Справа № 761/7185/20
Провадження № 3/761/2646/2020
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2020 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Голуб О.А.

з участю прокурора - Сеник В.Г.

особи, стосовно якої складено протокол, - ОСОБА_1 ,

розглянувши матеріали, які надійшли з Управління стратегічних розслідувань в м. Києві Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, раніше обіймав посаду спеціаліста першої категорії (господарські питання) Посольства України в Литовській Республіці дипломатичної служби, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП,

в с т а н о в и в :

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, № 88, складеного 02.03.2020 Скрипкою А.М. - оперуповноваженим 3-го відділу (протидії корупції) 2-го управління (протидії організованим формам злочинності в органах державної влади) Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України, ОСОБА_1 , у період з 30.01.2010 по 03.08.2018, обіймаючи посаду спеціаліста першої категорії (господарські питання) Посольства України в Литовській Республіці дипломатичної служби, будучи згідно підпункту «е» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» від 14.10.2014 суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією, в порушення вимог частини 1 та абзацу 2 частини 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», після припинення виконання функцій держави або місцевого самоврядування, несвоєчасно (до 00 год. 00 хв. 01 квітня року, наступного за звітним роком, у якому було припинено діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування) без поважних причин подав (лише 23.01.2020 о 17:24) декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, № 89, складеного 02.03.2020 Скрипкою А.М. - оперуповноваженим 3-го відділу (протидії корупції) 2-го управління (протидії організованим формам злочинності в органах державної влади) Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України, ОСОБА_1 , обіймаючи посаду спеціаліста першої категорії (господарські питання) Посольства України в Литовській Республіці дипломатичної служби, будучи згідно підпункту «е» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» від 14.10.2014 суб`єктом відповідальності, на якого поширюється дія згаданого Закону, в порушення ч. 1 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», несвоєчасно, без поважних причин, тобто після встановленого періоду (щорічно до 01 квітня), а саме: 30.05.2018 о 19:10 подав на офіційний веб-сайт Національного агентства з питань запобігання корупції щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2017 рік, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_1 дав пояснення, згідно з якими, у 2012 році його було переведено на посаду спеціаліста 1 категорії в Посольство України в Литовській Республіці. У липні 2015 року його було відізвано з довготривалого відрядження до України та до 02.08.2018 він не перебував на посаді, але рахувався в резерві дипломатичної служби, не отримуючи при цьому заробітної плати. У зв`язку із змінами в законодавстві та запровадження електронного декларування, він дізнався про свій обов`язок подавати декларацію. Щорічну декларацію за 2017 рік він подав 30.05.2018, тобто невчасно, оскільки фактично не працював в МЗС України, а тому не пам`ятав про її подання до 01.04.2018 . Потім 02.08.2018 він подав декларацію перед звільненням, але помилково вказав період з 01.04.2018 по 02.08.2018 замість з 01.01.2018 по 02.08.2018. Його не було офіційно ознайомлено з положеннями Закону України «Про запобігання корупції», в тому числі, щодо обов`язку в 2019 році подати декларацію після звільнення. Він не мав будь-якого умислу на уникнення фінансового контролю. Просив провадження стосовно нього закрити.

Прокурор просила визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, та накласти на нього стягнення у виді штрафу в межах санкції цієї статті, оскільки вина останнього повністю підтверджується зібраними матеріалами справи, доданими до протоколів про адміністративне правопорушення.

Вислухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , думку прокурора, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, суд дійшов наступного висновку.

Так, відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, відповідальність за даною нормою закону передбачена за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Приписами ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» визначено, що правопорушення, пов`язане з корупцією, - це діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Вина є одним з елементів суб`єктивної сторони будь-якого правопорушення, а тому юридична відповідальність за загальним правилом можлива лише при винному вчиненні забороненого діяння чи бездіяльності.

Так, суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу. Вказане випливає з аналізу ст. 10 КУпАП (адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків) та ст. 11 КУпАП (адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала настання таких наслідків, хоча повинна була і могла їх передбачати).

Зважаючи на те, що в диспозиції ч. 1 ст. 172-6 КУпАП не визначені наслідки порушення вимог фінансового контролю, логічним є висновок про те, що вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Крім того, на умисну форму вини, а також наявність відповідного корисливого або іншого особистого інтересу особи, чи інтересу третіх осіб, як на обов`язкові ознаки корупційного правопорушення також звертає увагу Конституційний Суд України в рішенні від 06.10.2010 року (справа №1-27/2010).

Таким чином, враховуючи те, що дії, які охоплюються диспозицією ч. 1 ст. 172-6 КУпАП повинні носити умисний характер, для притягнення особи до відповідальності за цією нормою закону має бути встановлено і доведено, що особа, уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, знала про обов`язок подати декларацію, передбачену ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», про строк її подання, проте з будь-яких мотивів вирішила не подавати декларацію і умисно не подала її.

Відповідно до правил ч. 2 ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Як убачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , вони не містять жодних об`єктивних даних про форму вини останнього, про наявність умислу на вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, та не містять жодних доказів на підтвердження такого умислу.

Той факт, що ОСОБА_1 30.05.2018 подав щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2017 рік, а після припинення з 03.08.2018 виконання функцій держави лише 23.01.2020 подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за минулий рік, про що зазначено у протоколах про адміністративне правопорушення, не може бути доказом умислу останнього на уникнення фінансового контролю його доходів.

При цьому, матеріалами справи не спростовано твердження ОСОБА_1 , що його не було офіційно ознайомлено з положеннями Закону України «Про запобігання корупції» та з липня 2015 року він перебував у резерві дипломатичної служби МЗС України, не виконуючи службових обов`язків і не отримуючи заробітну плату.

Так, з наявних в розпорядженні суду матеріалів слідує, що наказом МЗС України № 193-ос від 27.01.2012 ОСОБА_1 переведено з 30.01.2012 на посаду спеціаліста першої категорії (господарські питання) Посольства України в Литовській Республіці на час довготермінового відрядження. 30.01.2012 ОСОБА_1 відряджено до Посольства України в Литовській Республіці.

Згідно з наказом МЗС України № 960-ос від 05.06.2015 ОСОБА_1 , спеціаліста першої категорії (господарські питання) Посольства України в Литовській Республіці відкликано в Україну 30.07.2015 у зв`язку із закінченням довготермінового відрядження.

Відповідно до наказу МЗС України № 1412-ос від 02.08.2018 ОСОБА_1 звільнено з посади спеціаліста першої категорії (господарські питання) Посольства України в Литовській Республіці.

Зі змісту службової записки Фінансового департаменту МЗС України вбачається, що за період з 01.01.2018 по день звільнення (03.08.2018) розрахунки з ОСОБА_1 , спеціалістом 1 категорії (господарські питання) Посольства України в Литві, МЗС України не здійснювались. Остаточний розрахунок з ОСОБА_1 здійснено у жовтні 2015 року на підставі наказу МВС України від 07.08.2015 № 1389-ос «Про надання відпустки» у зв`язку із завершенням довготермінового відрядження.

Таким чином, наведене свідчить про те, що з 30.01.2012 ОСОБА_1 був переведений на посаду спеціаліста першої категорії (господарські питання) Посольства України в Литовській Республіці, а з 30.07.2015 ОСОБА_1 відкликано з Посольства України в Литовській Республіці у зв`язку із закінченням довготермінового відрядження, після чого, МЗС України в жовтні 2015 року здійснено остаточний розрахунок з ОСОБА_1 .

При цьому, в матеріалах справи відсутні відомості про те, який статус мав ОСОБА_1 після відкликання з 30.07.2015 з Посольства України в Литовській Республіці, адже до моменту його звільнення з 03.08.2018 пройшло більше 3-х років та відповідно з ним у цей період не проводилися будь-які розрахунки, окрім розрахунку у жовтні 2015 року.

Також, відсутні в матеріалах справи і дані про те, що ОСОБА_1 роз`яснювалися вимоги Закону України «Про запобігання корупції», а відтак, особою, якою складено протокол, не доведено, що ОСОБА_1 знав про обов`язок подати декларації, передбачені ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», про строк їх подання.

Статтею 62 Конституцією України визначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

З урахуванням наведеного, суд вважає недоведеним, що в діях ОСОБА_1 наявна суб`єктивна сторона (вина у формі умислу) адміністративного правопорушення та негативні наслідки таких дій, а отже, в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Відповідно до правил п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 284 КУпАП, у справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову про закриття справи за наявності обставин, передбачених статтею 247 цього Кодексу.

З огляду на наведене провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 підлягає закриттю за відсутності в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 172-6; 247; 283; 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд,

ПОСТАНОВИВ:

провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена особою, щодо якої її винесено, а також потерпілим до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва протягом 10 (десяти) днів з дня винесення постанови.

Постанова у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку оскарження цієї постанови або у разі її перегляду Київським апеляційним судом з дня винесення постанови Київським апеляційним судом.

Суддя