наявність, існування приватного інтересу особи... що може вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, тоді як при реальному конфлікті інтересів існуюча суперечність між наявним приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями безпосередньо впливає (вплинула) на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання вказаних повноважень. Крім того, це також визначає ступінь впливу цієї суперечності на прийняття рішення чи вчинення дії, який повинен мати об`єктивний вираз, а також часовий взаємозв`язок між прийняттям рішення та наявністю певних ознак, що мають місце при цьому.

Тобто відмінність між цими поняттями полягає в тому, що для встановлення факту реального конфлікту інтересів недостатньо констатувати існування приватного інтересу, який потенційно може вплинути на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, а слід безпосередньо встановити, що, по-перше,

приватний інтерес наявний, по-друге, він суперечить службовим чи представницьким повноваженням, а по-третє, така суперечність не може вплинути, а реально впливає на об`єктивність чи неупередженість прийняття рішень чи вчинення дій.

Таким чином, для встановлення наявності факту прийняття рішення, вчинення чи невчинення дії в умовах реального конфлікту інтересів та розмежування реального і потенційного конфлікту інтересів особа, яка здійснює правозастосовну діяльність, для кваліфікації рішення як такого, що прийняте в умовах реального конфлікту інтересів, має встановити наявність обов`язкової сукупності таких юридичних фактів, як:1) наявність у правопорушника факту приватного інтересу, який має бути чітко сформульований (артикульований) та визначений; 2) наявність факту суперечності між приватним інтересом і службовими чи представницькими повноваженнями із зазначенням того, в чому саме ця суперечність знаходить свій вияв або вплив на прийняття рішення.

Без наявності хоча б одного з фактів із цієї сукупності реальний конфлікт інтересів не виникає. Встановлення цих фактів має бути відображено в протоколі про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, та, відповідно, в постанові суду.

Статтею 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) є протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності з законом.

За правилами ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення, у даному випадку, передбаченого ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, у числі інших визначених законом обставин, зобов`язаний з`ясувати: чи мало місце правопорушення, за яке особа притягається до відповідальності; чи містить діяння склад адміністративного правопорушення, чи є особа винною у його вчиненні та чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Відповідно до ст. 252 КУпАП суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до принципу презумпції невинуватості щодо особи, яка підозрюється у вчиненні злочину або правопорушення, припускається невинність до того часу, поки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому законодавством.

Європейський суд з прав людини, що у своєму рішенні від 10 лютого 1995 р. у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість висунутого проти нього обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях притримується позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" № 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v. the UnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Відповідно до ч. 3ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Так, частиною першою статті 172-7 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів, а частиною другою цієї статті передбачена відповідальність за вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів. При цьому, визначення поняття «реальний конфлікт інтересів» у примітці до ст. 172-7 КУпАП є ідентичним визначенню, наведеному у ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» від 14.10.2014 № 1700-VII.

З огляду на викладене, необхідною умовою для притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч.ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП є виникнення у такої особи реального конфлікту інтересів, обов`язковим елементом якого є приватний інтерес цієї особи, що суперечить її повноваженням.

На підставі положень ст. 2 Закону України «Про заробітну плату» структура заробітної плати складається з основної заробітної плати (це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців), додаткової заробітної плати (це винагорода за працю понад встановлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці), інших заохочувальних та компенсаційних виплат (це виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми).

Питання оплати праці належить до трудових правовідносин, а отже не відноситься до сфери приватного інтересу працівника в розумінні ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» від 14.10.2014 № 1700-VII.

Відсутність приватного інтересу, в свою чергу, виключає наявність реального конфлікту інтересів у особи, а відтак і склад адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 та ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

Виходячи з вищенаведеного, оскільки за результатами розгляду справи не встановлено події і складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 та ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Відповідно до ст. 36 ч. 2 ЦПК України, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом, стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

Необхідно об`єднати справи про адміністративні правопорушення № 229/404/20 (3/229/220/2020) за ч.1 ст. 172-6 КУпАП порушення вимог фінансового контролю, №229/402/20 (3/228/218/2020) за ст. 172-7 ч. 1 КУпАП порушення вимог щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, №229/403/20 (3/229/219/2020) за ст. 172-7 ч. 2 КУпАП порушення вимог щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, присвоївши об`єднаній справі № 229/402/2020

Керуючись ст. 36, ч. 1 ст. 247, ст.ст. 221, 283-285, 294, КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Об`єднати в одне провадження справи про адміністративні правопорушення № 229/404/20 (3/229/220/2020) за ч.1 ст. 172-6 КУпАП порушення вимог фінансового контролю, №229/402/20 (3/228/218/2020) за ст. 172-7 ч. 1 КУпАП порушення вимог щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, №229/403/20 (3/229/219/2020) за ст. 172-7 ч. 2 КУпАП порушення вимог щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, присвоївши об`єднаній справі № 229/402/2020

Провадження по справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст.172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити.

Провадження по справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст.172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити.

Провадження по справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч.2 ст.172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не було скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

На постанову суду може бути подана апеляційна скарга через Дружківський міський суд Донецької області протягом 10 (десяти) днів з моменту винесення постанови.

Повний текст постанови складений 19.02.2020 року.

Суддя: А. Л. Гонтар