ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/798/20 Справа № 214/2136/20 Суддя у 1-й інстанції - Хомініч С.В. Суддя у 2-й інстанції - Коваленко Н. В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2020 року м. Дніпро

Суддя-доповідач Дніпровського апеляційного суду Коваленко Н.В., розглянувши апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 червня 2020 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 червня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік. Стягнуто судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп.

Згідно з оскаржуваною постановою, водій ОСОБА_1 15.03.2020 о 03 год. 20 хв. в м. Кривий Ріг, Саксаганському районі по вул. Космонавтів, 27, керував т.з. GEELY FE1, д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння (неприродня блідість обличчя, сповільненість мови, ходи, звужені зіниці ока, що не реагують на світло). Від проходження медичного огляду у встановленому законом порядку у медичному закладі на визначення стану наркотичного сп`яніння відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову скасувати, провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Обгрунтовуючи вимоги скарги, апелянт вказує на незаконність та необґрунтованість судового рішення. Так, зазначає, що суд розглянув справу за його відсутності, належним чином не повідомлявся про місце та час розгляду справи й всупереч заяви захисника, не забезпечив ведення протоколу чи журналу судового засідання, що вказує на упередженість суду при розгляді справи, що є істотними порушеннями норм процесуального права. Також вказує, що судом порушено принцип безсторонності, у зв`язку з відмовою забезпечити розгляд справи неупередженим судом, оскільки не забезпечено участь сторони обвинувачення, що з урахуванням п.п. 2-4 ч. 2 ст. 129 Конституції України є основною засадою судочинства, й чим допущено грубе порушення пункту 1 статті 6 Конвенції. При цьому, вважає, що за відсутності сторони обвинувачення, її функцію почав активно виконувати суд, та в подальшому всупереч ч. 3 ст. 62 Конституції України, безпідставно проігнорував клопотання сторони захисту про повернення протоколу. Також звертає увагу, що він не керував транспортним засобом, а суть адміністративного правопорушення, зазначеного в протоколі, не відповідає диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП, тому протокол не можливо вважати належним та допустимим доказом. Апелянт, вказує, що в протоколі відсутні місце розташування медичного закладу та його назва, а медичний заклад КП КПД, який зазначений в направленні, припинив свою діяльність, тоді як, КП БЛНПД ДОР" оглядами на стан сп`яніння не займається. При цьому зазначає, що відеозапис з бодікамер працівників поліції зроблений з порушенням пункту 3.5 розділу III Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відео реєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них, затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції НП України від 03.02.2016 року № 100, оскільки відеозапис постійно переривається, тому не можливо вважати його належним та допустимим доказом у справі. Також, звертає увагу, що пояснення свідків є бланкованими і шаблонними, тому суд не вправі посилатися на них в рішенні, без особистого їх допиту та дослідження.

В судові засідання суду апеляційної інстанції, призначені, зокрема, на 14 липня 2020 року, 23 липня 2020 року, 11 серпня 2020 року та 15 вересня 2020 року ОСОБА_1 не з`явився, був повідомлений належним чином про дату, час та місце слухання справи, про причини свого неприбуття не повідомив.

Також, ОСОБА_1 судом апеляційної інстанції шляхом надсилання листа з рекомендованим повідомленням, було роз`яснено його право на захист, у зв`язку з ненаданням ОСОБА_2 документів на підтвердження повноваження на здійснення захисту особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважав можливим, з метою дотримання строків розгляду справи, розглянути справу за відсутністю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Перевіривши законність та обгрунтованість постанови в межах доводів апеляційної скарги, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Ці вимоги закону, судом першої інстанції були виконані в повному обсязі.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим.

Цей висновок підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 410888 від 15 березня 2020 року, направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 15 березня 2020 року, письмовими поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , відеозаписом з нагрудної камери поліцейського.

Зазначені докази у своїй сукупності є підтвердженням наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, яке виразилося у відмові від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння, та доведеності його вини у його вчиненні.

Об`єктивних підстав ставити під сумнів достовірність наведених доказів та викладених обставин суд апеляційної інстанції не вбачає.

Суд звертає увагу на те, що ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортним засобом у стані алкогольного та наркотичного сп`яніння, за наявності відповідного медичного висновку, а так само й за відмову від проходження огляду з метою його встановлення.

З огляду на те, що ОСОБА_1 відмовився пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння, його дії підпадають під ознаки та утворюють склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Разом з цим, доводи ОСОБА_1 про порушення порядку складання протоколу про адміністративне правопорушення, не заслуговують на увагу, як такі, що суперечать матеріалам справи. Окрім цього протокол про адміністративне правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП містить підпис ОСОБА_1 без жодних заперечень стосовно його змісту.

Також, апеляційним судом не встановлено порушень порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, допущених під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, у зв`язку з чим відповідні доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є необгрунтованими.

Як вбачається з матеріалів справи працівниками поліції, у відповідності до вимог ст. 266 КУпАП, видано ОСОБА_1 направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виялення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції до КЗ "Криворізький психоневрологічний диспансер" ДОР" від 15 березня 2020 року.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що Комунальний заклад Криворізький психоневрологічний диспансер Дніпропетровської обласної ради припинив свою діяльність з 18 червня 2019 року шляхом перетворення Комунального закладу у Комунальне підприємство Криворізька багатопрофільна лікарня з надання психіатричної допомоги Дніпропетровської обласної ради", який є правонаступником усього майна, всіх прав та обов`язків цього диспансеру.

Окрім того, апеляційний суд вважає необгрунтованими доводи апелянта в тій частині, що медичний заклад КП БЛНПД ДОР" огляди на стан наркотичного сп`яніння не проводить, оскільки він входить до переліку підприємств та закладів охорони здоров`я, яким надано право проведення медичних оглядів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції за направленням правоохоронних органів, керівників підприємств та установ, за власним бажанням громадян, затвердженого Наказом Департаменту охорони здоров`я Дніпропетровської ОДА №183/0/197-20 від 17 лютого 2020 року.

Також, апеляційний суд вважає, що направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, який міститься в матеріалах справи та в якому зазначена попередня назва медичного закладу, правонаступником якого є новостворений медичний заклад, не свідчить про його недійсність, оскільки висновок про результати медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції було б оформлено на бланку, в якому вказувалось нове найменування медичного закладу.

Посилання апелянта на те, що він транспортним засобом не керував, суд не можливо визнати обґрунтованим, оскільки ці обставини повністю спростовуються відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, з якого видно, що ОСОБА_1 було зупинено з метою перевірки його транспортного засобу в обліковій базі.

Окрім того, під час спілкування з працівниками поліції ОСОБА_1 не заперечував факт керування транспортним засобом "GEELY FE1", д.н.з. НОМЕР_1 , тоді як, інших осіб, які б могли керувати транспортним засобом поряд з ним не було.

Наведені в апеляційній скарзі доводи ОСОБА_1 про те, що долучені до протоколу відеозаписи події правопорушення, складаються з окремих фрагментів, а тому не можуть бути належним доказом його вини, є необгрунтованими, оскільки відеозапис містить події правопорушення та весь хід спілкування ОСОБА_1 з працівниками поліції.

Посилання апелянта в апеляційній скарзі стосовно того, що пояснення свідків є шаблонними, суд вважає безпідставними, оскільки нормами чинного КУпАП, будь - яких вимог до складання пояснень свідків не містить, тоді як ці пояснення були відібрані інспектором патрульної поліції, із власними підписами свідків, та відомості, що містятся в цих поясненнях не суперечать іншим вищенаведеним доказам у справі.

Щодо тверджень ОСОБА_1 про порушення судом його права бути присутнім у судовому засіданні, то вони свого підтвердження під час судового розгляду не знайшли.

Як видно з відеозаписів з нагрудних камер працівників поліції, ОСОБА_1 про розгляд справи був повідомлений при складанні протоколу працівниками поліції, однак своїми правами, передбаченими ст. 268 КУпАП свідомо не скористався.

Окрім того, ОСОБА_1 неодноразово повідомлявся судом першої інстанції про розгляд справи про адміністративне правопорушення щодо нього, однак до суду не з`явився, не повідомивши про причини свого неприбуття, клопотання про відкладання розгляду справи суду не надавав.

Отже, ОСОБА_1 будучи обізнаним про складання щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення, не вжив заходів для явки до суду першої інстанції, та апеляційний суд сприймає вказану поведінку як спробу уникнути покарання за вчинення адміністративного правопорушення.

Слід також відзначити, що і Європейський Суд з прав людини у рішенні «Пономарьов проти України» наголосив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їх судового провадження.

Доводи апеляційної скарги про те, що у справі мала приймати участь сторона обвинувачення і недотримання цієї вимоги суперечить судовій практиці ЄСПЛ (рішення у справах «Михайлова проти України» та «Карелін проти Росії»), є також необґрунтованими.

Так, згідно ст. 250 КУпАП прокурор, заступник прокурора, здійснюючи нагляд за додержанням і правильним застосуванням законів в справах, мають серед іншого право брати участь у розгляді справи, а ч. 2 цієї статті встановлені випадки обов`язкової участі прокурора (провадження у справах за ст. 172-4, 172-9 і 172-9-2 КУпАП). Отже, національним законодавством передбачено випадки обов`язкової участі прокурора у справі та випадки, коли участь прокурора є факультативною, тому посилання на рішення ЄСПЛ у цьому випадку не можна вважати обґрунтованими, оскільки вони застосовуються з огляду на «дух закону», а не лише на його формальні приписи і стосуються насамперед об`єктивності, безсторонності та неупередженості суду під час розгляду справи та унеможливлення суду за власною ініціативою досліджувати докази чи змінювати об`єм пред`явленого обвинувачення, а не для формальної участі сторони прокурора у справі як такої.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав визнати обґрунтованими доводи ОСОБА_1 , не погоджується з ними та розцінює їх лише як спосіб захисту.

Отже, у суду не виникає сумніву щодо доведеності поза розумним сумнівом вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та наявності в його двіях складу цього правопорушення, що виразилося у відмові від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння.

При апеляційному розгляді не встановлено порушень судом першої інстанції ст. ст. 279, 280 КУпАП, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а усі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував дії ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Накладаючи на ОСОБА_1 адміністративне стягнення, суд також дотримався вимог ст.ст.30, 33 КУпАП і призначив його в межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП з урахуванням особи ОСОБА_1 , інших обставин справи, а також того, що вчинене ним правопорушення є одним із найнебезпечніших правопорушень в сфері безпеки дорожнього руху і найгрубішим порушенням порядку користування правом керування транспортними засобами та становить велику суспільну небезпеку.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови, апеляційним судом не встановлено.

Отже, доводи скарги ОСОБА_1 є необґрунтованими, у зв`язку з чим його апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 червня 2020 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду Н.В. Коваленко