Справа № 344/5201/20
Провадження № 33/4808/378/20
Категорія ст.185 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Хоростіль Р. В.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2020 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П.,

за участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та захисника адвоката Яш П.К.,

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника адвоката Яш П.З. в інтересах ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 13 липня 2020 року, якою провадження щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого по АДРЕСА_1 , громадянина України,

за ст. 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрито у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст. 38 цього Кодексу..,-

в с т а н о в и в :

Судом першої інстанції встановлено, що 12 квітня 2020 року близько 23 год. 05 хв. ОСОБА_1 , знаходячись по вул. Промислова в м. Івано-Франківськ, під час приїзду евакуатора, щоб забрати транспортний засіб, у якому він знаходився, та щодо якого було складено протокол за ст. 130 КУпАП, не виконував законної вказівки поліцейського ОСОБА_2 щодо того, щоб вийти з транспортного засобу, чим вчинив правопорушення, передбачене ст. 185 КУпАП.

Не погодившись з вказаним рішенням суду захисник адвокат Яш П.К. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що постанова судді є незаконною.

Зазначає, що в судовому засіданні судом не прийнято до уваги клопотання про закриття справи відносно ОСОБА_3 та долучені до нього докази, які свідчили про відсутність події і складу адміністративного правопорушення в ліях ОСОБА_1 .

Зазначає, що ОСОБА_1 не вчиняв жодної злісної непокори законному розпорядженню чи вимозі поліцейського ОСОБА_4 при виконанні ним службових обов`язків.

ОСОБА_1 не міг отримувати від поліцейського ОСОБА_4 розпоряджень чи вимог про залишення свого транспортного засобу, оскільки поліцейський ОСОБА_5 не складав на нього протокол за ст.130 КУпАП і не проводив відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом, ні тимчасовим затриманням транспортного засобу.

Поліцейський ОСОБА_5 протиправно затримав ОСОБА_1 , про що свідчить складений ним протокол АА №103578 про адміністративне затримання від 12.04.2020 року.

Вказує на те, що ОСОБА_1 не вчиняв адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, що стверджується постановою Івано-Франківського міського суду від 03.06.2020 року. Як наслідок будь які вказівки поліцейського ОСОБА_4 щодо залишення ним транспортного засобу не носили і не могли носити законного характеру.

Наведене свідчить про відсутність доказів вчинення правопорушником адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП.

Натомість судом винесено постанову по закриття провадження у справі у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст.38 КУпАП.

Просить постанову суду скасувати та закрити провадження по справі за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Яш П.К.., апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Апеляційний суд, перевіряючи у межах доводів апеляційної скарги законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, виходить з наступного.

Так, зі змісту постанови суду першої інстанції вбачається, що суд першої інстанції закрив провадження у справі за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП, на підставі п.7 ч.1 ст.247 у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що якщо на момент розгляду справи в суді закінчились строки притягнення особи до адміністративної відповідальності, то суд у відповідності до вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП повинен в повному обсязі дослідити всі обставини справи, встановити, чи містить діяння склад адміністративного правопорушення, чи належить особа до суб`єктів цього правопорушення, чи винна вона в його вчиненні. Після цього, у разі доведеності вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, суд у відповідності до вимог п.7 ст.247 КУпАП повинен закрити провадження у справі у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладення адміністративного стягнення.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що завданням судді при розгляді справи про адміністративне правопорушення, відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, є своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Виходячи з вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував, що поняття «кримінальне обвинувачення», яке використовується у статті 6 Конвенції, має автономний характер і його необхідно розуміти лише виходячи з положень Конвенції.

Подібне застереження означає, що виведення у законодавстві країн-учасниць з-під юрисдикції кримінальних судів певних видів правопорушень і віднесення їх до юрисдикції інших органів, що може означати визнання національним законодавцем таких проступків адміністративними, для Європейського Суду не матиме значення.

Визначення суті правопорушення та його ідентифікація як кримінального правопорушення здійснюється Європейським Судом не тільки з врахуванням того, що таке правопорушення відноситься до кримінального права у правовій системі держави, а і з врахуванням правової природи порушення , його характеру і ступеню суворості покарання, яке може понести правопорушник (справа "Озтюрк проти Німеччини", "Кемпбелл і Фелл проти Сполученого Королівства").

При цьому, Європейський суд неодноразово вказував на те, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції (справа "Гурепка проти України"), а позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки "право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.

Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, серед яких право знати у вчиненні якого правопорушення його підозрюють або обвинувачують, бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права та обов`язки , мати захисника та інші.

Санкцією ст.185 КУпАП встановлено відповідальність у виді штрафу від восьми до п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від сорока до шістдесяти годин, або виправні роботи на строк від одного до двох місяців з відрахуванням двадцяти процентів заробітку, або адміністративний арешт на строк до п`ятнадцяти діб.

Таким чином, керуючись ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та враховуючи практику Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст. 17 ЗУ "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" повинні застосовуватись судами, як джерело права, приймаючи до уваги правову природу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП, характер і ступінь суворості передбачених стягнень, необхідно прийти до висновку, що особа, яка обвинувачується у вчиненні, вищевказаного правопорушення, повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення

Згідно зі ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на державний або громадський порядок, власність, права та свободи громадян, на встановлений порядок управління і, за яку законодавством передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 185 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, а також вчинення таких же дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що законодавець не конкретизував, які саме дії, особи, яка притягується до адміністративної відповідальності свідчать про те, що непокора законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків носить ознаки злісної непокори, у зв`язку з чим це питання повинно бути вирішено судом самостійно в межах висунутого обвинувачення, з наведенням відповідних мотивів своїх висновків.

Відповідно до п.7 Постанови ПВС України N 8 від 26.06.92р. «Про застосування судами законодавства, що передбачає відповідальність за посягання на життя, здоров`я, гідність та власність суддів і працівників правоохоронних органів» злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника міліції при виконанні ним службових обов`язків або відмова виражена в зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок.

Таким чином, в протоколі про адміністративне правопорушення повинно бути конкретизовано які саме законні вимоги були висунуті працівниками поліції і в чому саме полягала злісність непокори.

Зокрема, злісна непокора виражається, як правило, в пасивному ухилянні, ігноруванні, зневазі до вимог і розпоряджень поліцейського та непов`язана з фізичним впливом на потерпілого( поліцейського) і за своїм правовим змістом, характером неправомірних дій та спрямованістю умислу, істотно відрізняється від опору, відповідальність за який, передбачена ст.342 КК України.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 12.04.2020 року ОСОБА_1 обвинувачується в тому, що 12 квітня 2020 року близько 23 год. 05 хв.., знаходячись по вул. Промислова в м. Івано-Франківськ, під час приїзду евакуатора, щоб забрати транспортний засіб, у якому він знаходився, та щодо якого було складено протокол за ст. 130 КУпАП, не виконував законної вказівки поліцейського ОСОБА_2 щодо того, щоб вийти з транспортного засобу, чим вчинив правопорушення, передбачене ст. 185 КУпАП.

Таким чином, ОСОБА_1 звинувачується в тому, що не виконав вказівки поліцейського щодо виходу з транспортного засобу.

Апелянт стверджує, що 12 квітня 2020 року ОСОБА_1 він не вчиняв будь-яких протиправних дій, які свідчили про злісну непокору працівнику поліції, а навпаки неправомірні дії були вчинені працівниками поліції по відношенню до ОСОБА_1 .

Вважає, що висновок суду про закриття провадження про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст. 38 КУпАП є незаконним, оскільки винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 185 КУпАП не підтверджено належними і допустимими доказами, та такими, що спростовуються матеріалами справи, а тому підстав для закриття справи у зв`язку із закінченням строку у судді не було.

З досліджених апеляційним судом матеріалів справи про адміністративні правопорушення вбачається, що матеріали справи містять тільки протокол про адміністративне правопорушення та протокол про адміністративне затримання і не містять будь яких інших доказів по справі.

Зокрема, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 12.04.2020 року ОСОБА_1 12 квітня 2020 року близько 23 год. 05 хв. ОСОБА_1 , знаходячись по вул. Промислова в м. Івано-Франківськ, під час приїзду евакуатора, щоб забрати транспортний засіб, у якому він знаходився, та щодо якого було складено протокол за ст. 130 КУпАП, не виконував законної вказівки поліцейського ОСОБА_2 щодо того, щоб вийти з транспортного засобу, чим вчинив правопорушення, передбачене ст. 185 КУпАП.

Вказаний протокол не містить пояснень особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та посилання на свідків або наявність інших доказів по справі.

Відповідно до протоколу про адміністративне затримання АА №103578 від12.04.2020р. ОСОБА_1 був доставлений у службове приміщення МВС м. Івано-Франківська у зв`язку із вчиненням правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП.

До матеріалів справи також долучено рапорт працівника поліції начальнику Управління патрульної поліції, відповідно до якого ОСОБА_1 , після повідомлення про евакуацію транспортного засобу, в категоричній формі відмовився виходити з автомобіля.

Однак, вищевказаний рапорт працівника поліції не може вважатися однозначним доказом, який доводить вину ОСОБА_6 у вчиненні правопорушення, оскільки за своїм змістом він є службовим документом, який інформує начальника Управління патрульної поліції про дії поліцейських.

Зі змісту обвинувачення, яке сформовано в протоколі про адміністративне правопорушення, вбачається, що вимога працівника поліції щодо залишення ОСОБА_1 транспортного засобу, була висунута з метою тимчасового затримання транспортного засобу в ході оформлення протоколу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП. (а.с. 28-29).

Відповідно до Порядку тимчасового затримання працівниками уповноважених підрозділів Національної поліції транспортних засобів та їх зберігання, який затверджено постановою КМ України від 17.12.2008р. №1102, тимчасове затримання транспортного засобу проводиться поліцейським у разі наявності в нього підстав вважати, що водієм вчинено порушення, передбачені частинами першою - четвертою, шостою і сьомою статті 121, частинами третьою - п`ятою статті 122 (у частині порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, порушення правил зупинки чи стоянки на місцях, що позначені відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою, на яких дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю), статтями 122-5, 124, 126, частинами першою - четвертою статті 130, статтями 132-1, 206-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Однак, в матеріалах справи відсутні докази, які дозволяють встановити послідовність подій та надати обґрунтовану юридичну оцінку діям особи, яка притягається до адміністративної відповідальності щодо невиконання розпорядження або вимоги поліцейського при виконанні ним службових обов`язків.

Апеляційний суд також приймає до уваги, що постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 06.06.2020 року провадження в справі щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП закрито за відсутності події і складу адміністративного правопорушення. Провадження в справі закрито за пред`явленим обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, подія якого ставилась у провину за 12 квітня 2020 року.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийшов до безпідставного висновку про необхідність закриття провадження у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст.38 КУпАП, оскільки в матеріалах справи відсутні належні, допустимі та достатні докази, які свідчать про те, що ОСОБА_1 вчинив злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського.

З урахуванням наведеного, приймаючи до уваги, що діючий закон про притягнення особи до адміністративної відповідальності, містить тільки одну правову підставу для визнання особи невинуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, апеляційний суд вважає за необхідне скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, постанова судді Івано-Франківського міського суду від 13 липня 2020 року про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 185 КУпАП, щодо ОСОБА_1 у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення підлягає до скасування з прийняттям нової постанови.

На підставі наведеного та керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя апеляційного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника адвоката Яш П.К., який діє в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити.

Постанову судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 13 липня 2020 року про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення, щодо ОСОБА_1 у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення скасувати.

Прийняти нову постанову, якою провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення, щодо ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Івано-Франківського

Апеляційного суду О.П. Васильєв