ПРИМОРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2020 року м. Одеса

Суддя Приморського районного суду м. Одеси Русєва А.С.,

розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; громадянина України; не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч.1 ст. 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

встановив:

07.08.2020 року ОСОБА_1 ухилився від обов`язків щодо виховання свого малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який самостійно залишив місце мешкання об 06 год. 00 хв. у зв`язку з тим, що батько почав розпивати алкогольні напої. Таким чином, своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 184 КУпАП України.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у скоєнні інкримінованого адміністративного правопорушення визнав та пояснив суду, що дійсно 07 серпня 2020 року о 06:00 годині ранку, прокинувшись, він зі своєю матір`ю, з якою проживає разом, виявили, що малолітній син ОСОБА_2 відсутній у квартирі. Потім, в результаті пошуку дитини, вони виявили дитину у дворі комунального будинку, де він перебував без догляду батьків.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці данні встановлюються, у тому числі і протоколом про адміністративне правопорушення.

Крім повного визнання вини, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП підтверджується обставинами, викладеними в протоколі про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 651601 від 07.08.2020 року, поясненнями ОСОБА_1 від 07.08.2020 року; рапортом СОГ Портофранківського ВП Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області від 07.08.2020 року, згідно якого 07.08.2020 року о 08:46 год. Надійшло повідомлення служби 102 про те, що 07.08.2020 року о 06:01 год. за адресою: АДРЕСА_1 , зникла дитина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 07.08.2020 року, згідно якого ОСОБА_1 заявив про те, що його дитина знайшлась у дворі будинку, де ховався на криші; поясненнями ОСОБА_1 , які він надавав під час складення відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення та згідно яких, останній пояснив, що у шостій годині ранку 07.08.2020 року він вживав алкогольні напої, а його малолітній син ОСОБА_3 прокинувся та заявив, що йому не подобається коли батько вживає алкоголь та пішов з квартири. Коли приїхали співробітники поліції, вони знайшли його сина на даху будинку, де він ховався.

За загальними правилами, визначеними Сімейним законодавством України батьки повинні піклуватися про фізичний розвиток дітей, їхнє навчання; на батьків покладається також обов`язок здійснювати нагляд за поведінкою дітей; на батьків покладається захист прав і представництво інтересів неповнолітніх дітей в суді та інших державних і громадських установах; батьки зобов`язані утримувати своїх дітей.

Право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом (ч.1 ст.152 Сімейного кодексу України).

Базовим документом, спрямованим на захист дітей, є Конвенція «Про права дитини», прийнята Організацією Об`єднаних Націй, до якої України приєдналась у 1991 році.

Згідно статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, діючої на Україні з 27.09.1991 року «держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей».

Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини.

Сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків батька і матері у всіх правах і обов`язках відносно своїх дітей. Зокрема, стаття 155 СК України визначає, що здійснення батьками своїх прав по виконанню обов`язків мають ґрунтуватися на повній повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Законодавством визначено права та обов`язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від стосунків батьків між собою.

Таким чином з викладеного випливає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні зазначеного адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП повністю доведена зібраними матеріалами справи про адміністративне правопорушення, оскільки судом встановлено, що ОСОБА_1 ухилився від виконання гарантованого його малолітньому сину міжнародним та національним законодавством права щодо обов`язку батька здійснювати належне виховання дитини, забезпечення необхідних умов життя, догляд за дитиною, контроль за поведінкою задля запобігання настання негативних наслідків в силу малолітнього віку ОСОБА_2 .

При накладенні адміністративного стягнення відносно ОСОБА_1 суд враховує характер скоєного правопорушення, особу правопорушника та обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Обставин, які відповідно до ст. ст. 34, 35 КУпАП пом`якшують та обтяжують відповідальність ОСОБА_1 за вчинене ним адміністративне правопорушення, суд не вбачає.

Разом з цим, судом враховується, що ОСОБА_1 вперше притягується до адміністративної відповідальності, є учасником бойових дій; нагороджений відзнакою Президента України «За участь в антитерористичній операції»; за місцем проживання та попередньої служби характеризується позитивно.

Таким чином, з урахуванням вказаних обставин справи, приймаючи до уваги особу ОСОБА_1 , суд вважає, що для його виправлення, а також для припинення нових правопорушень, достатнім і необхідним є накладення на нього адміністративного стягнення у виді попередження.

Згідно ст. 40-1 КУпАП, п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у зв`язку з ухваленням судом постанови про накладання на правопорушника адміністративного стягнення з ОСОБА_1 підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 420,40 грн.

Керуючись ст. ст. 40-1, 184, 280, 283 285 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя

постановив:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у виді попередження.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір в розмірі 420,40 грн.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подання до Приморського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Постанова про накладення адміністративного стягнення підлягає виконанню з моменту її винесення та підлягає зверненню до виконання протягом трьох місяців з моменту її винесення. В разі ж оскарження постанови перебіг строку давності звернення її до виконання зупиняється до розгляду скарги.

Суддя

Приморського районного суду м. Одеси А.С. Русєва

07.09.2020

Єдиний унікальний номер справи: №522/13840/20

Номер провадження №3/522/8250/20

Головуючий Русєва А.С.