ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/1472/20

21 вересня 2020 року

м.Костопіль

Костопільський районний суд Рівненської області в особі судді Левчук В.В.

розглянувши матеріали, що надійшли від Костопільського ВП ГУНП в Рівненській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, паспорт НОМЕР_1 виданий Костопільським РВ УМВС України в Рівненській області 06.05.1998 року, проживає за адресою АДРЕСА_1 ,

за ст.44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення

ВСТАНОВИВ:

25 червня 2020 року у м.Костопіль дільничним офіцером поліції ВП Костопільського відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 складено протокол про адміністративне правопорушення серії АПР18 №430611, з якого вбачається, що 21.06.2020 року близько 16:20 год. ФОП ОСОБА_1 здійснив прийом відвідувачів у приміщенні кафе «Тераса», що за адресою м.Костопіль вул.Прибережна 2Г, чим порушив п.п.6 п.4 протоколу №22 від 21.05.2020 Комісії з питань ТЕБ і НС в Рівненській області. Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ст.44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, про причину неявки суду не повідомив, про дату і час удового засідання повідомлений вчасно та належним чином. Подав клопотання про відкладення судового засідання у зв?язку з його хворобою, однак до клопотання не додав доказів хвороби. Також подав суду письмове пояснення, у якому вказав, що 21.06.2020 ніяких порушень у ресторації «Тераса» не вчинялось, усі вимоги законодавства дотримано.

Відповідно до ч.2 ст.268 Кодексу України про адміністративні правопорушення, при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені частиною першою статті 44, статтями 51, 146, 160, 172-4 - 172-9, 173, 173-2, частиною третьою статті 178, статтями 185, 185-1, статтями 185-7, 187 цього Кодексу, присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, є обов`язковою.

Таким чином, при розгляді справи адміністративне правопорушення за ст.44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення, присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не є обов`язковою.

Також суд враховує, що доказів хвороби ОСОБА_1 не надав, а відтак, враховуючи строки розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість її розгляд без участі ОСОБА_1 .

Суд, всебічно, повно та об`єктивно дослідивши протокол та матеріали, додані до протоколу, дійшов наступних висновків.

На підтвердження вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст.44-3 КУпАП надано протокол про адміністративне правопорушення серії АПР18 №430611 від 25.06.2020, рапорти інспекторів поліції, письмові пояснення ОСОБА_2 , фотознімки.

Відповідно до ст.256 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі. Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами. У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання. При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Відповідно до ч.1 ст.29 «Про захист населення від інфекційних хвороб» карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст.32 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», обмежувальні протиепідемічні заходи встановлюються місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування за поданням відповідного головного державного санітарного лікаря у разі, коли в окремому населеному пункті, у дитячому виховному, навчальному чи оздоровчому закладі виник спалах інфекційної хвороби або склалася неблагополучна епідемічна ситуація, що загрожує поширенням інфекційних хвороб. Обмеженням підлягають ті види господарської та іншої діяльності, що можуть сприяти поширенню інфекційних хвороб. Види і тривалість обмежувальних протиепідемічних заходів встановлюються залежно від особливостей перебігу інфекційної хвороби, стану епідемічної ситуації та обставин, що на неї впливають.

Так Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами та доповненнями) визначено чіткий перелік заборон, які існували станом на 21.06.2020, зокрема заборонено роботу суб`єктів господарювання, яка передбачає приймання відвідувачів, зокрема закладів громадського харчування (ресторанів, кафе тощо), торговельно-розважальних центрів, інших закладів розважальної діяльності, фітнес-центрів, закладів культури, торговельного і побутового обслуговування населення, крім: торгівлі продуктами харчування, пальним, засобами гігієни, лікарськими засобами та виробами медичного призначення, ветеринарними препаратами, кормами, пестицидами та агрохімікатами, насінням і садивним матеріалом, засобами зв`язку за умови забезпечення відповідного персоналу засобами індивідуального захисту, а також дотримання відповідних санітарних та протиепідемічних заходів.

Відповідно до ст.44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративна відповідальність настає за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Диспозиція статті 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення є бланкетною і умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності за вказаною статтею Кодексу є чітке формулювання у протоколі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст.256 Кодексу суті адміністративного правопорушення із зазначенням відповідної норми законодавства, яку особою порушено та надання належних доказів вчинення особою адміністративного правопорушення.

Адміністративну відповідальність за ст.44-3 КУпАП можуть нести громадяни та посадові особи.

Так до протоколу про адміністративне правопорушення додано копію свідоцтва платника єдиного податку ОСОБА_1 , як суб`єкта господарювання, проте, до протоколу не додано документів, які підтверджували те, що особа, відносно якої складено протокол, є власником кафе.

Також у протоколі відсутні посилання на докази, що саме ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст.44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Із рапортів інспекторів поліції вбачається, що в приміщенні кафе «Тераса» була присутня громадянка ОСОБА_3 , яка в розмові повідомила, що є адміністратором кафе і святкувала день народження своєї дочки.

Крім того, додані до протоколу фотознімки лише підтверджують факт наявності громадян у приміщенні, однак не ідентифікують приміщення, як кафе «Тераса» та не підтверджують наявність в діях саме ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ст.44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Суд також враховує, що протокол №22 від 21.05.2020 Комісії з питань ТЕБ і НС в Рівненській області не є рішенням органу місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами, оскільки є рішенням комісії Рівненської обласної державної Адміністрації.

Будь-яких інших доказів вчинення саме ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст.44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення матеріали справи не містять.

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ч.1, 2 ст.7 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ніхто не може бути підданий заходу впливу з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративне правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності.

Відповідно до ч.1 ст.9 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255 цього Кодексу.

Відповідно до ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ч.1 ст.280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, орган, (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Протокол про адміністративне правопорушення є процесуальним документом, в якому зазначається суть правопорушення та інші дані, необхідні для розгляду справи і не може вважатися беззаперечним доказом вини особи.

Щодо формулювання суті адміністративного правопорушення, то Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену в протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винність у скоєнні якого певною особою має доводитись в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винності особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відтак, суд дійшов переконливого висновку про те, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема, у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1ст. 247 КУпАП.

З огляду на вищенаведене, керуючись ст.247 КУпАП, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження в справі №564/1472/20 про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст.44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Рівненської апеляційного суду через Костопільський районний суд протягом десяти днів з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СуддяВ. В. Левчук