Провадження № 33/811/1161/20 Доповідач: Гуцал І. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2020 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду Гуцал І.П., з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та його представника - адвоката Назаркевича Сергія Михайловича, розглянувши апеляційну скаргу адвоката Назаркевича Сергія Михайловича на постанову судді Залізничного районного суду м. Львова від 24 липня 2020 року про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

в с т а н о в и в :

постановою судді Залізничного районного суду м. Львова від 24 липня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 600 (шестисот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Постановлено стягнути зі ОСОБА_1 в дохід держави 420 гривень 40 копійок судового збору.

Згідно з постановою судді, ОСОБА_1 27 квітня 2020 року о 12:39 год. на а/д М-12 «Стрий-Знам`янка» 280 км, керував автомобілем «BMW» н.з., НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння: розширені зіниці, які не реагують на світло, сповільненість мови, неприродна блідість обличчя. Від проходження медичного огляду у встановленому законом порядку на стан сп`яніння відмовився, що підтверджується висновком щодо результатів медичного огляду № 1050, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України.

На постанову судді Залізничного районного суду м. Львова від 24 липня 2020 року представник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, - адвокат Назаркевич С.М. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати дану постанову та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що постанова судді місцевого суду є незаконною та необґрунтованою, оскільки така не відповідає фактичним обставинам справи та не ґрунтується на належних, достатніх і допустимих доказах.

Вказує, що ОСОБА_1 не перебував у стані наркотичного сп`яніння, ознаки будь-якого сп`яніння у нього були відсутні. В той же час, він був виснажений через тривале перебування в дорозі, що працівники поліції могли сприйняти за стан сп`яніння. Крім того, ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, поїхав до медичного закладу, щоб здати такий. Разом з тим, там йому запропонували здати сечу для проведення швидкого експрес-тесту, однак він не хотів у туалет та пропонував взяти у нього інший біологічний матеріал - слину, змиви з поверхні губ, шкірного покриву обличчя чи рук або кров. Проте лікар у своєму висновку вказав, що ОСОБА_1 відмовився від обстеження, однак фактично такої відмови не було.

На порушення вимог процедури проведення огляду на стан сп`яніння, поліцейські не склали направлення на огляд водія транспортного засобу, не відсторонили ОСОБА_1 від керування транспортним засобом.

Крім того, вказує, що після огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 відбувся факт затримання транспортного засобу, яким керував водій. На наступний день, коли йому повернули автомобіль, ОСОБА_1 , знову зупинили працівники патрульної поліції та запропонували пройти огляд на стан сп`яніння, на що останній погодився. Згідно з висновком КНП «Хмельницький обласний заклад з надання психіатричної допомоги» Хмельницької обласної ради від 28 квітня 2020 року, ОСОБА_1 у стані сп`яніння не перебував. Даний факт підтверджує те, що й минулого дня - 27 квітня 2020 року ОСОБА_1 не перебував у стані наркотичного сп`яніння.

Вказує, що протокол про адміністративне правопорушення не може вважатися доказом, адже він є процесуальним документом, у який вписується певне звинувачення.

Крім того, представником ОСОБА_1 - адвокатом Назаркевичем С.М. були надані додаткові пояснення до апеляційної скарги, відповідно до яких, з посиланням на відеозапис з камер спостереження патрульних, посилається на те, що лікар у медичному закладі відмовився брати у ОСОБА_1 кров для визначення стану сп`яніння.

Також ним було подане клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення, у випадку, якщо суддя апеляційної інстанції дійде до висновку про наявність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Зазначене клопотання обґрунтовує тим, що на момент розгляду справи апеляційним судом закінчилися строки, передбачені ст. 38 КУпАП.

Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та його представника - адвоката Назаркевича С.М., які підтримали подану апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, вважаю, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Частиною 1 ст. 7 КУпАП встановлено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановленому законом.

Згідно зі ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як зазначено в ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Як убачається з матеріалів справи та судового рішення, при розгляді даної справи суддя місцевого суду в достатній мірі повно, об`єктивно та всебічно дослідив наявні у ній письмові матеріали, з`ясував позицію ОСОБА_1 і його представника та дійшов правильного висновку про доведеність вини останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і такий висновок, всупереч тверджень апелянта, ґрунтується на наявних у матеріалах справи доказах.

Так, пунктом 2.5 Правил дорожнього руху встановлено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно з вимогами п. 3, 4 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України 9 листопада 2015 року за № 1452/735 (далі - Інструкція №1452/735), ознаками наркотичного сп`яніння є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота), тобто порушення координації рухів , порушення мови , виражене тремтіння пальців рук , різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці; звужені чи дуже розширені зіниці,які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи,мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.

Пунктом 12 даної Інструкції встановлено, що у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Як вбачається з матеріалів справи, працівники поліції доставили ОСОБА_1 до КНП «Хмельницький обласний заклад з надання психіатричної допомоги» Хмельницької обласної ради.

При цьому доводи апелянта в частині того, що у ОСОБА_1 у медичному закладі відмовилися брати на аналіз зразки іншого біологічного середовища, зокрема: слини, змивів з поверхні губ, шкірного покриву обличчя і рук, а також крові не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 10, 12 розділу Інструкції №1452/735 зразки біологічного середовища для лабораторного дослідження відбираються у дві ємності. Вміст однієї ємності використовується для первинного дослідження, вміст другої ємності зберігається протягом 90 днів. Предметом дослідження біологічного середовища можуть бути слина, сеча та змиви з поверхні губ, шкірного покриву обличчя і рук. Для дослідження біологічного середовища може використовуватися кров, якщо в обстежуваної особи неможливо взяти зразки біологічних середовищ, вказаних у пункті 12 цього розділу.

Разом з тим, у даній Інструкції №1452/735 не передбачено, що особа, доставлена для проходження огляду на стан сп`яніння, має право вибирати, зразки якого біологічного середовища слід надати для дослідження. Відтак, такий вибір здійснює лікар, що проводить огляд. При цьому враховується, які саме зразки біологічного середовища можна дослідити у даному закладі охорони здоров`я, а також швидкість проведення дослідження.

Крім того, відповідно до вимог п.13 розділу ІІІ зазначеної Інструкції для дослідження біологічного середовища кров використовується лише у тих випадках, коли в особи неможливо взяти інші зразки біологічного середовища, наприклад, якщо водій внаслідок ДТП перебуває у несвідомому стані або з тяжкими травмами.

З наявного у матеріалах справи відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 роз`яснили, що для проведення швидкого експрес-тесту на стан наркотичного сп`яніння необхідно здати сечу.

Також на даному відеозаписі зафіксовано, що ОСОБА_1 запропонував здати кров чи інший біологічний матеріал вже під час складення висновку та майже через дві години після встановлення підстав для здійснення огляду на стан наркотичного сп`яніння, що розцінюється суддею апеляційної інстанції як відмова ОСОБА_1 від проходження огляду.

Так, статтею 130 КУпАП України (у редакції станом на 27 квітня 2020 року) встановлено відповідальність як за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Тобто об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у даному випадку полягає у відмові особи, яка здійснювала керування транспортним засобом та якій працівник поліції висловив вимогу пройти огляд на стан сп`яніння.

Таким чином, попри наявність у водія обов`язку пройти огляд на стан сп`яніння на вимогу поліцейського, особа також може відмовитися від його виконання. Така відмова може відбутися і на місці зупинки транспортного засобу, і в медичному закладі. Оскільки ОСОБА_1 є водієм, а тому презюмується його знання Правил дорожнього руху, своїх обов`язків як водія, а також наслідків від виконання таких обов`язків.

З огляду на наведене, доводи ОСОБА_1 та його адвоката Назаркевича С.М. про те, що лікар не врахував неможливість ОСОБА_1 здати сечу для проведення огляду на визначення стану сп`яніння і помилково трактував таку як відмову останнього від проходження огляду, не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції.

При цьому суддею апеляційної інстанції не беруться до уваги доводи апелянта в частині того, що ОСОБА_1 наступного дня після даної події - 28 квітня 2020 року - на вимогу працівників поліції пройшов огляд на визначення стану наркотичного сп`яніння КНП «Хмельницький обласний заклад з надання психіатричної допомоги» Хмельницької обласної ради, відповідно до висновку якого, у стані сп`яніння він не перебував, а тому і 27 квітня 2020 року ОСОБА_1 не перебував у стані наркотичного сп`яніння. Разом з тим, ОСОБА_1 , відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №376164 від 27 квітня 2020 року, інкримінується не керування транспортним засобом у стані сп`яніння, а відмова від проходження огляду на виявлення такого стану, що являє собою окремий склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Так, відповідно до вимог ч. 1 ст. 260 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, річковими або маломірними суднами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

У матеріалах справи дійсно відсутні дані про те, що поліцейські відсторони ОСОБА_1 від керування транспортним засобом. Разом з тим, ними було здійснено тимчасове затримання транспортного засобу, що стверджується актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 27 квітня 2020 року. З пояснень ОСОБА_1 , викладених в апеляційній скарзі, вбачається, що автомобіль ОСОБА_1 був повернутий йому на наступний день. Таким чином даний водій був фактично відсторонений від керування автомобілем, що узгоджується з нормами чинного КУпАП.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 КупАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відтак доводи представника Назаркевича С.М. про те, що протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний доказом у справі, до уваги не беруться.

За таких обставин, апеляційна скарга не містить належних та допустимих доказів на спростування вказаних обставин, доводи апеляційної скарги про необхідність скасування постанови суду першої інстанції та закриття провадження у справі за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу правопорушення є безпідставними та не підтверджені належними доказами.

Беручи до уваги наведене вище, суд першої інстанції обґрунтовано визнав винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП і наклав стягнення з урахуванням положень ст. 33 КУпАП в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, що є необхідним і достатнім та відповідає меті адміністративного стягнення.

З огляду на зазначене, оскаржувана постанова судді є законною та обґрунтованою, відтак підстав для її зміни чи скасування не вбачається.

Крім того, не підлягає до задоволення клопотання представника ОСОБА_1 - Назаркевича С.М. про закриття провадження у справі у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін; 2) скасувати постанову та закрити провадження у справі; 3) скасувати постанову та прийняти нову постанову; 4) змінити постанову.

В даному випадку суддя апеляційної інстанції залишив апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін. Строки, передбачені ст. 38 КУпАП не поширюються на дане рішення, оскільки суддею першої інстанції адміністративне стягнення було накладене в межах відведеного законодавцем строку. При цьому таке рішення суддею апеляційної інстанції не скасовано, а залишено в силі.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

п о с т а н о в и в :

постанову судді Залізничного районного суду м. Львова від 24 липня 2020 року стосовно ОСОБА_1 залишити без змін, а апеляційну скаргу Назаркевича Сергія Михайловича - без задоволення.

Постанова судді апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Гуцал І.П.