Справа№672/897/20
Номер провадження 3/672/310/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2020 року м. Городок

Суддя Городоцького районного суду Хмельницької області Шинкоренко С.В., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши матеріали, які надійшли від Підволочиського ВП ГУНП в Тернопільській області, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого по АДРЕСА_1 , водій ТОВ "Автотранс Поділля"

за ст.44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 ставиться в вину те, що 24.08.2020 р., о 09 год. 50 хв. на 191 км. автодороги М-12 Стрий-Знам"янка, він керував автобусом ЕОS д/н НОМЕР_1 по маршруту м. Херсон - м.Щецин, в якому перевозив пасажирів, які , як і водій, не користувалися засобами індивідуального захисту, а саме без масок, чим порушив п.п.1 п.15 Постанови КМУ №641 від 22.07.2020 року та Постанову державного санітарного лікаря України №23 від 09.05.2020 року.

ОСОБА_1 свою вину у вчиненому правопорушенні заперечив, пояснивши в суді, що в автобусі забезпеченні всі належні умови з перевезення пасажирів, організована посадка через крісло із встановленням необхідних дистанцій, пасажирам роз`яснюється обов`язок користування масками. Проте, під час руху деякі пасажири маски знімають і водій не в змозі це постійно контролювати.

Оцінюючи докази в їх сукупності, суддя приходить до наступного висновку.

Згідно ст. 251 КУпАП, докази в справі про адміністративне правопорушення встановлюються серед іншого: протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків…, а також іншими документами.

Згідно диспозиції ст.44-3 КУпАП визначено, що підставою для притягнення осіб до адміністративної відповідальності є : Порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Отже, вищевказана норма є бланкетною, тобто така, що не називаючи конкретних ознак правопорушення або називаючи лише їх частину, відсилає для встановлення змісту ознак правопорушення до інших нормативних актів, які не є законами про адміністративну відповідальність, а отже у протоколі про адміністративне правопорушення має бути зазначено не тільки відповідна стаття певного нормативного акту (частина, пункт), але й має бути викладено їх зміст.

В свою чергу, в протоколі про адміністративне правопорушення є посилання на порушення ОСОБА_1 п.п.1 п.15 Постанови КМУ №641 від 22.07.2020 року, де вказано наступне: "На території України на період дії карантину забороняється: На території регіону (адміністративно-територіальної одиниці), на якій установлено червоний рівень епідемічної небезпеки, додатково до протиепідемічних обмежень, передбачених для зеленого, жовтого та помаранчевого рівня епідемічної небезпеки, забороняються:

1) регулярні та нерегулярні перевезення пасажирів автомобільним, залізничним транспортом, міським електротранспортом, метрополітеном у міському сполученні, крім перевезення:

легковими автомобілями, кількість пасажирів, включаючи водія, в яких не більше п`яти осіб без урахування осіб віком до 14 років;

службовими та/або орендованими автомобільними транспортними засобами підприємств, закладів та установ за умови забезпечення водіїв та пасажирів під час таких перевезень засобами індивідуального захисту в межах кількості місць для сидіння і виключно за маршрутами руху, про які поінформовано не менше ніж за два дні органи Національної поліції."

В той же час. підп..1-1 п.15 Постанови КМУ №641 від 22.07.2020 року визначає, що: "На території регіону (адміністративно-територіальної одиниці), на якій установлено червоний рівень епідемічної небезпеки, додатково до протиепідемічних обмежень, передбачених для зеленого, жовтого та помаранчевого рівня епідемічної небезпеки, забороняються: посадка пасажирів у транспорт приміського, міжміського, внутрішньообласного та міжобласного сполучення."

Отже, виходячи із аналізу вищевказаних норм вбачається, що міжміське сполучення у межах Тернопільскої області заборонено не було, а заборонена лише посадка пасажирів у такі автобуси.

Будь-яких доказів що водій ОСОБА_1 підбирав будь-яких пасажирів в межах Тернопільської області надано не було. Маршрут, по якому слідував водій, як вбачається є міжнародним, а не міським. А тому в його діях жодним чином не вбачається порушень п.п.1 п.15 Постанови КМУ №641 від 22.07.2020 року.

Крім того, незрозумілим для судді залишається і посилання, зазначене інспектором в протоколі про адміністративне праоівпорушення на порушення водієм ОСОБА_1 "постанови державного санітарного лікаря України №23 від 09.05.2020 року."

Перш за все, інспектором взагалі не вказано будь-яку статтю, пункт чи підпункт, порушення якого ставиться ОСОБА_1 у вину.

По друге, такого нормативного акту як постанова державного санітарного лікаря України №23 від 09.05.2020 року не існує взагалі, а відповідно його і неможливо порушити.

Також, суддя враховує, що при складанні даного протоколу про адміністративне правопорушення інспектором вказане фактично прізвище неіснуючої особи " ОСОБА_2 ", тоді як з посвідчення водія чітко вбачається, що протокол складався на водія ОСОБА_1 .

Крім того, в протоколі про адміністративне правопорушення вказана і неіснуюча адреса місця проживання особи: АДРЕСА_2 , тоді як дійсна адреса зареєстрованого місця проживання ОСОБА_1 АДРЕСА_1 .

Суддя не вбачає за необхідне з цих підстав повертати даний протокол про адміністративне правопорушення на доопрацювання органу, що його складав, оскільки всі ці неточності були усунені суддею при розгляді справи про адміністративне правопорушення. Однак дані факти свідчать про очевидну неналежну якість складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Також, суддя враховує, що у протоколі про адміністративне правопорушення відсутні будь-які докази вчинення даного правопорушення. Інспектором не було допитано жодного свідка, не долучено ні фото, ні відеофіксакції порушень,я кі ставляться особі у вину.

Справи про адміністративні правопорушення розглядаються судом в межах протоколу про адміністративне правопорушення, і суддя не вправі виходити за межі зазначеної у протоколі суті адміністративного правопорушення та його кваліфікації в сторону погіршення становища особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Отже, як вбачається із сформульованого ОСОБА_1 обвинувачення, жодною із вищевказаних норм на нього не покладено обов`язку забезпечувати контроль за пасажирами автобусу щодо необхідності носіння ними масок, як і необхідності йому самому перебувати у масці.

Суд наголошує, що він не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, ч.1 ст. 6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який … встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення». Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку». А згідно з положеннями ч.3 ст.6 Конвенції кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя, тощо.

Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Наприклад, у справі «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява № 16347/02) провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.51 КпАП України стосовно заявниці, яка вчинила дрібну крадіжку на загальну суму 0,42 грн., ЄСПЛ розцінив як кримінальне для цілей застосування Конвенції «з огляду на загальний характер законодавчого положення, яке порушила заявниця, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених цим положенням». Тим більше «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст.44-3 КУпАП, санкція якої передбачає стягнення у вигляді штрафу від однієї до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від двох до десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (тоді як за КК України мінімальний штраф становить тридцять неоподатковуваних мінімумів доходів громадян).

У справі «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) ЄСПЛ встановив, серед іншого, порушення ч.3 ст.6 Конвенції у зв`язку з тим, що в протоколі про адміністративне правопорушення фабула правопорушення була сформульована лише в загальних рисах без конкретизації обставин вчинення правопорушення («проведення несанкціонованого пікету»), але національні суди, розглянувши справу без участі сторони обвинувачення (згідно законодавства РФ така участь не передбачена), відредагували фабулу правопорушення, зазначивши в постанові суду конкретні обставини правопорушення. У зв`язку з цим, на думку ЄСПЛ, заявниці була відома лише кваліфікація діяння, але не фактичні обставини обвинувачення, таким чином, вона була позбавлена можливості належної підготовки до захисту.

У рішенні у справі «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення без участі сторони обвинувачення, що цілком відповідало нормам російського законодавства, ініціював дослідження доказів обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому, за логікою ЄСПЛ, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч.1 ст.6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Отже, у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом). Отже в такому разі справа про адміністративне правопорушення має бути закрита у зв`язку з відсутністю складу правопорушення.

За таких обставин, суддя приходить до висновку про безпідставність і незаконність складення даного протоколу про адміністративне правопорушення.

Керуючись ст.ст. 247, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративну справу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності - в провадженні закрити в зв`язку із відсутністю в діях особи складу правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена протягом 10 днів з дня винесення до Хмельницького апеляційного суду через Городоцький районний суд Хмельницької області.

Суддя: