Справа №581/364/20 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Кузьмінський О. В.
Номер провадження 33/816/393/20 Суддя-доповідач Литовченко Н. О.
Категорія 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2020 року суддя Сумського апеляційного суду Литовченко Н. О. ,за участю особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника Верещагіна Д.Б., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Верещагіна Д.Б. на постанову судді Липоводолинського районного суду Сумської області від 16 липня 2020 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1

піддано адміністративному стягненню за ч.1 ст.130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Липоводолинського районного суду Сумської області від 16 липня 2020 року ОСОБА_1 підданий адміністративному стягненню за ч.1 ст.130 КУпАП у виді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік у зв`язку з тим, що він 28 квітня 2020 року о 14 год. 35 хв. в сел. Липова Долина по вул. Новіченка водій ОСОБА_1 керував автомобілем «ГАЗ-24», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п.2.9 «а» Правил дорожнього руху України та вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, захисник Верещагін Д.Б. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду та закрити провадження у справі у зв`язку з недоведеністю винуватості його підзахисного у вчиненні даного правопорушення.

В обґрунтування вказаних вимог захисник зазначає, що при розгляді даної справи судом було порушено право на захист, передбачене ст.268 КУпАП, у зв`язку з тим, що справа була розглянута за відсутності ОСОБА_1 у зв`язку з його перебуванням на стаціонарному лікуванні. При цьому, ним заздалегідь подавалося клопотання про відкладення розгляду справи.

Крім того, на думку апелянта, викладений у постанові суду висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні даного правопорушення не відповідає фактичним обставин правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КупАп, не відповідає фактичним обставинам справи та не узгоджується із наявними у матеріалах справи доказами Так, при складанні адміністративного протоколу відносно ОСОБА_1 не було підтверджено факт керування ним транспортним засобом, поліцейськими не було його відсторонено від керування транспортним засобом, у протоколі не було зазначено фактичного місця вчинення та поліцейськими не було надано суду відеоматеріалів фіксації події з відео реєстратора службового автомобіля, що могло б підтвердити нерухомість належного ОСОБА_1 автомобіля.

Зазначає адвокат і про те, що при вирішенні питання притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності переважне значення надано поясненням патрульного ОСОБА_2 з приводу того, як рухався автомобіль ОСОБА_1 , тоді як вони не узгоджуються з іншими матеріалами даного провадження.

Крім того, посилається адвокат на те, що судом не було забезпечено явку свідків ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , зазначених у протоколі та відмовлено стороні захисту у їх виклику. Вважає, що і незалучення до розгляду даної справи прокурора негативно вплинуло на додержання законності під час її розгляду.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника Верещагіна Д.Б., які підтримали подану апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення і дослідивши доводи поданої апеляційної скарги, приходжу до таких висновків.

Відповідно до ст.245 КУпАП серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Положеннями ст.251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису та інше, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ст.252 КУпАП оцінка доказів здійснюється органом (посадовою особою) за своїм внутрішнім переконанням, яке повинно ґрунтуватися на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Із матеріалів справи вбачається, що висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за наведених у постанові обставин, ґрунтується на зібраних у справі та перевірених у судовому засіданні доказах, які оцінені судом першої інстанції в їх сукупності, що відображено у мотивувальній частині постанови суду.

Так, вина ОСОБА_1 у скоєному підтверджується даними, що зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення серії ОБ № 146682 від 28 квітня 2020 року, відповідно до якого 28 квітня 2020 року о 14 год. 35 хв. в сел. Липова Долина по вул. Новіченка водій ОСОБА_1 керував автомобілем «ГАЗ-24», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння (а.с.1).

Доводи апелянта про невідповідність складеного відносно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення вимогам ст.ст.254, 256 КУпАП не заслуговують на увагу, оскільки як вбачається з матеріалів справи, даний протокол складений уповноваженою на те посадовою особою, за своїм змістом протокол відповідає положенням ст.256 КУпАП, п.9 Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС України від 06.11.2015 №1376 з наступними змінами та містить в собі всі необхідні відомості, а вимоги щодо необхідності зазначення більш конкретизованого місця вчинення адміністративного правопорушення, ніж назва вулиці та населеного пункту, зазначеними нормами закону не передбачені.

Крім того, викладені в протоколі обставини вчинення адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП підтверджуються роздрукованим висновком тесту №541 до протоколу № 146682 газоаналізатору «Alcotest Drager 6820», результат якого виявив 0,78 проміле парів спирту у видихуваному повітрі ОСОБА_1 (а.с.2), актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, у якому зафіксований даний позитивний результат, а також, що ОСОБА_1 з результатом згоден, але від підпису відмовився (а.с.3).

Вищезазначені обставини підтверджуються також даними відеозаписів, наданими Липоводолинським ВП ГУНП в Сумській області, з яких вбачається, що водій ОСОБА_1 погодився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «Alcotest Drager 6820», у результаті продуття якого прилад відобразив 0,78 проміле (а.с. 8).

Крім того, з відеозаписів з бодікамери поліцейського вбачається, що ОСОБА_1 протягом всього часу проведення його огляду на стан сп`яніння та складення відносно нього протоколу жодного разу не зауважив, що не керував транспортним засобом, натомість по телефону він пояснював, що підіймаючись автомобілем нагору йому на зустріч їхали поліцейські, що повністю спростовує доводи апеляційної скарги захисника про те, що матеріали даної справи не містять підтвердження факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом.

Вказані докази, які суддя місцевого суду поклав в основу своїх висновків, є належними, допустимими та достовірними, здобуті з додержанням процесуальної процедури, не суперечать фактичним обставинам, об`єктивно узгоджується між собою та доводять факт вчиненням ОСОБА_1 інкримінованого йому адміністративного правопорушення, у зв`язку з чим безпідставними є й доводи апеляційної скарги Верещагіна Д.Б. про надання поясненням поліцейського переважного значення.

Не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного перегляду оскаржуваної постанови посилання апелянта на порушення права ОСОБА_1 на захист з підстав, що дана справа була розглянута за його відсутності.

Так, з матеріалів провадження вбачається, що під час судового розгляду провадження відносно ОСОБА_1 сторона захисту 7 разів зверталася до суду з клопотанням про відкладення розгляду справи з різних підстав (а.с.11, 15, 21, 33, 46, 57, 62), 6 з яких були задоволені. При цьому, у судових засіданнях від 23, 30 червня 2020 року ОСОБА_1 та його захисник Верещагін Д.Б. були присутні, а в засіданні від 10 липня 2020 року був сам ОСОБА_1 , тобто вони мали можливість надати суду особисті пояснення з приводу події правопорушення.

На переконання апеляційного суду, судом вживались необхідні заходи, спрямовані на дотримання прав ОСОБА_1 , передбачених ч.1 ст.268 КУпАП та накладення на нього стягнення було здійснено у межах тримісячного строку, визначеного ч.2 ст.38 КУпАП, проте поведінка особи, яка притягується до відповідальності була направлена не на реалізацію своїх процесуальних прав, а на обраний спосіб захисту - затягування розгляду справи з метою досягти сплину строку, в період якого може бути застосоване адміністративне стягнення.

При цьому вважаю за необхідне наголосити, що у своєму рішенні від 08 листопада 2005 року Європейський суд з прав людини у справі «Смірнов проти України» зазначив, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Будь-яких об`єктивних даних, які б підтверджували обмеження чи порушення права на захист ОСОБА_1 у зв`язку з розглядом справи про притягнення до адміністративної відповідальності за його відсутності, у ході апеляційного перегляду не встановлено.

Що стосується доводів апеляційної скарги Верещагіна Д.Б. щодо невиклику судом інших свідків, заявлених стороною захисту, то слід зазначити, що матеріали даної справи містять достатньо доказів для встановлення об`єктивних обставин провадження, тому така необхідність відсутня.

До того ж, участь прокурора, на якій наполягав захисник у суді першої інстанції, не є обов`язковою під час розгляду справ даної категорії, тому доводи Верещагіна Д.Б. і в цій частині не заслуговують на увагу.

Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги вважаю, що висновки судді місцевого суду в постанові від 16 липня 2020 року відносно ОСОБА_1 , всупереч тверджень апелянта, ґрунтуються на оцінці всіх доказів по справі, отже судове рішення постановлено з дотримання вимог ст.ст.245, 251, 252, 280, 283 КУпАП і відсутні законні підстави для його скасування із закриттям провадження в справі, як про це просить апелянт.

Також при накладенні адміністративного стягнення суддя дотримався вимог ст.33 КУпАП, наклавши стягнення у межах, встановлених цим Кодексом, взявши до уваги характер вчиненого правопорушення і врахувавши, що санкція ч.1 ст.130 КУпАП передбачає безальтернативне адміністративне стягнення - штраф у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік та застосував його в межах строків, встановлених ст.38 цього Кодексу.

За таких обставин приходжу до висновку, що постанова судді Липоводолинського районного суду Сумської області від 16 липня 2020 року є законною та обґрунтованою, а тому апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Постанову судді Липоводолинського районного суду Сумської області від 16 липня 2020 року, якою ОСОБА_1 піддано адміністративному стягненню за ч.1 ст.130 КУпАП залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника Верещагіна Д.Б. - без задоволення.

Постанова в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Суддя Сумського апеляційного судуЛитовченко Н. О.