Справа № 467/1081/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.10.2020 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді - Явіци І.В.,

з участю секретаря судового засідання Андросової А.В.,

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності,- ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Арбузинка справу про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Арбузинка Миколаївської області, не працюючого, одруженого, зареєстрований за адресою : АДРЕСА_1 , раніше до адміністративної відповідальності не притягувався, -

за ч.1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ :

Із протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 641332 від 03 вересня 2020 року вбачається, що 03 вересня 2020 року о 19 год. 50 хв. ОСОБА_1 , перебуваючи по АДРЕСА_2 , вчинив відносно ОСОБА_2 , із якою спільно проживає без укладення шлюбу, домашнє насильство в сім`ї психологічного характеру, а саме : ображав брутальною лайкою та образливими словами, погрожував застосуванням фізичної сили, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю ОСОБА_2 .

Дії ОСОБА_1 уповноваженою особою кваліфіковані за ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтвердив відображені у протоколі обставини щодо часу, місця та способу події та пояснив, що дійсно вживав нецензурну лайку відносно ОСОБА_2 ,так як остання з метою придбання горілки мала намір продати усі харчі, які йому дали його родичі.

При цьому, ОСОБА_1 пояснив, що перебуває у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_3 , у той час, як ОСОБА_2 лише інколи залишалась ночувати у нього вдома поки його дружина гостювала на її батьківщині у Рівненській області.

ОСОБА_1 вказав, що стосунки із ОСОБА_2 тривали близько півроку, проте, спільного господарства із нею він не вів, спільного бюджету не мав.

У свою чергу, суд, дослідивши матеріали адміністративної справи у відповідності до положень ст. 252 КУпАП, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, у тому числі з урахуванням пояснень особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, керуючись законом, виходив із такого.

Згідно вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справі про адміністративне правопорушення, серед іншого, є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

За положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній

відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому, фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, встановлюються, серед іншого, протоколом про адміністративне правопорушення, який в силу положень ст. 251 КУпАП, є одним із джерел доказів у справі про адміністративне правопорушення.

Тож, досліджуючи останній, разом із іншими, додатними до нього матеріалами, суд прийшов до таких висновків.

Відповідальність за ч.1 ст. 173-2 КУпАП настає у разі вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоровю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

У той же час, організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства визначаються Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» 07 грудня 2017 року № 2229-VIII.

Так, відповідно до п. 3 ч.1 Закону № 2229-VIII, домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сімї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сімєю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Між тим, відповідно до положень ч.2 ст. 3 СК України, сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Проте, жодних доказів тому, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у сімейних відносинах між собою, як то, доказів, що вони є теперішнім чи колишнім подружжям, спільно проживають/проживали однією сім`єю, але не перебувають/перебували у шлюбі між собою, а чи то пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, ні дані протоколу про адміністративне правопорушення, ні додані до нього документи, не містять.

Натомість, із пояснень особи, що притягається до адміністративної відповідальності, установлено відсутність у його стосунках із ОСОБА_2 ознак, які притаманні сім`ї.

Зокрема, ОСОБА_1 пояснив, що ОСОБА_2 інколи приходила до нього і залишалась ночувати, у той час, як спільного господарства із нею, спільного побуту і бюджету він не мав.

Із довідки Арбузинської селищної ради від 13 жовтня 2020 року № 1412 слідує, що ОСОБА_1 має дружину ОСОБА_3 , а із даних його паспорта вбачається, що він перебуває із останньою в зареєстрованому шлюбі.

При цьому, відомостей про розірвання шлюбу із ОСОБА_3 суд не установив.

А письмові пояснення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вказують на те, що вони є співмешканцями.

Разом із цим, Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» 07 грудня 2017 року № 2229-VIII не поширює свою дію на осіб, які є «співмешканцями», а тим більше, на осіб, які спільно не проживають.

Таким чином, у ракурсі вищевикладеного, з огляду на положення п. 3 ч.1 Закону № 2229-VIII, змісту протоколу про адміністративне правопорушення та відсутності доказів проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, із потерпілою особою однією сімє`ю без укладення шлюбу, як то, що останні повязані спільним побутом та мають взаємні права і обов`язки, суд позбавлений можливості самостійно надати оцінку наявним у нього відомостям в частині доведеності обставин, відображених у протоколі про адміністративне правопорушення, а тому приходить до висновку про недоведеність наявності у діях ОСОБА_1 обов`язкової ознаки об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173- 2 КУпАП, а саме того, що правопорушення було вчинено відносно особи, визначеної п. 3 ч.1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» 07 грудня 2017 року № 2229-VIII».

А відсутність однієї із обов`язкових ознак об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення виключає юридичну можливість притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Тож, суд не вправі у цьому випадку усувати недоліки протоколу про адміністративне правопорушення, тим більше, що обставини, які свідчать про наявність всіх ознак об`єктивної сторони правопорушення у цій ситуації, підлягають доказуванню у порядку і у спосіб, що передбачені КУпАП, з урахуванням положень ст. 251 цього Кодексу щодо доказів, і мають кореспондуватися із стандартом доказування «поза розумним сумнівом».

Окрім цього, суд акцентує увагу на тому, що відповідно до вимог ч.1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За таких умов, на думку суду,на цьому етапі,суть вчиненого правопорушення з кваліфікацією дій за ч.1 ст. 173-2 КУпАП є сумнівною, що є не прийнятним, оскільки, суперечить практиці Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що вина особи повинна бути обґрунтована доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» №39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Тому, у світлі всього вищевикладеного, у той час як провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності і ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушення інакше, як на підставах і в порядку, встановленому законом, суд приходить до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, і як наслідок, провадження у справі підлягає закриттю на підставі п.1 ст. 247 цього Кодексу.

Також, суд враховує, що пунктом 5 ч. 2ст. 4 Закону України «Про судовий збір» та ст. 40-1 КУпАП визначено, що судовий збір стягується лише у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, а тому виходячи з норм ч. 2 ст.284 та ст.247 КУпАП, не вбачає підстав для стягнення судового збору із ОСОБА_1 .

Тому, на підставі викладеного, керуючись ст.ст. 221, 245, 247, 251, 252, 268, 272, 280, 321 Кодексу України про адміністративне правопорушення, суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП - закрити на підставі п.1 ст.247 цього ж Кодексу у зв`язку з відсутністю у його діях складу цього адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області протягом 10 (десяти) днів з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя І.В. Явіца