Справа № 461/5205/20 Головуючий у 1 інстанції: Юрків О.Р.
Провадження № 33/811/1550/20 Доповідач: Галапац І.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2020 року Львівський апеляційний суд в складі:

судді Галапаца І.І.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу правопорушника ОСОБА_1 на постанову судді Галицького районного суду м. Львова від 24 вересня 2020 року,

з участю представника

Галицької митниці Держмитслужби Васецького Є.І.,

захисника правопорушника адвоката Островської О.Н.,

правопорушника ОСОБА_1 ,

встановив:

цією постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 472 МК України та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 34 923,11 грн. з конфіскацією в дохід держави вилученого згідно протоколу про порушення митних правил №1031/20900/20 від 23 травня 2020 року товару.

Також, постановлено стягнути з ОСОБА_1 858,30 грн. витрат за зберігання товару на складі митниці та 420,40 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі правопорушник ОСОБА_1 покликається на те, що постанова суду є необ`єктивною, незаконною і необґрунтованою, ухваленою з істотними порушеннями норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Зазначає, що про винесену судом постанову та її зміст, йому стало відомо лише 05 жовтня 2020 року із Єдиного державного реєстру судових рішень.

Наголошує, що вперше перевозив запасні частини для ремонту автомобілів фірми, на якій він працює та не приховував таких. Про мету перевезення повідомив працівників митниці.

Звертає увагу на те, що на його утриманні перебуває двоє неповнолітніх дітей, дружина, яка здійснює догляд за малолітнім сином, а також батько - інвалід 3 групи та мати, яка є пенсіонером по віку.

Окрім цього акцентує, що ніколи не притягався до відповідальності за порушення митних правил, що залишилось поза увагою місцевого суду.

Вважає, що з огляду на вищенаведене, суд міг обмежитись щодо нього усним зауваженням.

Просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови Галицького районного суду м. Львова від 24 вересня 2020 року, скасувати таку та закрити справу відповідно до ст. 247 КУпАП.

Заслухавши пояснення правопорушника ОСОБА_1 та виступ його захисника адвоката Островської О.Н., які підтримали апеляційну скаргу та просять застосувати положення ст. 22 КУпАП, думку представника митниці про заперечення апеляційної скарги та залишення постанови судді без зміни, перевіривши матеріали справи №461/5205/20 та доводи апеляційної скарги, суд вважає, що слід поновити строк апеляційного оскарження постанови судді місцевого суду, та приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Висновок судді про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 472 МК України за обставин викладених у постанові є обґрунтованим, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, яким судом першої інстанції дана належна правова оцінка, що ніким не оспорюється під час апеляційного розгляду.

Разом з тим, апеляційний суд вважає, що вирішуючи питання про накладення адміністративного стягнення за адміністративне правопорушення, передбачене ст. 472 МК України, суд першої інстанції не в повній мірі дотримався вимог ст.ст. 23, 33 КУпАП, відповідно до яких адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, поваги до правил співжиття, в дусі додержання законів України, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим порушником, так і іншими особами. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

При цьому суд, за наявності підстав, повинен розглядати питання про можливість звільнення осіб від адміністративної відповідальності у зв`язку з малозначністю правопорушення на підставі ст. 22 КУпАП, враховуючи не лише вартість, а й кількість предметів правопорушення, а також мету, мотив і спосіб його вчинення.

Положення зазначеної статті відображають принцип індивідуалізації адміністративної відповідальності, який означає відповідність обраного заходу впливу меті відповідальності. Також даний принцип передбачає як індивідуальний підхід до застосування примусових заходів залежно від особистих якостей правопорушника та характеру і обставин вчиненого, так і можливість пом`якшення і навіть відмови держави від застосування заходів відповідальності, якщо її мета може бути досягнута іншим шляхом.

Правильне застосування законодавства незаперечно становить суспільний інтерес, проте із урахуванням обставин даної справи, не відповідатиме принципу пропорційності (справедливої рівноваги між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту основних прав конкретної особи), а необхідна рівновага не буде забезпечена, якщо відповідна особа буде нести «особистий і надмірний тягар».

Так, апеляційний суд вважає, що вчинене ОСОБА_1 діяння лише формально містить ознаки, що характеризують правопорушення, передбачене ст. 472 МК України, яке не є суспільно небезпечним з огляду на можливі негативні наслідки, що притаманні для цього виду правопорушення та є типовими, і суб`єктивно, не спрямовано на умисне порушення митних правил.

Отже, апеляційний суд з врахуванням вищенаведеного та доданих до справи на а.с. 91-99 матеріалів, що характеризують особу правопорушника ОСОБА_1 , який раніше до адміністративної відповідальності не притягався та має на утриманні матеріально залежних від нього членів сім`ї, а саме двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дружину - ОСОБА_4 , яка здійснює догляд за малолітнім сином, а також батька ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 інваліда 3 групи, що підтверджується копією пенсійного посвідчення та матір ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка є пенсіонером по віку, окрім цього, з огляду на його майновий стан, а саме, що основним джерелом доходів сім`ї є його заробітна плата, та за наявності обставини, що пом`якшує відповідальність щирого розкаяння винного та відсутності обтяжуючих обставин, приходить до висновку за можливе на підставі ст. 22 КУпАП, звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 472 МК України, обмежившись усним зауваженням.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд,

постановив:

поновити правопорушнику ОСОБА_1 строк апеляційного оскарження постанови судді Галицького районного суду м. Львова від 24 вересня 2020 року.

Апеляційну скаргу правопорушника ОСОБА_1 задоволити.

Постанову судді Галицького районного суду м. Львова від 24 вересня 2020 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 472 МК України та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 34 923,11 грн. з конфіскацією в дохід держави товару, вилученого згідно протоколу про порушення митних правил скасувати.

Звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності на підставі ст. 22 КУпАП за малозначністю вчиненого адміністративного правопорушення, обмежившись усним зауваженням та закрити провадження в справі.

Вилучений згідно протоколу про порушення митних правил №1031/20900/20 від 23 травня 2020 року товар повернути ОСОБА_1 для проведення митного оформлення або вивезення за межі митної території України без стягнення витрат за його зберігання.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя судової палати

з розгляду кримінальних справ

Львівського апеляційного суду Галапац І.І.