ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.09.2020 року м. Херсон

Суддя Херсонського міського суду Херсонської області Мусулевський Я.А. розглянувши матеріали, які надійшли з Херсонського ВП ГУНП в Херсонській області про адміністративне правопорушення, відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Херсон, громадянина України, не працюючого, РНОКПП НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП,

в с т а н о в и в:

Відносно ОСОБА_1 14.07.2020 р. було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ №405189, відповідно до якого, 13.07.2020 року близько 23:40 год. гр. ОСОБА_1 знаходячись у кафе «Два капітана» на розі вулиць Степана Разіна та Небесної сотні у м. Херсоні, не припинив роботу розважального закладу, чим порушив п. 3 Постанови КМУ № 392 від 20.05.2020 року.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ст. 44-3 КУпАП, а саме: порушення санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених іншими актами законодавства з питань боротьби з інфекційними хворобами.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненому правопорушенні не визнав, дав показання про те, що він не є працівником закладу громадського харчування, а саме кафе «Два капітана». Вказаного правопорушення не вчиняв, та вважає, що адміністративна справа підлягає закриттю.

Адвокат Хазов Ю.С. та адвокат Іпатов В.В. які представляють інтереси ОСОБА_1 в судовому засіданні, пояснили, що протокол про адміністративне правопорушення складено з порушенням норм чинного законодавства, в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, так як останній не є працівником кафе «Два капітана», та не є посадовою особою.

Приймаючи рішення суд враховує наступне.

Статтею 245 КУпАП визначено, що завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішенні її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення повинен з`ясувати чи винна дана особа у вчиненні адміністративного правопорушення, а також всі обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Так ст. 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об?єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Статтею 44-3 КУпАП передбачено відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

В той же час вказана норма закону є бланкетною (вид норм права з точки зору рівня визначеності їх змісту. Диспозиції бланкетних норм не встановлюють певних правил поведінки, а передбачають існування інших норм, розміщених навіть в інших нормативних актах, у яких сформульовані конкретні правила поведінки), а тому серед ознак, які мають бути відображені при викладенні суті даного правопорушення, обов`язковим є наведення конкретного нормативно-правового акту, яким встановлюються відповідні правила та яких така особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, не дотрималася, порушивши тим самим законодавчі приписи, завдяки чому орган, який розглядає матеріали справи про адміністративне правопорушення може встановити конкретні дії/бездіяльність допущені особою, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Так відповідно до п. 3 Постанови КМУ №392 від 20.05.2020 року (в редакції, що діяла станом на 13.07.2020 року) на період дії карантину було заборонено, серед іншого, роботу після 23.00 год. і до 07.00 год. розважальних закладів (нічних клубів), а також суб`єктів господарювання з надання послуг громадського харчування з організацією дозвілля або без нього (ресторанів, кафе тощо), закладів культури, крім кінотеатрів та крім діяльності з надання послуг громадського харчування із застосуванням адресної доставки замовлень та замовлень на виніс (підпункт 16 вказаного пункту Постанови КМ України).

Таким чином, зі змісту наведених нормативних актів вбачається, що станом на 13.07.2020 р. існувала встановлена законодавством заборона на роботу суб`єктів господарювання з надання послуг громадського харчування.

Важливим є те, що із зазначеної заборони існували виключення, а саме щодо діяльності суб`єктів господарювання з надання послуг громадського харчування із застосуванням адресної доставки замовлень та замовлень на виніс, тобто такий формат надання послуг допускався і в період з 23.00 год. до 07.00 год.

При цьому, зазначення у підпункті 16 п.3 Постанови КМ України від 20.05.2020 р. № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» про заборону роботи саме суб`єктів господарювання свідчить, що такий обов`язок (тобто не працювати у вказаний період) покладається саме на суб`єкта господарювання.

В свою чергу, згідно ч.ч. 1, 2 ст. 65 Господарського кодексу України управління підприємством (як одного із видів суб`єктів господарювання, до яких відносять як юридичні особи так і фізичні особи згідно ч.2 ст.55 ГК України) здійснюється власником або уповноваженим ним органом, який діє у відповідності до установчих документів підприємства.

Крім того, згідно ст.ст.57,141 ч.1 ст. 142 Кодексу законів про працю України організація роботи на підприємстві визначається власником (уповноваженим ним органом), тобто є його прямим обов`язком.

З зазначених норм законодавства випливає, що рішення про роботу підприємства в той чи інший час приймається виключно власником (уповноваженим ним органом).

В судовому засіданні встановлено, що кафе «Два капітана» є об`єктом нерухомості який використовується в якості об`єкта ресторанного господарства і належить на праві приватної власності Малому приватному підприємству «НЕМО».

Мале приватне підприємство «НЕМО» самостійно використовує вказане кафе для організації діяльності із надання послуг із організації громадського харчування.

Мале приватне підприємство «НЕМО» не здійснювало обслуговування відвідувачів та не працювало після 23.00 год. 13.07.2020 p.. що підтверджується даними реєстратора розрахункових операцій.

Також, як встановлено в судовому засіданні ОСОБА_1 не є працівником, власником МПП «НЕМО» і тим більше посадовою особою, між вказаною особою та підприємством відсутні відносини, пов`язані із можливістю представництва інтересів МПП «НЕМО», що підтверджено документами, які містяться в матеріалах справи.

Крім того, згідно п. 4.1. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 р. №23-рп/2010 у справі щодо офіційного тлумачення положень ч. 1 ст. 14-1 КУпАП зазначено, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Наведені правові позиції закріплюють, що особа не вважається винною, доки її вина не буде доведена у встановленому законом порядку. Тобто особа не повинна доказувати свою невинуватість і його поведінка вважається правомірною, доки не доведено зворотнє.

В Рекомендаціях №R (91) 1 Комітету Міністрів Ради Європи «Про адміністративні санкції» одним із принципів застосування адміністративних стягнень є встановлення обов`язку нести тягар доказування саме для адміністративних органів (принцип 7).

Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) в своїх рішеннях неодноразово зазначав, що санкції, які згідно національному законодавству Договірних держав не входять у сферу кримінальних покарань, можуть вважатися такими в світлі положень Конвенції. У своїх рішеннях у справах «Малофєєв проти Росії від 30.05.2013 р.», «Озтюрк проти Германії» ЄСПЛ визнав адміністративні правопорушення кримінальними злочинами, які підпадають під гарантії ст. 6 Конвенції.

При цьому суд враховує, що у своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 р., «Коробов проти України» від 21.10.2011 р. ЄСПЛ звертає увагу, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Наприклад, у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява №16347/02, «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», заява №36673/04, «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява №926/08, рішення від 20.09.2016 р.). При цьому Європейський суд робить висновок, що суд не має права самостійно редагувати фабулу правопорушення, відображену в протоколі, або відшукувати докази на користь обвинувачення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у вчиненні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За таких обставин, з урахуванням загального принципу про те, що всі сумнів щодо доведеності вини особи у вчиненні правопорушення необхідно тлумачити на її користь (ст. 62 Конституції України), суд приходить до висновку, що обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення не знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, а тому в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ст. 44-3 КУпАП, що на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП України має своїм наслідком закриття провадження, оскільки провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. ст. 23, 44-3, 247, 251, 280, 283, 284 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ст. 44-3 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення закрити.

Постанова у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена до Херсонського апеляційного суду через Херсонський міський суд Херсонської області особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом 10 (десяти) днів з дня винесення постанови.

Суддя Я.А.Мусулевський