Провадження № 3/752/7585/20
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.09.2020 року суддя Голосіївського районного суду міста Києва Первушина О.С., розглянувши матеріали, що надійшли від Голосіївського управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві, про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 ч. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки міста Києва, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , -

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 334767 від 24.08.2020 року, ОСОБА_1 24.08.2020 року приблизно о 19 годині 00 хвилин, перебуваючи у квартирі АДРЕСА_2 , вчинила домашнє насилля в сім`ї психологічного характеру відносно свого брата - ОСОБА_2 , а саме -ображала, погрожувала та принижувала.

Вона ж 21.08.2020 року приблизно о 21 годині 00 хвилин, перебуваючи у квартирі АДРЕСА_2 , вчинила домашнє насилля в сім`ї психологічного характеру відносно своєї матері - ОСОБА_3 , а саме - ображала, погрожувала, принижувала та голосно кричала, тобто вчинила адміністративне правопорушення передбачене ст. 173-2 ч. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнала та показала суду про те, що дійсно був конфлікт з матір`ю та братом, який був спричинений, що вони не впускали її до квартири де вона зареєстрована та виганяли її з квартири. Крім того, зазначила, що до неї застосували фізичну силу, внаслідок чого її знайомий викликав працівників поліції. Після вказаного конфлікту вона звернулась до Київської міської клінічної лікарні №17, і хгідно довідки №1567 від 26.08.2020 року діагноз «Забій м`яких тканин голови. Забій грудної клітки».

Заслухавши особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, вивчивши матеріали справи, надходжу до наступних висновків.

Так, за змістом ст. 173-2 ч. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, відповідальність особи настає за умисне вчинення будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру, внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психологічному здоров`ю потерпілого.

Згідно ч. 1 п. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Нормами наведеного закону визначено, що психологічним насильством є така форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 ч. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, є особа, якій виповнилося 16 років, і яка вчинила насильство до одного із членів своєї сім`ї, однак в ході судового розгляду було встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_1 вчиняла дії, внаслідок яких була завдана шкода психологічному здоров`ю потерпілим.

Таким чином, обставини, викладені у протоколах про адміністративні правопорушення, складених відносно ОСОБА_1 за статтею 173-2 ч. 1 Кодексу України про адміністративне правопорушення свого ствердження не знайшли, у зв`язку з тим, що в ході судового розгляду не було встановлено вчинення ОСОБА_1 умисних дій психологічного характеру, внаслідок яких було завдано шкоди психологічному здоров`ю потерпілим - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , оскільки в матеріалах справи відсутні докази, які б стверджували обставини, викладені у протоколах про адміністративні правопорушення.

Згідно статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 62 Конституції України передбачено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержавних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини тлумачаться на користь обвинуваченої особи.

На підставі викладеного, суд надходить до висновку про те, що матеріали справи не містять належних і допустимих доказів, які б підтверджували те, що ОСОБА_1 вчинила домашнє насильство в сім`ї психологічного характеру відносно своєї матері та брата, внаслідок чого було завдано шкоди психологічному здоров`ю останнім, а тому суд надходить до висновку про необхідність у відповідності до вимог ст. 247 ч. 1 п. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення закриття провадження у даній справі, у зв`язку із відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 ч. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Керуючись ст.ст. 283, 284 ч. 1 п. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 ч. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення ОСОБА_1 - закрити у зв`язку із відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Голосіївський районний суд міста Києва протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя О.С.Первушина