Справа № 163/37/20 Провадження №33/802/132/20 Головуючий у 1 інстанції:Чишій С. С.
Категорія:ст. 472 МК України Доповідач: Гапончук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2020 року місто Луцьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Волинського апеляційного суду Гапончук В.В. з участю представника митниці Пікалюка М.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду апеляційну скаргу тимчасово виконуючого обов`язки начальника Волинської митниці ДФС Туман Н. на постанову судді Любомльського районного суду Волинської області від 10 січня 2020 року щодо ОСОБА_1 за ст. 472 МК України,

В С Т А Н О В И В

Вказаною постановою закрито провадження за протоколом про порушення митних правил № 2839/20500/19 щодо ОСОБА_1 , що проживає по АДРЕСА_1 , на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

ОСОБА_1 ставилось у провину те, що він прямуючи 15.11.2019 року з Республіки Польща в Україну через пункт пропуску "Устилуг" митного поста "Володимир-Волинський" Волинської митниці ДФС водієм рейсового автобуса "Мерседес-Бенц", номерний знак НОМЕР_1 , сполученням "Лодзь-Тернопіль", не задекларував за встановленою формою точної кількості переміщуваного ним товару, всупереч вимог ст. 472 МК України.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції в частині закриття провадження за ст. 472 МК України т.в.о. начальника митниці в апеляційній скарзі вказує на те, що під час розгляду справи, суддя в порушення вимог ст. 280 КУпАП, ст. 489 МК України не з`ясував всіх обставин справи, які мають значення для правильного її вирішення. Стверджує, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 472 МК України.

Просить скасувати постанову суду першої інстанції як незаконну та необґрунтовану, визнати винним порушника у вчиненні правопорушння, передбаченого ст.472 МК України та накласти адміністративне стягнення в межах санкцій даної статті, зокрема, накладення штрафу в розмірі 100 відсотків вартості вилучених товарів з конфіскацією цих товарів, а також стягнути витрати митного органу у вказаній справі за зберігання товару, покласти судові витрати на відповідача.

В запереченні на апеляційну скаргу захисник особи, що притягується до адміністративної відповідальності адвокат Якименко З.С. просить суд відхилити доводи скарги митного органу, у зв`язку з їх безпідставністю.

Посилається, на правильність висновку суду першої інстанції, що ОСОБА_1 мав право не декларувати товари вилучені згідно протоколу. Товар не приховувався, про що зазначено у протоколі про порушення митних правил, що відповідно вказує на те,що у водія не було мети перевезти товар незаконно чи уникнути відповідальності, а тому вимоги апелянта про необхідність притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 472 МК України є надуманими.

Перевіривши доводи скарги, заслухавши представника митниці, який підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній мотивів, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 489 МК України, при розгляді справи про порушення митних правил, суд зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції були дотримані в повній мірі при прийнятті рішення.

Закривши провадження щодо ОСОБА_1 - за ст. 472 МК України, суддя належним чином мотивував рішення з цього приводу і зазначив докази якими підтверджується відсутність в діях останнього складу даного правопорушення, з чим погоджується і апеляційний суд.

У відповідності до вимог ст. 472 МК України, адміністративним правопорушенням є недекларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, тобто не заявлення за встановленою формою точних та достовірних відомостей (наявність, найменування або назва, кількість тощо) про товари, транспортні засоби комерційного призначення, які підлягають обов`язковому декларуванню у разі переміщення через митний кордон України.

В протоколі про порушення митних правил, складеному щодо ОСОБА_1 вартість товарів недекларування яких ставиться йому в провину вказано в розмірі 12000 грн. загальною вагою 10 кг.

Відповідно до ч. 1 ст. 374 МК України не підлягають письмовому декларуванню (за винятком товарів, на які відповідно до статті 197 цього Кодексу встановлено обмеження щодо переміщення громадянами через митний кордон України, і випадків, передбачених частиною другою цієї статті) та не є об`єктами оподаткування митними платежами товари (за винятком підакцизних), сумарна фактурна вартість яких не перевищує еквівалент 1000 євро, що ввозяться громадянами на митну територію України у ручній поклажі та/або у супроводжуваному багажі через пункти пропуску через державний кордон України, відкриті для повітряного сполучення, та товари (крім підакцизних), сумарна фактурна вартість яких не перевищує еквівалент 500 євро та сумарна вага яких не перевищує 50 кг, що ввозяться громадянами на митну територію України у ручній поклажі та/або у супроводжуваному багажі через інші, ніж відкриті для повітряного сполучення, пункти пропуску через державний кордон України.

Станом на дату складання протоколу, а саме на 15 листопада 2019 року 500 євро, складало 13331,1125 грн. Оскільки з огляду на вартість товару переміщуваного ОСОБА_1 , яка вказана у протоколі в розмірі 12 000 грн, чи у висновку експерта ДПМЕ ДФС № -0016 від 18 грудня 2019 року - 12720,20 грн (а.с.23-26), чи то згідно рахунку від 12.11.2019 року в розмірі 450 злотих (а.с. 36), що в перерахунку склало 2800 грн, усі вказані суми коштів знаходяться в межах неоподаткованої норми визначеної Митним Кодексом України, що давало ОСОБА_1 повне право не декларувати вилучений товар.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що постанова судді першої інстанції є законною та обґрунтованою, а тому підстави для її скасування, за вказаними в апеляційній скарзі вимогами, відсутні.

Враховуючи вищевикладене, керуючисьст.294 КУпАП, суддя

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу т.в.о. начальника Волинської митниці ДФС Туман Н. залишити без задоволення, а постанову судді Любомльського районного суду Волинської області від 10 січня 2020 року щодо ОСОБА_1 - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського апеляційного суду Гапончук В.В.