Номер провадження: 33/813/52/20
Номер справи місцевого суду: 523/7880/19
Головуючий у першій інстанції Лупенко А.В.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.09.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі судді судової колегії судової палати з розгляду цивільних справ Драгомерецького М.М.,

при секретарі: Фабіжевській Т.С.,

за участю: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Суворовського районного суду м. Одеси від 10 червня 2019 року про закриття провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №093207 від 09.05.2019р., ОСОБА_1 24 квітня 2019 року о 11.27 год., керуючи автомобілем марки «Мерседес» д/н НОМЕР_1 , при виїзді з двору будинку №1, не надав перевагу в русі автомобілю марки «Тойота» д/н НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 , який рухався по вул. Червонослобідській в м. Одесі та скоїв зіткнення, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Такими діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 10.2 ПДР України (а. с. 1).

Постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 10 червня 2019 року провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а. с. 24).

Не погодившись із вищевказаною постановою суду, 12 липня 2019 року ОСОБА_2 подав до суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Суворовського районного суду м. Одеси від 10 червня 2019 року та надіслати справу на новий розгляд (а. с. 29-32).

Крім того, ОСОБА_2 просить поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови Суворовського районного суду м. Одеси від 10 червня 2019 року, мотивуючи тим, що копію оскаржуваної постанови суду він отримав особисто 14 липня 2019 року, про що розписався в матеріалах справи (а. с. 26).

Частиною 2 ст. 294 КУпАП, встановлено, що постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основною засадою судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

Право на оскарження судових рішень у судах апеляційної інстанцій є складовою конституційного права особи на судовий захист. Перегляд судових рішень в апеляційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина.

Згідно ст. 289 КУпАП апеляційний суд має право поновити строк оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення в разі наявності поважних причин пропуску зазначеного строку з боку особи, яка оскаржує постанову суду першої інстанції.

Враховуючи те, що матеріали справи не містять даних, які б спростовували викладенні у клопотанні доводи, вважаю за можливе визнати причини пропущеного строку поважними та поновити ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження постанови Суворовського районного суду м. Одеси від 10 червня 2019 року.

Будучи належним чином повідомленим про час і місце судового розгляду, ОСОБА_2 у судове засідання, призначене на 29 вересня 2020 року не з`явився. При цьому, він був проінформований, що у разі неявки без поважних причин чи неповідомлення про причини неприбуття, справа може бути розглянута за відсутності учасників. 19 листопада 2019 року в судовому засідання ОСОБА_2 підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Відповідно до ст. 294 КУпАП неявка в судове засіданні особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні в справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформації про належне повідомлення цих осіб.

У зв`язку з цим, апеляційний суд вважає можливим здійснити апеляційний розгляд справи за відсутності ОСОБА_2 ..

Заслухавши пояснення ОСОБА_2 , який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити та ОСОБА_1 , який просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

У відповідності до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст. ст. 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283, 284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Закриваючи провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутність події і складу адміністративного правопорушення, суд першої інстанції згідно вимог ст. ст. 245, 247, 251, 252, 280 КУпАП належним чином встановив чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, з`ясував всі фактичні обставини, що мають істотне значення для її розгляду, ухваливши законне та обґрунтоване рішення.

Стаття 124 КУпАП передбачає відповідальність учасника дорожнього руху за порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Отже, диспозиція статті 124 КУпАП не встановлює певних правил поведінки, а посилається на інші норми законодавчих актів, у даному конкретному випадку на п. 10.2 ПДР України. Тому, розглядаючи дану категорію справ, суд має вирішити питання щодо винуватості особи у межах порушення вимог п. 10.2 ПДР України, який зазначений в протоколі працівником поліції.

Згідно вимог п. 10.2 ПДР України, виїжджаючи на дорогу з житлової зони, дворів, місць стоянки, автозаправних станцій та інших прилеглих територій, водій повинен перед проїзною частиною чи тротуаром дати дорогу пішоходам і транспортним засобам, що рухаються по ній, а з`їжджаючи з дороги велосипедистам і пішоходам, напрямок руху яких він перетинає.

Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам, а саме: верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, повага до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості, тощо.

Висновок суду першої інстанції про відсутність в діях ОСОБА_1 порушення п. 10.2 ПДР відповідає фактичним обставинам справи, є законним і обґрунтованим.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №093207 від 09.05.2019р., ОСОБА_1 24 квітня 2019 року о 11.27 год., керуючи автомобілем марки «Мерседес» д/н НОМЕР_1 , при виїзді з двору будинку №1, не надав перевагу в русі автомобілю марки «Тойота» д/н НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 , який рухався по вул. Червонослобідській в м. Одесі та скоїв зіткнення, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Такими діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 10.2 ПДР України.

Однак, слід зазначити, що Верховний Суд у справі №338/17 роз`яснив, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку. А для підтвердження порушення Правил дорожнього руху України, відповідно до ст. 251 КУпАП працівники мають надати, зокрема відеозапис події, фотокартки. Саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення такого правопорушення.

Також слід зауважити, що Верховний Суд у справі №489/4827/16-а (постанова від 15.04.2020р.) зробив остаточний висновок, що рапорт інспектора не може вважатись об`єктивним доказом порушення, не може слугувати доказом винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки поліцейський у спірних правовідносинах виступає в якості суб`єкта владних повноважень, який зацікавлений у розгляді справи.

Отже, протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

Згідно ч. 1 ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення та ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Так, відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, підтверджується наявними в матеріалах справи відеозаписами з фіксацією моменту дорожньо-транспортної пригоди. Згідно якого вбачається, що автомобіль марки «Тойота» д/н НОМЕР_2 рухаючись по вул. Червонослобідська в м. Одесі, виїхав на зустрічну смугу руху, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем марки «Мерседес» д/н НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , який в цей момент виїжджаючи з прилеглої території, намагався здійснити маневр ліворуч на проїзну частину вул. Червонослобідська, та не міг припускати на появу транспортного засобу на зустрічній смузі руху (а. с. 14).

Запис з фіксацією моменту дорожньо-транспортної пригоди є об`єктивним доказом по справі, незалежним від суб`єктивного сприйняття будь якої особи та на якому зафіксовано достовірну, повну та переконливу фіксацію відповідних подій.

Згідно п. п. 1.4, 1.5 ПДР кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдати матеріальних збитків.

19 листопада 2020 року ОСОБА_2 в судовому засіданні апеляційного суду подав клопотання про призначення судової експертизи, для встановлення відповідності технічних дій водіїв транспортних засобів у даній дорожній ситуації технічним вимогам Правил дорожнього руху.

Постановою Одеського апеляційного суду від 12 грудня 2019 року клопотання ОСОБА_2 задоволено, по справі призначено судову експертизу на вирішення якої поставлено наступні питання: 1. Виходячи з технічних вимог ПДР України, як належно діяти водію автомобіл я Мерседес д/н НОМЕР_3 в дорожньо-транспортній ситуації, що склалась? 2. Виходячи з технічних вимог ПДР України, чи мав водій автомобіля Тойота д/н НОМЕР_2 переважне право проїзду вул. Червонослобідської в місці ДТП? 3. Виходячи з технічних вимог ПДР України , водій автомобіля Мерседес д/н НОМЕР_3 при виїзді з прилеглої території повинен був надати перевагу в русі всім автомобілям, що рухались вул. Червонослобідською? 4. З технічної точки зору, чи наявні і діях ОСОБА_1 , водія автомобіля Мерседес д/н НОМЕР_3 порушення вимог п. 10.1 та 10.2 ПДР України? 5. Якщо в діях водія автомобіля Мерседес д/н НОМЕР_3 наявні порушення вимог п. 10.1 та 10.2 ПДР України, то чи знаходяться вони у причинному зв`язку з ДТП 24 квітня 2019 року?

Згідно висновку експерта Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України №20-231 від 26 червня 2020 року встановлено, що «1. Дії водія автомобіля Мерседес д/н НОМЕР_3 в умовах пригоди при виїзді з прилеглої території регламентувались вимогам п. 10.1 і п. 10.2 ПДР, згідно якими, перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, а виїжджаючи на дорогу з житлової зони, дворів, місць стоянки, автозаправних станцій та інших прилеглих територій, водій повинен перед проїзною частиною чи тротуаром дати дорогу пішоходам і транспортним засобам, що рухаються по ній, а з`їжджаючи з дороги велосипедистам і пішоходам, напрямок руху яких він перетинає.

2. Дії водія автомобіля Тойота д/н НОМЕР_2 регламентувались вимогам п. п. 1.2, 11.1 ПДР, згідно з якими в Україні установлено правосторонній рух транспортних засобів та на дорогах із двостороннім рухом, які мають по одній смузі для руху в кожному напрямку, за відсутності суцільної лінії дорожньої розмітки чи відповідних дорожніх знаків виїзд на смугу зустрічного руху можливий лише для обгону та об`їзду перешкоди або зупинки чи стоянки біля лівого краю проїзної частини в населених пунктах у дозволених випадках, при цьому водії зустрічного напрямку мають перевагу.

В умовах пригоди при прийнятті рішенні водієві автомобіля Тойота д/н НОМЕР_2 рухатись по зустрічній смузі руху при наявності зустрічного автомобіля та подальшому розїзді правими бортами із зустрічним автомобілем дії водія автомобіля Тойота д/н НОМЕР_2 ОСОБА_2 не відповідали вимогам п. п. 1.2, 11.3 ПДР, що позбавило його пріоритетного права руху в місці ДТП.

3. З технічної точки зору водій автомобіля Мерседес д/н НОМЕР_3 згідно відеоматеріалу при виїзді з прилеглої території надав пріоритетне право руху транспортним засобам які рухались згідно вимог ПДР України по вул. Червонослобідська.

4, 5. В діях водія автомобіля Мерседес д/н НОМЕР_3 не вбачається порушень вимог п. 10.1 та п. 10.2 ПДР України та його дії не знаходяться в причинному зв`язку з виникненням ДТП».

Таким чином, судовою експертизою встановлено, що в діях водія автомобіля Мерседес д/н НОМЕР_3 ОСОБА_1 не вбачається порушень ПДР України, та його дії з технічної точки зору не перебувають в причинному зв`язку з фактом настання ДТП. Та, що дії водія автомобіля Тойота д/н НОМЕР_2 ОСОБА_2 не відповідали вимогам п. п. 1.2, 11.3 ПДР.

Відповідно до ст. ст. 1, 3, 4 Закону України «Про судову експертизу», судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

Судово-експертна діяльність здійснюється на принципах законності, незалежності, об`єктивності і повноти дослідження.

Незалежність судового експерта та правильність його висновку забезпечуються: визначеним законом порядком призначення судового експерта; забороною під загрозою передбаченої законом відповідальності втручатися будь-кому в проведення судової експертизи; існуванням установ судових експертиз, незалежних від органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування та суду; кримінальною відповідальністю судового експерта за дачу свідомо неправдивого висновку та відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків; можливістю призначення повторної судової експертизи.

Крім того, ст. ст. 384-385 Кримінального кодексу України, передбачена кримінальна відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку експерта складеного для надання суду, та за відмову експерта без поважних причин від виконання покладених на них обов`язків у суді.

Таким чином, апеляційний суд визнає належними, допустимими та достовірним доказам висновок експерта Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України №20-231 від 26 червня 2020 року.

Статтею 62 Конституції України закріплений принцип презумпції невинуватості, який передбачає, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість, а також, що всі сумніви стосовно доведеності вини особи, мають тлумачитись на її користь.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано закрив провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутність події і складу адміністративного правопорушення, ухваливши законне та обґрунтоване рішення.

Отже, наведені обставини вказують на відсутність в апеляційного суду підстав для скасування постанови Суворовського районного суду м. Одеси від 10 червня 2019 року.

У відповідності до ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову без змін.

Керуючись ст. ст. 247, 294 КУпАП, Одеський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання ОСОБА_2 про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити.

Поновити строк на апеляційне оскарження постанови Суворовського районного суду м. Одеси від 10 червня 2019 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Суворовського районного суду м. Одеси від 10 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та подальшому оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду М.М. Драгомерецький