ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 534/446/20 Номер провадження 33/814/406/20Головуючий у 1-й інстанції Солоха О. В. Доповідач ап. інст. Костенко В. Г.
Категорія: ч.2 ст.172-7 КпАП
ПОСТАНОВА ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2020 року м. Полтава

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду Костенко В.Г.,

з секретарем Гнітько А.М.,

з участю прокурора Колоса В.О.,

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Комсомольського міського суду Полтавської області від 14 квітня 2020 року,

ВСТАНОВИВ:

Цією постановою ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка та мешканка АДРЕСА_1 , громадянка України, з вищою освітою, незаміжня, працююча адміністратором тренажерних залів ФОП ОСОБА_2 , несудима,

визнана винуватою у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 та ч.2 ст.172-7 КпАП України, з накладенням адміністративного стягнення штрафу у розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 3400 грн.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 420, 40 грн.

Згідно з постановою судді, ОСОБА_1 визнана винуватою в тому, що вона, займаючи посаду голови окружної виборчої комісії №150 з позачергових виборів народних депутатів України, будучи суб`єктом відповідальності за вчинення корупційних та пов`язаних з корупцією правопорушень, відповідно до п.п. «а» п.2 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції», не повідомила про наявність реального конфлікту інтересів, передбаченого п.п. 1-4 ч.1 ст.28, ч.2 ст.35 Закону України «Про запобігання корупції», вчинила дії та прийняла рішення в умовах реального конфлікту інтересів, а саме 29 липня 2019 року на засіданні окружної виборчої комісії з виборів народних депутатів України одномандатного виборчого округу № 150 розглянула та проголосувала «за» призначення собі максимально можливого розміру одноразової грошової винагороди, що становить 4173 грн.

За змістом апеляційної скарги ОСОБА_1 вважає себе невинуватою у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 та ч.2 ст.172-7 КпАП України, оскільки на засіданні окружної виборчої комісії діяла у відповідності до вимог чинного законодавства України, в тому числі з урахуванням рішень Центральної виборчої комісії.

Вказує, що прядок визначення одноразової грошової винагороди врегульований Постановою Центральної виборчої комісії №108 від 12 липня 2012 року «Про Порядок нарахування та виплати одноразової грошової винагороди членам окружних і дільничних виборчих комісій з виборів народних депутатів України», згідно п. 2, 3 розділу II якої, розмір одноразової грошової винагороди членам виборчої комісії визначається на засіданні цієї комісії за поданням її голови і залежить від особистого внеску кожного члена комісії у її діяльність, про що приймається відповідне рішення.

Зазначає, що рішення виборчої комісії № 34 приймалось одноголосно всіма 17 (сімнадцятьма) членам, з розміром винагороди всі погодились, а її голос при цьому не був визначальний. Крім того, вказує, що вона як голова комісії не могла не підписати відповідне рішення.

Вказує, що розмір винагороди було затверджено Центральною виборчою комісією, що свідчить про законність її дій.

Крім того, звертає увагу, що в протоколах про адміністративне правопорушення №86 та №87 від 25 березня 2020 року зазначено днем виявлення вчинених ОСОБА_1 правопорушень дату їх складання. Проте, вважає таке твердження хибним, оскільки підставою складення протоколів стало прийняття рішення «Про розподіл премій членам окружної виборчої комісії одномандатного виборчого округу №150 та залученим працівникам ОВК №150» від 29 липня 2019 року. Тобто, на час складення протоколів за ч.1 та ч.2 ст.172-7 КпАП України закінчились строки, встановлені ст.38 цього Кодексу.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 на підтримання доводів апеляційної скарги, думку прокурора про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, приходжу до такого.

Відповідно до ст.245 КпАП України завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Наведені вимоги закону суддею не дотримані.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.7 КпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно зі ст.9 КпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Так, диспозицією ч.1 ст.172-7 КпАП України передбачена відповідальність за н еповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів, а ч.2 цієї статті Кодексу, - за в чинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

При цьому, згідно із ст.28 Закону України "Про запобігання корупції" особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів.

Відповідно до п.1 Примітки суб`єктом правопорушень у ст.172-7 КпАП України є особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 Закону України "Про запобігання корупції".

Згідно з підпунктом «а» пункту 2 частини 1 статті 3 цього Закону суб`єктами, на яких поширюється його дія є особи, які для цілей цього Закону прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, а саме посадові особи юридичних осіб публічного права, які не зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, члени Ради Національного банку України (крім Голови Національного банку України), особи, які входять до складу наглядової ради державного банку, державного підприємства або державної організації, що має на меті одержання прибутку, господарського товариства, у статутному капіталі якого більше 50 відсотків акцій (часток) належать державі.

Статтею 4 Закону України "Про запобігання корупції" визначено, що Національне агентство з питань запобігання корупції є центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який забезпечує формування та реалізує державну антикорупційну політику.

Приписами п.15 ч.1 ст.11 цього Закону до повноважень Національного агентства віднесено надання роз`яснень, методичної та консультаційної допомоги з питань застосування актів законодавства з питань етичної поведінки, запобігання та врегулювання конфлікту інтересів у діяльності осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та прирівняних до них осіб, застосування інших положень цього Закону та прийнятих на його виконання нормативно-правових актів, захисту викривачів.

Надаючи Роз`яснення №1 від 13 лютого 2020 року, Національне агентство з питань запобігання корупції звернуло увагу, що згідно із приписами статті 33 Виборчого кодексу України, окружні виборчі комісії є юридичними особами, крім випадків, передбачених абзацом другим цієї частини.

Окружні виборчі комісії утворюються без реєстрації їх юридичними особами у разі утворення територіальних представництв Центральної виборчої комісії та покладення на них функцій фінансового та матеріально-технічного забезпечення окружних виборчих комісій.

При цьому окружні виборчі комісії є тимчасовими органами, що утворюються на час підготовки та проведення відповідних виборів з урахуванням вимог цього Кодексу.

Тобто, члени таких комісій здійснюють відповідну діяльність на тимчасовій основі.

Отже, робота членів виборчих комісій характеризується тимчасовим характером без призначення на посаду як за основним місцем роботи.

З урахуванням наведеного Національне агентство з питань запобігання корупції прийшло до висновку, що голова, заступник голови, секретар та інші члени окружних виборчих комісій не можуть вважатися посадовими особами юридичних осіб публічного права в розумінні Закону.

У цьому аспекті слід зауважити, що приписами п.51, п.56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» визначено концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні.

Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу «якості закону». В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід.

Тобто, вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Враховуючи викладене, з огляду на вказані висновки Національного агентства з питань запобігання корупції, в даному випадку ОСОБА_1 не є суб`єктом відповідальності за корупційні правопорушення, передбачені ч.1 та ч.2 ст.172-7 КпАП України.

Отже, оскаржувана постанова судді підлягає скасуванню з закриттям провадження в справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КпАП України в зв`язку з відсутністю події і складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 та ч.2 ст.172-7 цього Кодексу, а апеляційна скарга ОСОБА_1 - задоволенню.

Керуючись ст.294 КпАП України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити

Постанову судді Комсомольського міського суду Полтавської області від 14 квітня 2020 року щодо ОСОБА_1 скасувати, а провадження в справі закрити на підставі п.1 ст.247 КпАП України в зв`язку з відсутністю події і складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 та ч.2 ст.172-7 цього Кодексу.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Полтавського апеляційного суду В.Г. Костенко