Дата документу Справа № 335/3370/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 335/3370/20 Головуючий в 1 інстанції Баруліна Т.Є.
Провадження №33/807/592/20 Доповідач в 2 інстанції Тютюник М.С.
Категорія ч. 1ст.130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2020 року місто Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Тютюник М.С., розглянувши клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Білоуса Г.Б. про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження постанови Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 5 червня 2020 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

ВСТАНОВИВ:

5 червня 2020 року постановою судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Вперше із апеляційною скаргою та клопотанням про поновлення строку апеляційного оскарження представник ОСОБА_1 - адвокат Білоус Г.Б. звернувся до суду 22 червня 2020 року.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 15 липня 2020 року в задоволенні клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження було відмовлено, у зв`язку із ненаданням доказів причин пропуску строку, які, на думку апелянта, є поважними (а.с.37-38).

24 липня 2020 року представник ОСОБА_1 - адвокат Білоус Г.Б. повторно звернувся із апеляційною скаргою та клопотанням про поновлення строку апеляційного оскарження (а.с.41-45).

В обґрунтування необхідності поновлення строку на оскарження постанови суду першої інстанції, апелянт посилається на дату отримання копії постанови (10.06.2020 р.). Щодо вказаного строку апеляційним судом, який ніби то припадав на останній день 15.06.2020 р., захисник вказав, що не мав можливості подати скаргу, оскільки договір з клієнтом укладено 19.06.2020 р.

Ознайомившись з матеріалами справи, перевіривши доводи клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Білоус Г.Б. та подані ним докази, приходжу до висновку щодо відсутності підстав для задоволення клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч.2 ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Отже, за вище наведеною нормою строк на подачу апеляційної скарги обчислюється не з моменту ознайомлення з постановою судді чи з моменту отримання її копії, а саме з моменту її винесення.

З матеріалів справи вбачається, що за результатами розгляду вказаної справи 5 червня 2020 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя винесено постанову, якою ОСОБА_1

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

При цьому, матеріали справи про адміністративне правопорушення засвідчують, що її розгляд 5 червня 2020 року відбувався у присутності ОСОБА_1 , який висловив власну позицію та визнав провину. Отже, ОСОБА_1 був позбавлений можливості оскаржити постанову у строки, передбачені ст. 294 КУпАП.

Крім того, представник ОСОБА_1 - адвокат Білоус Г.Б. вже звертався до суду апеляційної інстанції з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 5 червня 2020 рокуі обставини, викладені в його клопотанні вже були предметом розгляду в суді апеляційної інстанції.

За фактом розгляду клопотання захисника Запорізьким апеляційним судом 15 липня 2020 року було ухвалено постанову про відмову в задоволенні його клопотання з дослідженням всіх доводів, які, на думку, апелянта, свідчать про причини поважності пропуску строку апеляційного оскарження.

Відповідно до ч.10 ст.294 КУпАП, постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Звертаючись до суду апеляційної інстанції, адвокат Білоус Г.Б. посилається на аналогічні обставини, які вже були предметом перевірки і не засвідчують поважності і істотності причин пропуску строку на апеляційне оскарження.

Доводи апелянта про те, що договір про надання правової допомоги укладено між ОСОБА_1 та адвокатом Білоус Г.Б. лише 19.06.2020 р., з огляду на зазначені вище обставини, не можуть слугувати підставою для поновлення пропущеного строку.

За таких обставин, з урахуванням чітко визначеного статтею 294 КУпАП порядку оскарження постанови судді у справі про адміністративне правопорушення, за відсутності нових документально обґрунтованих доказів, які б свідчили про необхідність поновлення строку апеляційного оскарження постанови суду першої інстанції, вважаю за необхідне відмовити у задоволенні клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження.

Чинні норми КУпАП стосовно права на оскарження постанови місцевого суду у справі про адміністративні правопорушення забезпечують за аналогією з правом на доступ до суду, закріпленим у пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., законну мету і не порушують саму сутність цього права.

Згідно правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні у справі "Мельник проти України", норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження і перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. (Рішення у справі "Олександр Шевченко проти України" п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року).

Наведена ініціатором відповідного клопотання причина пропуску строку на апеляційне оскарження не перебуває у площині поважних причин, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто такі, що не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами, труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до апеляційної інстанції у строк, визначений законом і такі обставини мають бути підтверджені скаржником.

Отже, наявність суттєвих перешкод у своєчасній реалізації ОСОБА_1 права на апеляційне оскарження судового рішення, строк якого згідно ст.294 КУпАП обчислюється з дня винесення постанови, ініціатором клопотання не наведені і апеляційним судом не встановлені, що у своїй сукупності засвідчує відсутність поважних причин пропуску строку на оскарження.

З урахуванням вказаного, а також того, що ОСОБА_1 не був позбавлений права оскаржити судове рішення у строки передбачені КУпАП, суд вважає за необхідне відмовити у поновленні пропущеного строку на апеляційне оскарження постанови Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 5 червня 2020 року.

Оскільки у поновлені строку відмовлено, апеляційна скарга, у відповідності до вимог ст.294 КУпАП, повертається особі, яка її подала.

Керуючись ст.294 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ:

відмовити представнику ОСОБА_1 - адвокату Білоус Г.Б. у задоволенні клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження постанови Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 5 червня 2020 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а апеляційну скаргу повернути особі, яка її подала.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду М.С. Тютюник