Справа № 728/351/20 Головуючий у 1 інстанції Глушко О. І.
Провадження № 33/4823/278/20
Категорія - ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 вересня 2020 року місто Чернігів

Чернігівський апеляційний суд під головуванням судді Заболотного В.М., з участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника Ковалюха В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Ковалюха В.М. на постанову Бахмацького районного суду Чернігівської області від 25 березня 2020 року,

В С Т А Н О В И В :

Цією постановою:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_1 ,

притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП та на нього накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави 420,40 грн. судового збору.

Місцевим судом встановлено, що 19 лютого 2020 року, о 18.00 год., по вул. Залізничній, в с. Курінь, Бахмацького району Чернігівської області, ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ-21093, д.н.з. НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України. Огляд на стан сп`яніння проводився у встановленому законом порядку в приміщенні Бахмацької ЦРЛ.

Не погодившись із рішенням суду, захисник Ковалюх В.М. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову місцевого суду скасувати та закрити провадження у справі. Вважає, що суд першої інстанції при розгляді справи не з`ясував всі обставини, належно не оцінив докази в їх сукупності, що призвело до винесення необґрунтованого рішення. Так, звертає увагу апеляційного суду на те, що в оскаржуваному рішенні суду міститься посилання, як на доказ вини правопорушника, на протокол про адміністративне правопорушення, та висновок КНП «Бахмацької ЦРЛ» щодо результатів медичного огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 від 19 лютого 2020 року. Однак, ним не було прийнято до уваги того, що на момент складання вказаного висновку Міністерство охорони здоров`я України не затвердило методики вищезазначеного огляду приладів, що дозволені для використання при такому огляді. При цьому вказує, що на місці зупинки транспортного засобу поліцейські не проводили огляд та водій не був відсторонений від керування транспортного засобу, а судом не було витребувано з лікарні акту медичного огляду правопорушника. Також не перевірявся факт проходження лікарем спеціальної підготовки, не було встановлено чи застосовував лікар спеціальні медичні прилади, і чи відповідають вони вимогам законодавства. Крім того, медичний огляд проведений з порушенням Інструкції, оскільки висновок щодо результатів медичного огляду на стан сп`яніння не містить підпису ОСОБА_1 , а також відсутній підпис про ознайомлення з результатами огляду. Вказав, що ОСОБА_1 хворіє на цукровий діабет 2 типу, переніс інсульт, що могло вплинути на його стан при проведенні огляду. Вважає, що протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належним доказом по справі в розумінні ст. 251 КУпАП, оскільки не є самостійним, беззаперечним доказом по справі, а викладені в ньому обставини повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали б сумніву у суду. Пояснення свідків не можуть бути використані у якості доведення вини ОСОБА_1 у керуванні транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, оскільки вони не були присутні на місці, яке зафіксоване в протоколі.

Також, просив поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови місцевого суду, оскільки в судовому засіданні ОСОБА_1 не був присутній, а копію рішення отримав лише 20 липня 2020 року.

Заслухавши пояснення ОСОБА_3 та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити з наведених вище підстав; перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Згідно ч.2 ст. 294 КУпАП, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності протягом 10 днів з дня винесення постанови.

Як убачається зі змісту судового рішення, постанова щодо ОСОБА_1 була ухвалена 25 березня 2020 року. Строк на апеляційне оскарження вищевказаної постанови суду закінчився 06 квітня 2020 року.

Проте, враховуючи, що ОСОБА_1 не був присутній під час розгляду справи, а копію судового рішення отримав лише 20 липня 2020 року, тому строк на апеляційне оскарження постанови місцевого суду підлягає поновленню.

Відповідно ст.ст. 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Частина 1 статті 130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами в стані алкогольного сп`яніння, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до вимог пункту 2.9 «а» Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України за № 1306 від 10 жовтня 2001 року, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Згідно п.6 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 року № 1452/735, огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, а також лікарем закладу охорони здоров`я.

У суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП, не визнав та наполягав на тому, що він не керував автомобілем в стані алкогольного сп`яніння, а тому в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення.

Як зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №381232 від 19.02.2020 року, 19 лютого 2020 року, о 18.00 год., в с. Курінь, по вул. Залізнична, водій ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ-21093, д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п.2.9 «а» ПДР. Огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку проводився у лікаря-нарколога за адресою: м. Бахмач, вул. Соборності, 66, Бахмацька ЦРЛ (а.с.2).

Згідно даного протоколу, ОСОБА_1 відмовився надати пояснення, поставити свій підпис у протоколі, а також отримати копію протоколу (а.с.2-3).

Отже, протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факт учинення неправомірних дій, і є одним із джерел доказів, в силу положень ст.251 КУпАП.

Обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, також підтверджуються Висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 2 від 19.02.2020 року, виданого лікарем КНП «Бахмацька ЦРЛ» ОСОБА_4 , згідно якого на момент огляду ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння (а.с.4).

Також, вищевказані обставини підтверджуються письмовими поясненнями свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а.с.6,7). На переконання апеляційного суду, дані свідки не мали жодних підстав обмовляти ОСОБА_1 , їх пояснення повністю узгоджуються з матеріалами справи. При цьому, дані свідки лише засвідчують факт проведення у встановленому порядку огляду на стан сп`яніння водія.

Сумніви апелянта щодо правдивості пояснень свідків через те, що вони відібрані працівником поліції та є ідентичними за змістом, не заслуговують на увагу.

Так, чинним законодавством не заборонено відібрання пояснень у свідків поліцейським, більш того, обидва свідки, давали пояснення з приводу одного і того факту і тому їх свідчення, не можуть містити суперечності.

З переглянутого в суді апеляційної інстанції відеозапису убачається, що ОСОБА_1 мав усі ознаки алкогольного сп`яніння і працівники поліції цілком правомірно запропонували йому пройти огляд на виявлення такого стану. Він підтвердив, що керував транспортним засобом, але відмовився проходити огляд на стан сп`яніння за допомогою приладу «Драгер», тому огляд проводився у медичному закладі.

Та обставина, що відеозапис відбувався не з нагрудної камери поліцейського не спростовує обґрунтованості підозри поліцейських у тому, що водій міг перебувати у стані алкогольного сп`яніння, а суд надавав оцінку наявним у матеріалах доказам у відповідності до вимог закону, як кожному окремо так і у сукупності між собою.

Посилання апелянта на порушення судом вимог ст.268 КУпАП у зв`язку з тим, що розгляд справи відбувся без його участі, на думку апеляційного суду, є слушними.

Як убачається із матеріалів справи, зазначена справа була розглянута місцевим судом у відсутності ОСОБА_1 . Розглянувши справу за даних обставин, суддя допустив порушення гарантованих ст.268 КУпАП прав ОСОБА_1 , що є порушенням вимог закону.

Однак, апеляційний суд вважає, що вказане порушення не може вплинути на законність оскаржуваної постанови місцевого суду.

Так, право особи, яка притягується до адміністративної відповідальності бути присутнім під час розгляду справи в суді, було поновлене апеляційним судом. Вказана особа належним чином викликана в судове засідання до апеляційного суду, де дала пояснення по суті справи та мала можливість надати докази на підтвердження своїх доводів.

Доводи апелянта що працівники поліції не запропонували водієві пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки, не ґрунтуються на законі, оскільки дії працівників поліції жодним чином не суперечать вимогам Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Зокрема вищенаведений пункт 6 розділу І даної Інструкції передбачає альтернативний порядок проведення огляду на стан сп`яніння, або на місці зупинки, або у закладі охорони здоров`я.

До того ж матеріали справи не містять будь-яких зауважень чи заперечень ОСОБА_1 щодо порядку проведення відносно нього огляду на стан сп`яніння, оформлення протоколу про адміністративне правопорушення; із заявами про неправильність дій чи порушення його прав під час освідування до компетентних органів не звертався.

Апеляційний суд звертає увагу, що законом не передбачено, що в разі складання протоколу про адміністративне правопорушення є обов`язковим відсторонення від керування транспортним засобом. Відсутність доказів відсторонення поліцейськими водія ОСОБА_3 від керування транспортним засобом не спростовує правильності висновків, викладених у постанові судді.

Доводи захисника про те, що суд послався на висновок лікаря, як на доказ, при цьому не дослідив акт огляду на стан сп`яніння, не перевірив факт проходження лікарем спеціальної підготовки, не було встановлено чи застосовував лікар спеціальні медичні прилади і чи відповідають вони вимогам законодавства, не заслуговують на увагу.

Суд не може перебирати на себе функцію обвинувача та займатись збиранням доказів у справі, а відповідно до положень КУпАП, суд надає оцінку наявним у справі доказам з урахуванням їх взаємозв`язку та обґрунтованості.

Так, медичний огляд був проведений у спеціалізованому лікувальному закладі (Бахмацькій ЦРЛ) лікарем, у кваліфікації якої суд не мав підстав сумніватися, акт виготовлений на офіційному бланку, як того вимагають положення Інструкції. У разі якщо апелянт був не згоден з результатами огляду, то не був позбавлений права пройти такий огляд в будь-якому іншому медичному закладі з власної ініціативи. Однак таким своїм правом не скористався, отже з отриманими результатами погодився.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що огляд на стан сп`яніння в медичному закладі відбувається не тільки за допомогою технічних заходів, а й на підставі встановлення зовнішнього вигляду, поведінки, стану свідомості, мовної здатності вегето-судинних реакцій, рухової сфери обстежуваної особи тощо. Тобто, висновок про перебування особи у стані алкогольного сп`яніння здійснюється лікарем на підставі комплексу об`єктивних показників і використання технічних засобів є тільки часткою такого дослідження. Тому, оспорювання такого висновку тільки на підставі неможливості застосування того чи іншого технічного засобу є необґрунтованим.

Твердження апелянта щодо відсутності підпису у висновку щодо результатів медичного огляду, жодним чином правильності висновків суду першої інстанції не спростовують. Вказаний висновок складений та підписаний уповноваженою особою та містить всі необхідні реквізити. Достовірність відомостей, зазначених у висновку, сумнівів не викликає та стороною захисту протилежного не наведено.

Посилання захисника на те, що ОСОБА_1 хворіє на цукровий діабет 2 типу, переніс інсульт, що могло вплинути на його стан при проведенні огляду, не спростовують факт керування ним транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

В мотивувальній частині судового рішення, суд вказує на ті обставини, які були встановлені безпосередньо в судовому засіданні, та не зобов`язані дослівно переписувати протокол про адміністративне правопорушення, що спростовує твердження апелянта в цій частині.

У зв`язку з цим, доводи апелянта про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, є необґрунтованими та такими, що не заслуговують на увагу. Таку позицію останнього слід розцінювати, як намагання уникнути ним установленої законом відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення.

Відтак, викладені обставини вказують на те, що місцевий суд повно і всебічно дослідив матеріали справи, дав правильну оцінку доказам та обґрунтовано визнав ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки він керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п.2.9 «а» Правил дорожнього руху, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

Стягнення ОСОБА_1 призначено у відповідності з вимогами ст.33 КУпАП, у розмірі, визначеному санкцією ч.1 ст.130 КУпАП, за якою його притягнуто до адміністративної відповідальності.

За таких обставин, постанова суду першої інстанції відповідає вимогам закону, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для її зміни чи скасування.

На підставі наведеного, керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Бахмацького районного суду Чернігівської області від 25 березня 2020 року.

Апеляційну скаргу захисника Ковалюха В.М. в інтересах ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову Бахмацького районного суду Чернігівської області від 25 березня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СуддяВ. М. Заболотний