Справа №591/6252/19 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Мальована-Когер В. В.
Номер провадження 33/816/73/20 Суддя-доповідач Рунов В. Ю.
Категорія 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2020 року суддя Сумського апеляційного суду Рунов В. Ю. , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Суми справу про адміністративне правопорушення № 591/6252/19 за апеляційною скаргою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та захисника ЯРЕМЕНКА Г. М. на постанову судді Зарічного районного суду м. Сум від 20.12.2019, якою

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1

визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

учасників провадження в справі про адміністративне правопорушення:

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 ,

захисника адвоката Яременка Г. М.,

В С Т А Н О В И В:

В поданій спільній апеляційній скарзі особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_4 та його захисник адвокат ЯРЕМЕНКО Г. М. просять скасувати постанову судді та закрити провадження за відсутністю складу правопорушення, оскільки розгляд справи відбувся без участі ОСОБА_3 , який тільки мав намір розпочати рух, проте не рухався і не був водієм т/з.

Постановою судді Зарічного районного суду м. Сум від 20.12.2019 ОСОБА_3 визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і на нього накладене стягнення у виді штрафу на користь держави в сумі 10200 грн з позбавленням права керування т/з строком 1 рік. Стягнуто на користь держави 384,20 грн судового збору.

Відповідно до постанови судді, ОСОБА_3 23.09.2019 близько 19:00 по вул. Героїв Крут в м. Сумах керував т/з Hyundai Accent д. н. з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, млява мова, від проходження медичного огляду у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР.

Вислухавши доводи ОСОБА_3 та його захисника Яременка Г. М., які підтримали апеляційну скаргу, просили скасувати постанову судді та закрити провадження у справі через відсутність складу правопорушення, перевіривши матеріали справи і дослідивши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Розглянувши протокол про адміністративні правопорушення серії ОБ № 169282 від 23.09.2019, суддя суду першої інстанції цілком правильно дійшов висновку, що ОСОБА_3 керував т/з із ознаками алкогольного сп`яніння та відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння в установленому законом порядку, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР, оскільки він відповідає фактичним обставинам справи, належним чином умотивований і ґрунтується на досліджених та перевірених в судовому засіданні доказах, зокрема підтверджується:

- відеозаписом подій з нагрудного відеореєстратора поліцейського, згідно якого при прибутті екіпажу поліції на місце зупинки, їм повідомив свідок про те, що саме вказана особа ледве не спричинила ДТП, їхала неадекватно та вийшла з місця водія. Потім ОСОБА_3 в присутності двох свідків відмовився проходити огляд на стан сп`яніння як на місця зупинки, так і в медичному закладі;

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціального технічного засобу, згідно якого в присутності свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 водій відмовився проходити огляд на стан сп`яніння;

- письмовими поясненнями свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 від 23.09.2019, згідно яких на території ГК «Автолюбитель» в їх присутності запропоновано ОСОБА_3 пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою газоаналізатора, від чого він відмовився, а також відмовився від огляду в медичному закладі. При цьому свідки повідомили, що вони рухаючись власним автомобілем помітили неадекватну поведінку водія т/з ВМ7730ВЕ, про що повідомили в поліцію. При спілкуванні водій виявляв знаки алкогольного сп`яніння;

- заявою ОСОБА_6 від 06.01.2020, в якій вона просить розглядати справу відносно ОСОБА_3 без її участі та підтримує надані поліції показання в повному обсязі;

- показаннями допитаного в суді апеляційної інстанції свідка ОСОБА_7 (патрульний поліцейський), згідно яких 23.09.2019 надійшла інформація про те, що т/з Hyundai Accent д. н. з. НОМЕР_1 створює аварійні ситуації. Коли він прибув на місце виклику, свідки вказали, що автомобілем керував саме ОСОБА_3 , що останній не заперечував.

Досліджуючи під час розгляду письмові пояснення свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на предмет їх достовірності і допустимості, апеляційний суд вважає за можливе використати їх як докази вини ОСОБА_3 , оскільки ці письмові пояснення містять фактичну інформацію, на основі якої встановлюється певний юридичний факт і їх зміст об`єктивно узгоджується та співпадає з іншими безпосередньо дослідженими доказами в справі, враховуючи, що ці свідки, будучи повідомленими в установленому законом порядку про час і місце розгляду справи, не тільки не спростували перед судом у будь-який спосіб викладені ними у письмових поясненнях обставини, а, навпаки, підтвердили її надісланою на адресу апеляційного суду заявою, що не протирічить принципам, які застосовуються у випадках, коли свідки обвинувачення не з`являються у судове засідання і надані ними раніше показання визнаються допустимими як докази, які узагальнені та уточнені ЄСПЛ у справі «Аль-Хавайя й Тахері проти Сполученого Королівства» (Al-Khawaja and Tahery v. the United Kingdom), заяви № 26766/05 і № 22228/06, ECHR 2011), згідно яких необхідно проводити три етапний аналіз відповідності положенням п. 1 і п.п. «d» п. 3 ст. 6 Конвенції того провадження, у якому показання свідка, який не був присутнім та допитаним у судовому засіданні, були визнані допустимими як доказ, оскільки у справі мали місце достатні урівноважуючі фактори, які забезпечили належну і чітку оцінку достовірності таких доказів, та надійні процесуальні гарантії, що компенсували недоліки, з якими зіткнулася сторона через допустимість неперевірених доказів, а також забезпечена загальна справедливість судового розгляду.

Зокрема, письмові пояснення свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не є єдиними або ж вирішальними доказами для притягнення ОСОБА_3 до відповідальності за вчинення правопорушення, ці пояснення не є більш значущими, ніж інші безпосередньо досліджені в судовому засіданні докази, які є достатньо вагомими для визнання особи винною, і лише об`єктивно та органічно доповнюють останні у їх сукупності.

Доказами в справі є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку суддя встановлює наявність чи відсутність правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, що встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до відповідальності, свідків, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису тощо (ч. 1 ст. 251 КУпАП), які суддя оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП).

Оцінюючи кожен наведений вище доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, не вбачає будь-яких підстав не довіряти цим доказам. При цьому наведені докази жодним чином не спростовуються іншими доказами чи матеріалами справи, у тому числі і доводами апеляційної скарги щодо обставин події.

Не може апеляційний суд погодитися із показаннями свідка ОСОБА_8 , яка стверджувала про керування автомобілем, оскільки вони спростовуються доказами у справі, зокрема показаннями свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та відеозаписом подій.

Що стосується доводів апеляційної скарги про порушення прав ОСОБА_3 через розгляд справи у його відсутність, то апеляційний суд також вважає їх необґрунтованими, оскільки останній був обізнаним про наявність в суді відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення і мав можливість приймати участь у його розгляді (при бажанні), а також залучити до участі в суді свого захисника, чим ОСОБА_3 і скористався.

Зокрема, справа надійшла до суду першої інстанції 04.10.2019, а вже 09.10.2019 ОСОБА_3 заявив клопотання про відкладення розгляду справи для залучення захисника, у зв`язку з чим 10.10.2019 розгляд справи відкладений. 21.10.2019 клопотання про відкладення розгляду справи заявив захисник Яременко Г. М., а 04.11.2019, 15.11.2019, 18.11.2019, 21.11.2019, 04.12.2019 аналогічні клопотання заявив ОСОБА_3 та 04.12.2019, 12.12.2019 і 19.12.2019 клопотання про відкладення розгляду справи знову заявлені захисником Яременком Г. М., проте суду першої інстанції на підтвердження поважності причин неявки в судові засідання були надані виписка із медичної карти ОСОБА_3 про його лікування з 04.11.2019 по 12.11.2019, квитанції про проживання ОСОБА_3 в готелі в м. Києві 21-22.11.2019 і довідка про лікування захисника Яременка ОСОБА_9 в санаторії м. Хмільник з 15.11.2019 по 25.11.2019.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується з суддею суду першої інстанції про можливість розгляду справи у відсутність ОСОБА_3 , що допускається положеннями ст. 268 КУпАП, ураховуючи при цьому усталену судову практику ЄСПЛ щодо оцінки поведінки особи та її вплив на тривалість розгляду справи, згідно якої право на доступ до суду, закріплене у §1 ст. 6 Конвенції, «не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати §1 ст. 6 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (рішення від 12.07.2001 у справі «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адамс II проти Німеччини» (Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany). «Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання» (рішення від 07.07.1989 у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» (Uniуn Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Необхідно зауважити, що необґрунтоване зволікання з боку судді суду першої інстанції у розгляді справи могло призвести до негативних наслідків у виді безпідставного закриття провадження у справі на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП через закінчення на момент розгляду справи строку накладення стягнення, передбаченого ст. 38 КУпАП, оскільки тримісячний строк сплинув 23.12.2019, що є неприпустимим, оскільки зводиться нанівець легітимна мета провадження у справі про адміністративне правопорушення (охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством тощо ст. 1 КУпАП) та унеможливлення існування розумної пропорційності між використаними судом засобами та поставленою метою.

Таким чином, апеляційний суд приходить до переконання, що досліджені докази у справі у своїй сукупності і взаємозв`язку є достатніми для доведення вини ОСОБА_3 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, внаслідок чого доводи апеляційної скарги у цій частині є необґрунтованими і задоволенню не підлягають. При розгляді справи в повному обсязі дотримані положення ст. 268, 279 і 280 КУпАП, постанова судді є законною, обґрунтованою і належним чином вмотивованою, тому вона підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП України,

П О С Т А Н О В И В:

Постанову судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 18.05.2019 відносно ОСОБА_10 залишити без змін, а його та захисника ЯРЕМЕНКА Г. М. апеляційну скаргу на цю постанову без задоволення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Сумського апеляційного судуРунов В. Ю.