Справа № 605/520/20
ПОСТАНОВА
"15" жовтня 2020 р. Суддя Підгаєцького районного суду Тернопільської області Горуц Р.О. розглянувши матеріали, які надійшли від Підгаєцького відділення поліції Бережанського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про притягнення до адміністративної відповідальності:
громадянина України, непрацюючого,
одруженого, проживаючого в АДРЕСА_1 ,
за ст.122-2, ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -
Як вбачається із матеріалів справи про адміністративне правопорушення, зокрема протоколу про адміністративне правопорушення серії БР №021279 від 11 вересня 2020 року, громадянин ОСОБА_1 11 вересня 2020 року близько 19 год. 50 хв. в с. Мужилів Підгаєцького району Тернопільської області, керував транспортним засобом марки ВАЗ 2105, державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: нестійка хода, запах алкоголю з ротової порожнини. Від проходження огляду на стан сп`яніння на приладі Драгер та їхати в медичний заклад, відмовився, у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ч.1 ст.130 КУпАП.
Із протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №023076 від 11 вересня 2020 року видно, що гр. ОСОБА_1 11 вересня 2020 року близько 19 год. 50 хв. в с. Мужилів Підгаєцького району, керуючи транспортним засобом марки ВАЗ 2105, державний номерний знак НОМЕР_1 на вимогу працівників поліції про зупинку транспортного засобу за допомогою спецсигналу та маячка червоного кольору завчасно не зупинився та був затриманий шляхом переслідування на патрульному автомобілі, державний номерний знак 0109 в с. Мужилів Підгаєцького району.
В судовому засіданні ОСОБА_1 своєї вини не визнав та пояснив, що в той день він, біля магазину в с. Мужилів, пив з хлопцями горілку. Після того, він попросив свого товариша, щоб той підвіз його разом із ОСОБА_2 до свого автомобіля, який стояв в іншому місці в с. Мужилів. Коли він їх підвіз, то ОСОБА_2 сів на пасажирське крісло, а він сів за руль та запустив двигун автомобіля, при цьому вони чекали ще одного знайомого, який мав підійти і відвезти його автомобілем додому.
В той момент на великій швидкості до них під`їхав патрульний автомобіль поліції, при цьому поліцейські говорили йому щоб він проходив огляд на стан алкогольного сп`яніння.
Від такого огляду він відмовився, оскільки не керував автомобілем. Вважає, що він не винен, від поліції не втікав і просить його не притягувати до адміністративної відповідальності.
Свідок ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснив, що у нього нормальні сусідські стосунки із ОСОБА_1 .
В той день він, ОСОБА_3 та ще двоє осіб, сиділи біля магазину за столиком в с. Мужилів і пили горілку. Пізніше їх знайомий підвіз до автомобіля ОСОБА_1 , який був припаркований на одній із вулиць вказаного села. Він сів на пасажирське крісло, а ОСОБА_1 сів за руль, при цьому він не зрозумів, чому той запустив двигун автомобіля, при цьому вони чекали на друга ОСОБА_1 , який мав підвезти його додому. ОСОБА_1 не керував автомобілем і відповідно не втікав від поліції.
Коли до них під`їхав патрульний автомобіль, то поліцейський сказав заглушити машину. Потім вони пропонували ОСОБА_1 дихати в Драгер, або їхати на освідчення в лікарню, але той відмовився, бо нічого не порушував. Тоді поліцейські склали протокол, проте він по даний час не розуміє за що.
Свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судове засідання не з`явились, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. Причин своєї неявки суду не повідомили.
Суд, заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідка ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини.
Диспозицією ч.1 ст.130 КУпАП передбачена відповідальність
за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Протокол про адміністративне правопорушення серії БД №023076 від 11 вересня 2020 року складений відносно ОСОБА_1 не містить частини ст.122-2 КУпАП, яку на думку поліцейського порушила особа, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Диспозицією ч.1 ст.122-2 КУпАП передбачена відповідальність
за невиконання водіями вимог поліцейського, а водіями військових транспортних засобів - вимог посадової особи військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України про зупинку транспортного засобу.
Із дослідженого відеозапису з відеореєстратора патрульного автомобіля видно, що автомобіль ВАЗ 2105, стояв припаркований біля проїжджої частини дороги та не рухався, при цьому у автомобілі знаходилось двоє осіб, а саме: ОСОБА_1 та свідок ОСОБА_2 .
Відеозаписом із нагрудної камери поліцейського підтверджується той факт, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду, у встановленому законом порядку, на стан алкогольного сп`яніння, однак вказаним записом, також не підтверджено того факту, що останній саме керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння.
Тобто, твердження особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та свідка ОСОБА_2 про те, що ОСОБА_1 в той час коли до них під`їхали працівники поліції, не керував транспортним засобом ВАЗ 2105 номерний знак НОМЕР_1 , знайшло своє підтвердження під час розгляду вказаної справи.
Письмовими поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 підтверджується той факт, що ОСОБА_1 відмовився від проходження, у встановленому законом порядку, огляду на стан алкогольного сп`яніння, однак даними поясненнями не підтверджується факт керування ОСОБА_1 автомобілем в с. Мужилів Підгаєцького району 11 вересня 2020 року близько 19 години 50 хвилин, як і не підтверджується те, що ОСОБА_1 на вимогу працівників поліції про зупинку, не зупинився та був зупинений в с. Мужилів, внаслідок його переслідування на патрульному автомобілі.
Відмова особи, яка не керувала транспортним засобом від проходження огляду, відповідно до встановленого порядку, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, не містить в діях такої особи складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Фактичні обставини справи, які встановлені під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, не відповідають суті адміністративного правопорушення зазначеній у протоколі про адміністративне правопорушення, а також диспозиціям ст.ст. 122-2, 130 ч.1 КУпАП.
На підтвердження наведеного, суд вважає за необхідне, зіслатися на зміст частини другої ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, якою передбачено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку, та частини першої ст. 62 Конституції України, згідно якої особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Хоча приписи КУпАП не передбачають такої форми рішення, як обвинувальний вирок суду, саме постанова про накладення адміністративного стягнення за своєю правовою природою є тотожним процесуальним документом.
Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Наприклад, у справі Лучанінова проти України (рішення від 9 червня 2011 року) провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.51 КУпАП стосовно заявниці, яка вчинила дрібну крадіжку на загальну суму 0,42 грн., ЄСПЛ розцінив як кримінальне для цілей застосування Конвенції з огляду на загальний характер законодавчого положення, яке порушила заявниця, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених цим положенням.
Таким чином, беручи до уваги те, що ч.1 ст.130 КУпАП передбачає відповідальність за вчинення правопорушення, за яке передбачене покарання у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, суд вважає за необхідне застосовувати стандарти Європейського Суду з прав людини, притаманні кримінальному провадженню.
При оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерії доведення "поза розумним сумнівом". Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту (рішення ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі "Коробов проти України"). Приймаючи до уваги дане рішення, суд керується саме цим принципом поза розумним сумнівом, зміст якого також сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі "Кобець проти України". Зокрема, доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.
Відповідно до ч.3 ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Працівниками поліції не представлено будь-яких належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_1 саме керував автомобілем, тобто був водієм, з ознаками алкогольного сп`яніння, на вимогу поліцейських про зупинку транспортного засобу, не зупинився і від проходження огляду, у встановленому законодавством порядку, на стан алкогольного сп`яніння, відмовився.
Матеріалами справи про адміністративне правопорушення жодним чином не спростовуються пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та свідка ОСОБА_2 , щодо того, що ОСОБА_1 вживав алкогольні напої, при цьому транспортним засобом не керував та від поліції не втікав.
За змістом п.1.10 Правил дорожнього руху водій особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.
Виходячи із встановлених у справі обставин, суд вважає, що оскільки ОСОБА_1 не був водієм, тобто не керував транспортним засобом марки ВАЗ 2105, номерний знак НОМЕР_1 , 11 вересня 2020 року близько 19 години 50 хвилин в с. Мужилів Підгаєцького району, а тому відповідно до Інструкції і вимог ч.1 ст.266 КУпАП не підлягав огляду на стан алкогольного, чи будь-якого іншого сп`яніння.
В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. За таких обставин факт вчинення ОСОБА_1 правопорушень, передбачених ст.ст.122-2, 130 ч.1 КУпАП, є недоведеним.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові КАС ВС від 08 липня 2020 року (справа №463/1352/16-а).
Пунктом 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23 грудня 2005 року (із змінами, внесеними згідно з Постановою ПВСУ №18 від 19 грудня 2008 року) Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті роз`яснено, що керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.
Для притягнення до відповідальності за ст.130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.
З огляду на вищезазначені обставини, суд вважає, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували факт вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст.122-2, 130 ч.1 КУпАП, поза розумним сумнівом.
Виходячи із вищенаведеного, суд, заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідка ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ст.122-2, 130 ч.1 КУпАП.
Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 - закрити за відсутністю в його діях складу адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст.122-2, 130 ч.1 КУпАП.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня її винесення. Апеляційна скарга подається до Тернопільського апеляційного суду через Підгаєцький районний суд Тернопільської області.

Суддя: Р. О. Горуц