Справа № 409/1485/20
Провадження № 33/810/222/20
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2020 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Луганського апеляційного суду Рябчун Олена Вікторівна, із секретарем Березіною І.А., у присутності особи, яка притягується до адмністративної відповідальності,- ОСОБА_1 , захисника Головка Є.В., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану на постанову Білокуракінського районного суду Луганської області від 19 жовтня 2020 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, не працює, раніше до адміністративної відповідальності не притягувався, мешкає у АДРЕСА_1 ,

визнаний винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.130,124 КпАП України,

встановила:

Постановою судді Білокуракінського районного суду Луганської області від 19 жовтня ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 та 124 КпАП України, та призначено стягнення у вигляді штрафу розміром шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 10200 грн, із позбавленням права керування транспортним засобом на строк 01 рік, також визначено зобов`язання сплати ним судового збору у розмірі 420,4 грн.

Відповідно до змісту постанови 25 липня 2020 року, о 20 годині 40 хвилин ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ 2121 НОМЕР_1 у стані алкогольного сп`яніння у смт.Білокуракіне Луганської області, і,не врахувавши дорожньої обстановки, не дотримуючись безпечного бокового інтервалу,скоїв наїзд на припаркований автомобіль Форд Рейнджер НОМЕР_2 по вул.Центральній смт Білокуракіне, внаслідок чого автомобілі отримали механічні ушкодження, чим порушив п.2.9, 13.1 Правил дорожнього руху України.

На зазначену постанову суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу із проханням скасування судового рішення та закриття провадження за обома правопорушеннями на підставі п.1 ч.1 ст.247 КпАП України.

Зазначає, що під час розгляду матеріалів у суді першої інстанції суд першої інстанції не звернув увагу на порушення поліцейськими під час складання протоколу про адміністративні правопорушення вимог ст.280 КпАП України та Інструкції виявлення у водіїв стану алкогольного сп`яніння, оскільки у матеріалах провадження відсутні зафіксовані дії поліцейських по виконанню зазначеної у Інструкції процедурі направлення водія на огляд до медичного закладу.

Крім того, ОСОБА_1 вважає недоведеним матеріалами справи та поясненнями свідків обставину його знаходження за кермом під час наїзду на інший автомобіль, оскільки свідки не були безпосередніми спостерігачами ДТП, а бачили лише події після цього.

У медичному закладі у нього не знайдено тілесних ушкоджень, які б могли утворитись від удару та розбиття лобового скла.

Апелянт зазначає про неповноту судового розгляду справи, відсутність допиту свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ( пояснення останніх двох містяться у тексту постанови); зазначає про неправильність кваліфікації його дій за ч.1 ст.130 КпАП України.

У судовому засіданні апеляційного суду:

особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та його захисник Головко Є.В. підтримали у повному обсязі викладені у апеляційній скарзі обставини і просили закриття провадження по ч.1 ст.130,124 КпАП України за п.1 ч.1 ст.247 КпАП України - у зв`язку із відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень.

Перевіривши витребувані із Білокуракінського районного суду Луганської області матеріали провадження про адміністративні правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.130,124 КпАП України, вислухавши апелянта, його захисника, проаналізувавши зміст судової постанови та співставивши викладені у ній обставини із наявними у матеріалах доказами, вважаю, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за такими підставами.

Відповідно до вимог ст.ст.245,280 КпАП України суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з`ясувати, чи було вчинене правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вищезазначені вимоги закону виконані судом у повному обсязі не виконані.

Так, із змісту досліджених судом матеріалів справи встановлено, що винність ОСОБА_1 зокрема, за ч. 1 ст. 130 КУпАП підтверджена сукупністю доказів:

протоколом про адміністративне правопорушення серії БР № 009679 від 26.07.2020 року, в якому зафіксовано обставини вчиненого правопорушення;

висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №193 від 25.07.2020 року, за результатами якого ОСОБА_1 на момент огляду перебував у стані алкогольного сп`яніння;

даними відеозаписів з нагрудної камери інспектора патрульної поліції, на якому зафіксований результат тесту приладу Драгер ( 2,82 промілє).

Разом з тим, дослідженими під час апеляційного розгляду матеріалами справи не підтверджується процедура виявлення поліцейськими стану сп`яніння, виконання якої прямо передбачено у Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, затвердженої Наказом МВС і МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735: пропонування ними для ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки, відсутній акт огляду водія на стан алкогольного сп`яніння, який передбачений цією Інструкцією, акт медичного огляду та направлення на огляд на стан алкогольного сп`яніння.

За відсутністю документальної фіксації такої прямо передбаченої у Інструкції процедури вважати належним доказом висновок №193 від 25.07.2020 року немає підстав.

Крім того, наявними у матеріалах справи відеозаписами з нагрудної камери інспектора поліції (3) зафіксоване лише перебування ОСОБА_1 у приміщенні лікарні, спілкування його із медичним персоналом та фрагменти проходження ним медичного огляду, що не може бути підтвердженням та доказом того, що медичний огляд відбувався у порядку та спосіб, передбачений Інструкцією.

Оскільки інших доказів підтвердження наявності у ОСОБА_1 стану алкогольного сп`яніння немає, то вважаю за необхідне постанову суду першої інстанції скасувати, та ухвалити нову постанову із закриттям провадження по справі за ч.1 ст.130 на підставі п.1 ч.1 ст.247 КпАП України, у зв`язку із відсутністю у діях особи складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 у цій частині є слушними та такими, що підлягають задоволенню.

Разом з тим, всупереч доводам апеляційної скарги ОСОБА_1 у іншій частині,у матеріалах справи є у наявності сукупність доказів, які доводять винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КпАП України.

Зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення серії БР № 009678 від 26.07.2020 року зафіксовано, що ОСОБА_1 , керуючи автомобілем ВАЗ2121 НОМЕР_1 , не дотримуючись безпечного бокового інтервалу,скоїв наїзд на припаркований автомобіль Форд Рейнджер НОМЕР_2 по вул.Центральній смт Білокуракіне, внаслідок чого автомобілі отримали механічні ушкодження.

Свідок ОСОБА_6 пояснив суду, що він перебував на місці ДТП і безпосередньо бачив, як з автомобіля ВАЗ 2121 виходив ОСОБА_1 , інших осіб у транспортному засобі не було.

Свідок ОСОБА_7 також підтвердила, що, перебуваючи у кафе Палуба, почула удар від зіткнення авта і, підійшовши поближче, побачила, що за кермом був ОСОБА_1 .

Причетність ОСОБА_1 до вчинення зазначеного правопорушення підтверджена і дослідженими судом письмовими поясненнями свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 .

Відповідно до приписів ч.2 ст.38 КпАП України якщо справи про адміністративні правопорушення підвідомчі суду, адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш, як через три місяці з дня його виявлення.

Враховуючи, що на час ухвалення апеляційною інстанцією нової постанови передбачені у ст.38 КпАП України строки накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ст.124 КпАП України спливли, апеляційний суд вважає за необхідне провадження закрити на підставі п.7 ч.1 ст.247 КпАП України.

На підставі викладеного, керуючись ст.247,294 КпАП України, суддя

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Білокуракінського районного суду Луганської області від 19 жовтня 2020 року, якою ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124,ч.1 ст.130 КпАП України, скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою закрити провадження за ч.1 ст.130 КпАП України щодо ОСОБА_1 на підставі п.1 ч.1 ст.247 КпАП України ( у зв`язку із відсутністю у діях особи складу адміністративного правопорушення).

Закрити провадження за ст.124 КпАП України щодо ОСОБА_1 на підставі п.7 ч.1 ст.247 КпАП України ( закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст.38 КпАП України).

Постанова є остаточною та такою, що касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя О.В.Рябчун