Миколаївський апеляційний суд
Справа № 33/812/37/20 Головуючий суду І інстанції
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП суддя Фасій В.В.
Суддя апеляційного суду
Чебанова-Губарєва Н.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2020 року м. Миколаїв

Суддя судової палати у кримінальних справах Миколаївського апеляційного суду Чебанова-Губарєва Н.В., розглянула апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 на постанову судді Врадіївського районного суду Миколаївської області від 14 січня 2020 року відносно

ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 місяця 13 ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешкає в АДРЕСА_1 ,

визнаного винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, із накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

За постановою судді, 20.10.2019 р. о 19.35 год., водій ОСОБА_1 , керував в смт. Врадіївка Врадіївського району Миколаївської області по вул. О. Невського, автомобілем «ГАЗ 31105», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різким запахом алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою алкотестера «Drager» або в медичному закладі, відмовився у присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі особа, яка притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 просить скасувати постанову суду та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Звертає увагу на те, що в порушення вимог ст. 256 КУпАП та п. 9 Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої Наказом МВС України № 1376 від 06.11.2015 р., у протоколі про адміністративне правопорушення не зазначеного точного місця складання протоколу, а також вчинення адміністративного правопорушення.

Зауважує, що матеріли справи не містять направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану наркотичного сп`яніння, що свідчить про те, що працівник поліції не направляв його до закладу охорони здоров`я, для проходження огляду на стан сп`яніння, у встановленому законом порядку.

Відмічає, що матеріали справи не містять доказів відсторонення його від керування автомобілем та передачі керування іншій уповноваженій особі, що викликає сумнів у законності дій поліцейського під час оформлення матеріалів справи про адміністративне правопорушення.

Наголошує на тому, що його автомобіль був доставлений до місця проживання його знайомим ОСОБА_2 , якого він попросив про це, що було підтверджено працівником поліції під час судового розгляду. Вказані обставини, на думку апелянта, підтверджують факт того, що він не керував автомобілем, а сидячи в автомобілі, намагався зателефонувати знайомому для вирішення питання доставки його автомобіля до місця проживання.

Вказує на те, що він не керував автомобілем, а матеріали справи не містять відповідних даних на спростування цих обставин.

Відмічає, що письмові пояснення свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є неналежними доказами, оскільки вони не допитувались у судовому засіданні та не попереджалась про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих свідчень, а тому, їх покази не можуть бути беззаперечним доказом вчинення ним адміністративного правопорушення. Крім того, у змісті їх письмових пояснень не зазначено, що він керував автомобілем, а лише те, що він відмовився від проходження огляду.

Зауважує на тому, що відеозапис з нагрудної камери працівника поліції не може бути доказом порушення ним Правил дорожнього руху, оскільки не відображає відомостей про вчинення правопорушення, а містить лише процесуальну послідовність складання протоколу.

З урахуванням постанови Верховного Суду від 15.03.2019 р. по справі № 686/11314/17, вважає, що складання працівниками поліції протоколу відносно нього є неправомірним, оскільки він не порушував Правил дорожнього руху, як наслідок, працівники поліції не мали права підходити до його автомобілю та вимагати проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 252 КУпАП, під час провадження в справах про адміністративні правопорушення забезпечується всебічне, повне і об`єктивне дослідження всіх обставин справи.

За змістом ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 КУпАП, доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, відеозаписами, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків тощо.

В місцевому суді ОСОБА_1 провину не визнав та пояснив, що у вечірній час, залишивши автомобіль «Волга» на вул. О. Невського, пішов в гості, де вжив біля 100 гр. горілки. Пізніше, повернувшись до машини, сів на пасажирське переднє сидіння та почав телефонувати до сусіда, щоб той знайшов і привіз йому тверезого водія. В цей час на службовому авто проїжджали працівники поліції, які спочатку проїхали повз метрів 5-10, після чого розвернулись та зупинились. Підійшовши до автомобілю вони почали стукати у вікно і він, із пасажирського сидіння «переліз» на водійське, на запитання працівника поліції чому він тут сидить, відповів, що випив, то куди ж тепер їхати. Заперечував, що керував автомобілем. Однак поліцейські запросили свідків, у присутності яких він відмовився від освідування на місці та в лікарні, після чого ті склали протокол, від підпису в якому він відмовився. Вони ж, за своєю ініціативою викликали його знайомого ОСОБА_5 , який забрав даний автомобіль.

Однак, такі пояснення ОСОБА_1 спростовуються дослідженими під час судового розгляду суддею місцевого суду доказами.

Так, відповідно протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 347733, 20.10.2019 р. о 19.35 год., водій ОСОБА_1 , керував в смт. Врадіївка Врадіївського району Миколаївської області по вул. О. Невського, автомобілем «ГАЗ 31105», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різким запахом алкоголю з ротової порожнини. Водій від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою алкотестера «Drager» та в медичному закладі відмовився у присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З письмових пояснень свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , вбачається, що 20.10.2019 р., близько 20.00 год. вони були запрошені як свідки того, що водій ОСОБА_1 перебував в автомобілі «ГАЗ 31105» та знаходився за кермом з явними ознаками алкогольного сп`яніння. На прохання працівників поліції, у їх присутності, пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою алкотестеру «Драгер» на місці зупинки чи в медичному закладі, відмовився. Також відмовився від підписання протоколу та надання будь-яких пояснень.

Вказані обставини підтверджуються відеозаписами, які містяться в матеріалах справи про адміністративне правопорушення, з яких вбачається, що особа, яка сидить за кермом автомобілю «ГАЗ31105» представляється ОСОБА_1 та повідомляє, що виїхав з провулку, однак, коли побачив проблискові маячки патрульного автомобілю зупинився. Керував автомобілем у стані алкогольного сп`яніння нетривалий час, оскільки йому потрібно було доїхати додому. Після чого, працівники поліції, у присутності двох свідків, пропонують пройти ОСОБА_1 огляд на стан сп`яніння на місці зупинки або у медичному закладі, від чого останній відмовився, зазначаючи, що він не керував автомобілем.

За наведеного, суддя місцевого суду обґрунтовано прийняв наявні в матеріалах справи про адміністративне правопорушення дані і дійшов вірного висновку про порушення водієм ОСОБА_1 п. 2.5 Правил дорожнього руху, які полягають у відмові від проходження огляду з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння, тобто наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Доводи апелянта про не відсторонення його від керування транспортним засобом, не заслуговують на увагу, оскільки за вимогами ст. 266 КУпАП відсторонення водія від керування транспортним засобом здійснюється з метою усунення небезпеки, що виникає при знаходженні за кермом водія у стані сп`яніння.

Натомість, як вбачається із пояснень самого апелянта, які містяться в апеляційній скарзі та пояснень, які надані ним під час розгляду справи в місцевому суді, після того, як працівники поліції склали відповідні матеріали по справі про адміністративне правопорушення його автомобіль був доставлений до місця проживання його знайомим ОСОБА_2 , який був викликаний саме працівниками поліції, що свідчить про вжиття необхідних заходів, спрямованих на забезпечення безпеки дорожнього руху.

З приводу доводів апелянта про недопустимість письмових пояснень свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та відеозаписів, які містяться в матеріалах справи, як доказів на підтвердження його винуватості, то вони є безпідставними, виходячи з наступного.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001 року, «Лавенте проти Латвії» від 07.11.2002 року неодноразово вказує, що оцінюючи докази суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Положеннями п. 2.5 Правил дорожнього руху передбачено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.

Зі змісту письмових пояснень свідків ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , які отримані у встановленому законом порядку, та відеозаписів, які містяться в матеріалах справи, вбачається, що вони відображають відмову ОСОБА_1 від виконання вимог працівника поліції, передбачених п. 2.5 Правил дорожнього руху, що повністю відповідає матеріалам справи та встановленим суддею місцевого суду обставинам, а тому сумнівів у їх достовірності не виникає.

За наведеного, рішення судді є законним, обґрунтованим та належним чином мотивованим, істотних порушень норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права при винесені постанови судом першої інстанції не допущено, а тому підстав для її скасування, як того просить апелянт, не вбачається.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

п о с т а н о в и л а :

постанову судді Врадіївського районного суду Миколаївської області від 14 січня 2020 року відносно ОСОБА_1 залишити без змін, а апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , без задоволення

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського

апеляційного суду Н.В. Чебанова-Губарєва