Житомирський апеляційний суд
Справа №290/330/20 Головуючий у 1-й інст. Бабич С. В.
Категорія ст. 172-7 ч.ч. 1, 2 КУпАП Доповідач Кіянова С. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2020 року Житомирський апеляційний суд

в складі:

судді судової палати у кримінальних справах Кіянової С.В.,

за участю:

секретарів Велидчук І.М., Кусковської Т.А.,

адвоката Серта О.В.,

особи, яка притягнута

до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

прокурора Ревелюка Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду в м. Житомирі справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , на постанову Романівського районного суду Житомирської області від 15 червня 2020 року, -

в с т а н о в и в :

Цією постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, депутата Миропільської селищної ради Романівського району Житомирської області, зареєстровану та проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , -

визнано винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.172-7 та ч.2 ст.172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на неї стягнення у виді штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 420 грн. 40 коп.

В постанові суду зазначено, що ОСОБА_1 , являючись депутатом Миропільської селищної ради Романівського району Житомирської області та будучи суб`єктом відповідальності за корупційні правопорушення згідно статті 3 частини 1 пункту 1 підпункту «б» Закону України «Про запобігання корупції», 21 грудня 2018 року під час розгляду питання про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органу місцевого самоврядування та прийняття рішення № 4 про його затвердження 27 сесією Миропільської селищної ради 8 скликання, яке стало підставою для встановлення посадового окладу її чоловіку ОСОБА_2 , не повідомила присутніх на сесії депутатів у встановленому законом порядку про наявну суперечність між її приватним інтересом та представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішення, або на вчинення чи невчинення нею дій під час виконання зазначених повноважень (реальний конфлікт інтересів), та особисто проголосувала за прийняття даного рішення, чим вчинила правопорушення пов`язані з корупцією, передбачені ч.1 та ч.2 ст.172-7 КУпАП.

Враховуючи, встановлені обставини, суд першої інстанції дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст.172-7 КУпАП та ст.28 Закону України «Про запобігання корупції» доведена та наклав на неї стягнення у виді штрафу.

В апеляційній скарзі особа, яка притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , просить постанову суду скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 КУпАП, встановивши при цьому факт відсутності в її діях складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 та ч.2 ст. 172-7 КУпАП. Вказує, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим, постановленим без повного з`ясування обставин справи. Зазначає, що вона не приймала вказаного рішення самостійно, оскільки такі рішення приймаються колегіально, а відтак в її діях відсутня об`єктивна сторона адміністративних правопорушень. Крім того, під час поіменного голосування її голос «За» безпосередньо не вплинув на прийняття рішення в цілому (не був визначальним), оскільки за прийняття вказаного рішення проголосувала більшість депутатів, тобто без її голосу рішення все рівно було би прийняте. Вказує, що будь-якого конфлікту інтересів в її діях не було, оскільки її участь в такому голосуванні є формою здійснення представницьких повноважень, а не проявом чи реалізацією приватного інтересу. Вважає, що в її діях відсутній склад адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 та ч.2 ст.172-7 КУпАП. Зазначає, що рішення 27 сесії від 21.12.2018 року не було прийнято винятково відносно селищного голови, оскільки стосувалось також і інших посадових осіб селищної ради. Окрім цього, ним не визначалося конкретних розмірів стимулюючих виплат (премій), а лише встановлювався їх граничний рівень. Посилається на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що на момент розгляду справи судом не минув строк, в межах якого на особу може бути накладено адміністративне стягнення, оскільки моментом виявлення адміністративного правопорушення, є момент отримання інформації про таке порушення, а не дата складання протоколу, як зазначив у свої постанові суд.

Заслухавши доповідача, пояснення ОСОБА_1 та її адвоката в підтримання апеляційної скарги з наведених у ній мотивів, думку прокурора в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, а орган чи посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення, з урахуванням положень, викладених у ст.ст. 251, 252 КУпАП, обов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, керуючись законом та правосвідомістю, оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням в їх сукупності.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 суд першої інстанції дійшов висновку, що вина останньої є доведеною та підтверджується матеріалами справи.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

За змістом підпункту «б» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону, є депутати місцевих рад.

Таким чином, ОСОБА_1 є суб`єктом відповідальності за адміністративні правопорушення, передбачені статтею 172-7 частиною 1, статтею 172-7 частиною 2 КУпАП.

Частиною 1 статті 28 Закону України «Про запобігання корупції», визначено, що особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини 1 статті 3 цього Закону, зобов`язані: вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів; повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно; не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

На підставі ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції», реальний конфлікт інтересів - суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Приватний інтерес, це будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв`язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях.

Потенційний конфлікт інтересів наявність у особи приватного інтересу у сфері, в якій вона виконує свої службові чи представницькі повноваження, що може вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Згідно частини 2 статті 35 Закону України «Про запобігання корупції», у разі виникнення реального чи потенційного конфлікту інтересів у особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, прирівняної до неї особи, яка входить до складу колегіального органу (комітету, комісії, колегії тощо), вона не має права брати участь у прийнятті рішення цим органом.

Про конфлікт інтересів такої особи може заявити будь-який інший член відповідного колегіального органу або учасник засідання, якого безпосередньо стосується питання, що розглядається. Заява про конфлікт інтересів члена колегіального органу заноситься в протокол засідання колегіального органу.

У разі якщо неучасть особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, прирівняної до неї особи, яка входить до складу колегіального органу, у прийнятті рішень цим органом призведе до втрати правомочності цього органу, участь такої особи у прийнятті рішень має здійснюватися під зовнішнім контролем. Рішення про здійснення зовнішнього контролю приймається відповідним колегіальним органом.

Зі змісту протоколів про адміністративні правопорушення вбачається, що 21 грудня 2018 року під час проведення 27 сесії 8 скликання Миропільської селищної ради Романівського району Житомирської області в ході розгляду питання № 3 Порядку денного вищевказаної сесії, а саме «Про структуру ти чисельність виконавчого апарату селищної ради», де встановлювався посадовий оклад для працівників виконавчого апарату Миропільської селищної ради Романівського району Житомирської області, а також для голови Миропільської селищної ради Романівського району Житомирської області ОСОБА_2 , який являється чоловіком депутата Миропільської селищної ради Романівського району Житомирської області ОСОБА_1 , які одружені, проживають за однією адресою та мають спільний побут, тобто відповідно до абзацу 3 пункту 1 статті 1 Закону України «Про запобігання корупції» є близькі особи, остання не зверталась з повідомленням про наявний у неї потенційний та реальний конфлікт інтересів у зв`язку з винесенням питанням про упорядкування структури та умов оплати праці апарату органів самоврядування, а також особисто брала участь у голосуванні.

Вказані обставини ОСОБА_1 підтвердила у своїх поясненнях 25.02.2020 року про те, що вона дійсно не повідомляла про наявність потенційного та реального конфлікту інтересів.

Отже, ОСОБА_1 перебуваючи в умовах суперечності між її приватним інтересом та представницькими повноваженнями, як депутата Миропільської селищної ради Романівського району Житомирської області, не повідомила присутніх на засіданні сесії депутатів про вказаний реальний конфлікт інтересів під час вирішення питання щодо упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів самоврядування, та вчинила дії в умовах реального конфлікту інтересів під час голосування щодо даного питання, чим вчинила адміністративні правопорушення, передбачені ч.1 ст.172-7, ч.2 ст.172-7 КУпАП.

Доводи апелянта про те, що вона не приймала вказаного рішення самостійно, оскільки такі рішення приймаються колегіально, а відтак в її діях відсутня об`єктивна сторона адміністративних правопорушень, а також, що під час поіменного голосування її голос «За» безпосередньо не вплинув на прийняття рішення в цілому (не був визначальним), оскільки за прийняття вказаного рішення проголосувала більшість депутатів, не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки ОСОБА_1 , як депутат Миропільської селищної ради Романівського району Житомирської області, не повідомила присутніх на засіданні сесії депутатів про вказаний реальний конфлікт інтересів під час вирішення питання щодо упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів самоврядування. Вказані обставини підтверджуються і протоколом 27 сесії Миропільської селищної ради Романівського району Житомирської області від 21.12.2018 року. Крім того, в даному випадку, результати прийняття рішення не впливають на наявність ознаки даного адміністративного правопорушення.

Вказання апелянтом на те, що будь-якого конфлікту інтересів в її діях не було, оскільки її участь в такому голосуванні є формою здійснення представницьких повноважень, а не проявом чи реалізацією приватного інтересу, суперечить вимогам Закону України «Про запобігання корупції», оскільки в даному випадку мав місце реальний конфлікт інтересів та в даному випадку ОСОБА_1 повинна була діяти відповідно до вимог ч.2 ст. 35 Закону України «Про запобігання корупції», тобто, у разі виникнення реального чи потенційного конфлікту інтересів у особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, прирівняної до неї особи, яка входить до складу колегіального органу (комітету, комісії, колегії тощо), вона не має права брати участь у прийнятті рішення цим органом.

Отже, судом першої інстанції вірно встановлено наявність складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.172-7 та ч.2 ст.172-7 КУпАП, в діях ОСОБА_1 .

Разом з тим, апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги щодо накладення судом першої інстанції стягнення на ОСОБА_1 поза межами тримісячного строку, передбаченого ст.38 КУпАП.

Статтею 38 КУпАП передбачено строки, в межах яких особу може бути притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення.

Як вбачається з матеріалів справи, днем вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-7 КУпАП та ч. 2 ст. 172-7 КУпАП є день проведення 27 сесії селищної ради 8 скликання, а саме 21.12.2018 року.

Відповідно до ч.3 ст. 38 КУпАП, яка діяла на момент вчинення адміністративного правопорушення, адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення.

Відповідно до ч.1 ст.8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Згідно матеріалів справи, 03.03.2020 року на адресу прокуратури Житомирської області для погодження було направлено проект протоколу про вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 (а.с. 13).

10.03.2020 року погоджений проект протоколу, складеного щодо ОСОБА_1 було повернуто на адресу управління стратегічних розслідувань в Житомирській області ДСУ Національної поліції України, який відповідно до штампу вхідної кореспонденції було отримано 13.03.2020 року (а.с. 14).

18.03.2020 року з протоколом про вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією було ознайомлено ОСОБА_1 , а 27.03.2020 року протокол надійшов до Романівського районного суду Житомирської області.

Враховуючи наведене, станом на 13.03.2020 року органу, який склав протокол, вже було достеменно відомо про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення передбаченого ч.1, ч.2 ст. 172-7 КУпАП.

Разом з тим, оскаржувану постанову у справі про адміністративне правопорушення, судом було прийнято 15.06.2020 року, тобто поза межами трьох місячного строку притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченого ч.3 ст. 38 КУпАП, що суперечить вимогам закону, а тому постанова суду не може залишатися без зміни і підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови.

Відповідно до п.7 ст. 247 КУПАП провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст. 247, 294 КУпАП, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Романівського районного суду Житомирської області від 15 червня 2020 року щодо ОСОБА_1 - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою визнати ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.172-7 та ч.2 ст.172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а провадження у справі закрити на підставі ст. 38 КУпАП у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя судової палати у кримінальних справах

Житомирського апеляційного суду С.В. Кіянова