Номер провадження: 33/813/1121/20
Номер справи місцевого суду: 498/474/20
Головуючий у першій інстанції Чернецька Н. С.
Доповідач Котелевський Р. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.09.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі головуючого судді Котелевського Р.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Великомихайлівського районного суду Одеської області від 18.08.2020 року,-

встановив:

оскаржуваною постановою судді Великомихайлівського районного суду Одеської області від 18.08.2020 року,

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-18 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 285 (двісті вісімдесят п`ять) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 4845 (чотири тисячі вісімсот сорок п`ять) гривень, та стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 420 (чотириста двадцять) гривень 40 коп.

Згідно з оскаржуваною постановою, 28.06.2020 року, о 00:20 год., виконуючи наказ на охорону ДКУ в прикордонному наряді, «Пост спостереження» у міждержавному пункті пропуску «Слов`яносербка» лейтенант ОСОБА_1 не вів спостереження у визначеному секторі, на момент перевірки без службової потреби знаходився в службовому приміщенні, яке знаходиться на ділянці, що охороняється, чим порушив вимоги, визначені п. 5 розділу ІІ п. 7, 11, глави 2 Розділу II та пункт 10 глави 5 розділу ІІ Інструкції про службу прикордонних нарядів ДПСУ від 19.10.2015 року № 1261, вчиненого в умовах особливого періоду, .

Не погоджуючись з постановою судді районного суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить постанову судді районного суду скасувати, а справу закрити на підставі ст.22 КУпАП у зв`язку із малозначністю вчиненого адміністративного правопорушення, обмежившись усним зауваженням. Апелянт посилається на те, що суддя районного суду, при накладенні адміністративного стягнення у виді штрафу, не врахував вимоги ст.33 КУпАП, а саме дані про його особу, майновий та сімейний стан. Зазначає, що з 2013 року він перебуває на військовій службі, та за весь час несення служби не мав жодного стягнення. Апелянт посилається на тяжкий майновий стан, що на його утриманні знаходиться дружина, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною, а також малолітня дитина. Крім того, апелянт посилається на неврахуванням суддею районного суду характеру вчиненого адміністративного правопорушення, яке як на думку апелянта носило формальний характер та є малозначним, оскільки не створило негативних наслідків.

Судовий розгляд в суді апеляційної інстанції проведено за відсутністю ОСОБА_1 , який будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Апеляційний суд вважає, що на стадії апеляційного перегляду оскаржуваного рішення, судом були створені всі умови для реалізації права особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, на доступ до правосуддя, та приймаючи до уваги те, що ОСОБА_1 , будучи повідомленим про дату та час розгляду скарги в апеляційному суді, не з`явився, суд оцінює таку поведінку ОСОБА_1 , як небажання особисто прийняти участь в розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Розгляд справи за відсутності апелянта узгоджується з практикою ЄСПЛ, зокрема з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення; перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи; апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст.245 Кодексу України про адміністративні правопорушення, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до положень ч.7 ст.294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги, але не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ПдРУ №166062 від 20.07.2020 року, лейтенант ОСОБА_1 , 28.06.2020 року, о 00:20 год., виконуючи наказ на охорону ДКУ в прикордонному наряді, «Пост спостереження» у міждержавному пункті пропуску «Слов`яносербка», не вів спостереження у визначеному секторі, на момент перевірки без службової потреби знаходився в службовому приміщенні, яке знаходиться на ділянці, що охороняється, чим порушив вимоги, визначені п. 5 розділу ІІ п. 7, 11, глави 2 Розділу II та пункт 10 глави 5 розділу ІІ Інструкції про службу прикордонних нарядів ДПСУ від 19.10.2015 року № 1261, вчиненого в умовах особливого періоду.

Факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-18 КУпАП, підтверджується: протоколом про адміністративне правопорушення (а.с.1); поясненнями ОСОБА_1 (а.с.4) копією доповідної записки про результати службової перевірки (а.с.5-16); аналізом файлів відеоспостереження (а.с.20-24).

З тексту апеляційної скарги ОСОБА_1 , а також клопотання про розгляд справи в апеляційному суді у його відсутність від 22.09.2020 року, вбачається що, останній визнав свою вину та підтвердив обставини скоєння адміністративного правопорушення, які відображені в протоколі про адміністративне правопорушення.

За викладених обставин, апеляційний суд вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-18 КУпАП повністю доведена, а тому рішення судді районного суду щодо визнання останнього винним в скоєні адміністративного правопорушення, є законним та обґрунтованим.

Апеляційний суд не погоджується з доводами апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що інкриміноване йому правопорушення можна визнати малозначним, оскільки на думку апелянта воно не створило негативних наслідків, оскільки залишення посту чергування на міждержавному кордоні є грубим порушенням несення вартової служби, яке могло призвести для негативних наслідків. Сам факт ненастання негативних наслідків не може свідчити про малозначність вчиненого правопорушення.

Враховуючи наведене, вимоги апелянта про скасування постанови районного суду та закриття справи на підставі ст. 22 КУпАП, апеляційний суд визнає безпідставними.

Разом з цим, проаналізувавши матеріали справи та доводи апелянта, суд вважає, що при обранні виду і розміру адміністративного стягнення відносно ОСОБА_1 , суддя районного суду не в повній мірі дотримався вимог закону, оскільки не мотивував свого рішення про призначення найбільш суворого стягнення, передбаченого санкцією ч.2 ст.172-18 КУпАП.

Відповідно до вимог ст.ст.23, 33 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень.

Стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених КУпАП України та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника ступінь його вини майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

З постанови судді вбачається, що призначивши адміністративне стягнення ОСОБА_1 у виді штрафу в розмірі 285 (двісті вісімдесят п`ять) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 4845 (чотири тисячі вісімсот сорок п`ять) гривень, суд не мотивував, чому при наявності альтернативного стягнення, передбаченого ч.2 ст.172-18 КУпАП, призначив найсуворіше стягнення та не в повній мірі врахував дані про особу правопорушника.

Вважаючи за можливе змінити постанову судді районного суду в частині накладеного стягнення, апеляційний суд враховує характер вчиненого правопорушення, обставини його вчинення, особу порушника, який відповідно до матеріалів адміністративної справи вперше притягується до адміністративної відповідальності, визнав себе винним та щиро розкаявся у скоєному, одружений, має на утриманні дружину та малолітню дитину.

З огляду на встановлені апеляційним судом обставини, керуючись вимогами ст.ст.23, 33 КУпАП, апеляційний суд вважає за можливе частково задовольнити апеляційну скаргу, змінити оскаржувану постанову в частині накладення стягнення та призначити ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в мінімальному розмірі санкції ч.2 ст.172-18 КУпАП, яке на думку апеляційного суду буде достатнім та справедливим, та відповідатиме меті адміністративного стягнення по даній справі.

Керуючись ст. 294 КУпАП апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову судді Великомихайлівського районного суду Одеської області, від 18.08.2020 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнаний винним та притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-18 Кодексу України про адміністративні правопорушення змінити в частині застосування адміністративного стягнення.

Призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-18 КУпАП, адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 145 (сто сорок п`ять) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, у сумі 2465 (дві тисячі чотириста шістдесят п`ять) гривень.

В решті постанову судді районного суду залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Одеського апеляційного суду Р.І. Котелевський