ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/6793/20Головуючий у 1-й інстанції Делікатна Л.В.
Провадження № 33/817/327/20 Доповідач - Ваврів І.З.
Категорія - ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 серпня 2020 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Ваврів І.З. розглянувши матеріали про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 липня 2020 року,

в с т а н о в и в:

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 липня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 ч.1 КУпАП і накладено на нього адміністративне стягнення у розмірі 10 200 гривень в дохід держави з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік.

Як визнав суд, ОСОБА_1 22 квітня 2020 року о 03 год. 55 хв., рухаючись по автодорозі М-09 39км. + 800м., керував автомобілем «Chevrolet Aveo» номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з ротової порожнини, невиразна мова, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою технічного приладу газоаналізатора «Drager Alсotest 6820» №ARHJ-0251 (повірка дійсна до 30 жовтня 2020 року) відмовився в категоричній формі в присутності двох свідків, а також проїхати до найближчого медичного закладу відмовився в категоричній формі. Таким чином, ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 липня 2020 року, та закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КупАП.

Вважає, що висновки суду першої інстанції, в силу неповноти проведеного судового розгляду, містять істотні суперечності щодо наявності в його діях ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КупАП.

Зазначає, що суд невірно застосував норми процесуального та матеріального права.

В апеляційній скарзі вказує, що не відмовлявся від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці перебування транспортного засобу та у медичному закладі.

Стверджує, що підстав вважати, що він керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння у поліцейських не було, адже працівники поліції під`їхали до автомобіля, який стояв непорушно.

Звертає увагу на те, що суд не може брати як доказ письмові пояснення осіб, які не надавали показання в судовому засіданні під присягою.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, про що свідчить його заява, направлена в адресу суду від 26.08 2020 року.

Дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, приходжу до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З`ясовуючи ці обставини, суд повинен виходити з положень ст.251 КУпАП, згідно з якою доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд, з урахуванням вимог ст.252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Як вбачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення та оскаржуваної постанови, судом першої інстанції під час розгляду протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 дані вимоги закону не дотримані, а тому висновок судді про вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП не відповідає фактичним обставинам справи.

Як слідує з протоколу про адміністративне правопорушення 22 квітня 2020 року о 03 год. 55 хв., рухаючись по автодорозі М-09 39км. + 800м., ОСОБА_1 керував автомобілем «Chevrolet Aveo» номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки останній відмовився в категоричній формі в присутності двох свідків, а також проїхати до найближчого медичного закладу відмовився в категоричній формі.

Проте, аналіз матеріалів провадження судом апеляційної інстанції свідчить про відсутність підтвердженого факту керування ОСОБА_1 транспортними засобом марки «Chevrolet Aveo» номерний знак НОМЕР_1 , за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення.

Зокрема, обґрунтовуючи факт керування транспортним засобом ОСОБА_1 , суд першої інстанції зіслався на рапорт інспектора роти № 2 батальйону УПП в Тернопільській області ДПП Назарова В. від 22 квітня 2020 року, письмові пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , показання поліцейського ОСОБА_4 в судовому засіданні, постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАК №2422288 від 22 квітня 2020 року, відповідно до якої, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 126 КУпАП та матеріали відеофіксації.

Разом з тим, згідно вказаного рапорту працівник поліції доповідає виключно про факт знаходження транспортного засобу «Chevrolet Aveo», номерний знак НОМЕР_1 , на автодорозі М-09 39км. + 800м з увімкненим дальнім світлом фар та виявлення у водія ознак сп`яніння. Будь-яка інформація про керування транспортним засобом ОСОБА_1 та причину зупинки цього транспортного засобу у дослідженому судом рапорті працівника поліції не відображена.

Письмові пояснення свідків не можуть вважатися належним доказом правомірності притягнення апелянта до адміністративної відповідальності, оскільки ці особи в судовому засіданні безпосередньо судом не допитувалися, а тому їх свідчення не можуть бути беззаперечним доказом вчинення ним адміністративного правопорушення.

Постанова про накладення адміністративного стягнення серії ЕАК №2422288 від 22 квітня 2020 року, відповідно до якої, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 126 КУпАП, також не підтверджує факт керування транспортним засобом водієм ОСОБА_1 , оскільки правопорушення, відповідальність за яке настає за порушення вказаної правової норми, не могло бути підставлю для зупинки транспортного засобу працівником поліції.

Матеріали відеозапису з нагрудних камер працівників поліції та відеореєстратора, які були предметом дослідження суду першої інстанції, не містять інформації про керування ОСОБА_1 транспортним засобом і зупинку його працівниками поліції, що має суттєве значення для встановлення законності вимог поліцейських щодо проходження огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 ..

Вказаним відеозаписом зафіксовано, що працівники поліції під`їхали до автомобіля «Chevrolet Aveo», номерний знак НОМЕР_1 , за кермом якого знаходився ОСОБА_1 , і цей автомобіль був тривалий час припаркований на узбіччі дороги.

Таким чином, в матеріалах справи відсутні та судом першої інстанції не наведено належних та допустимих доказів, в контексті положень ст.251 КУпАП, які б свідчили про наявність підстав у працівників поліції, за обставин відображених у матеріалах справи, для зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , згідно з приписами ст.35 Закону України "Про Національну поліцію".

В даному випадку працівниками поліції належним чином не задокументовано та не доведено факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом та порушення ним Правил дорожнього руху України, які могли би бути підставою для зупинки його транспортного засобу згідно зі ст.35 Закону України "Про національну поліцію", якою регламентовано перелік підстав, за яких поліцейський може зупиняти транспортні засоби.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображена у справах «Гефген проти Німеччини», «Тейксейра де Кастро проти Португалії», «Шабельник проти України», «Балицький проти України» будь-яке порушення конституційних прав громадян, що навіть має не безпосередній, а лише опосередкований зв`язок із самим процесом виявлення, вилучення і фіксації доказів, тягне втрату останніми юридичної сили.

Тобто, це означає безумовну недопустимість доказів при будь-якому порушенні встановленого порядку збирання доказів незалежно від характеру і ступеня, а також зводиться до заборони використання даних, отриманих на підставі або з використанням доказів, визнаних недопустимими, оскільки визнаються недопустимими не лише докази, безпосередньо отримані з порушеннями, а також докази, яких не було б отримано, якби не було отримано перших.

За наведених обставин, підстав для задоволення клопотання ОСОБА_1 про виклик свідків, яке він направив в адресу апеляційного суду, не вбачаю.

З урахуванням наведеного, вважаю, що висновки суду першої інстанції, в силу неповноти проведеного судового розгляду, містять істотні суперечності щодо наявності в діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за якою його Тернопільським міськрайонним судом притягнуто до адміністративної відповідальності.

За змістом ст.62 Конституції України обвинувачення особі не може ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитись на її користь.

Відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Враховуючи, що у матеріалах справи відсутні достатні, належні та допустимі докази, які б беззаперечно свідчили про вчинення ОСОБА_1 дій, вказаних у протоколі про адміністративне правопорушення, який розглядався судом першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а відтак провадження по справі відносно нього підлягає закриттю на підставі п.1 ст.247 КУпАП.

Керуючись ст.294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу особи, що притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 липня 2020 року якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адмінправопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП - скасувати та закрити провадження в справі на підставі п. 1 ст.247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.