П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.02.2020 Справа №607/1309/20

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Холява О.І., розглянувши матеріали, які надійшли з Управління патрульної поліції в Тернопільській області ДПП про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, тимчасово непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

В С Т А Н О В И В :

з протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №260847 від 21 січня 2020 року вбачається, що 23 вересня 2018 року о 20.20 год. в м. Тернополі по вул. Руська громадянин ОСОБА_1 перед виходом на пішохідний перехід не впевнився у відсутності небезпеки для себе, раптово вийшов на пішохідний перехід зліва на право відносно руху автомобіля «Audi 100» д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який здійснив наїзд на останнього, що призвело до пошкодження транспортного засобу, чим порушив вимоги п. 4.14 (а), 4.14 (б) Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП.

ОСОБА_1 у судовому засіданні вину у вчиненому правопорушенні не визнав та представив суду відеоматеріали на підтвердження своєї невинуватості у вчиненому правопорушенні.

Суд, заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, приходить до наступного.

Суд, у відповідності до вимог ст. 280 КУпАП при розгляді справи зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положення ст.124 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Учасник дорожнього руху - особа, яка бере безпосередню участь у процесі руху на дорозі як пішохід, водій, пасажир, погонич тварин (п. 1.10.ПДР України).

Положеннями п. 4.7 ПДР передбачено, що пішоходи повинні переходити проїзну частину по пішохідних переходах, у тому числі підземних і надземних, а у разі їх відсутності - на перехрестях по лініях тротуарів або узбіч.

Пунктом 1.10 ПДР визначено, що пішохід - особа, яка бере участь у дорожньому русі поза транспортними засобами і не виконує на дорозі будь-яку роботу.

Відповідно до п. 4.14 ПДР пішоходам забороняється, зокрема, виходити на проїзну частину, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху; раптово виходити, вибігати на проїзну частину, в тому числі на пішохідний перехід.

Пунктом 18.1. ПДР передбачено, що водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

Аналіз вищевказаних норм законодавства дає підстави дійти висновку, що вимога пункту 18.1 ПДР України передбачає, що на нерегульованих пішохідних переходах пішоходи мають перевагу в русі перед транспортними засобами з моменту, коли вони ступили на перехід. Для виконання вимоги цього пункту водій транспортного засобу обов`язково повинен своїм маневром показати пішоходам, що він дає дорогу, тобто знизити швидкість, якщо цього достатньо для того, щоб дати дорогу або зупинитися.

В судовому засіданні ОСОБА_1 представлено відеоматеріали, згідно яких встановлено, що останній вийшов на нерегульований пішохідний перехід в той час, коли на ньому проходили інші учасники дорожнього руху, натомість, водій автомобіля «Audi 100» д.н.з. НОМЕР_1 наближаючись до вказаного переходу не переконавшись у відсутності на ньому пішоходів не зменшив швидкість руху і не зупинився, що свідчить про порушення ним вимог Правил дорожнього руху.

Крім того, дослідивши протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 за № 260847 від 21 січня 2020 року, протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 23 вересня 2018 року, план-схему до протоколу огляду місця події від 23 вересня 2018 року, письмові пояснення учасників ДТП та інші матеріали справи, суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, приходить до висновку, що в судовому засіданні та наявними матеріалами адміністративної справи не здобуто жодних даних в підтвердження обставин, які б свідчили про порушення ОСОБА_1 вимог п.4.14 (а, б) Правил дорожнього руху, зокрема, що останній перед виходом на пішохідний перехід не впевнився у відсутності небезпеки для себе чи раптово вийшов на пішохідний перехід.

Оскільки в діях ОСОБА_1 не встановлено порушення вимог Правил дорожнього руху, це свідчить про відсутність ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, тобто, порушення учасником правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортного засобу.

Статтею 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14 лютого 2008 року у справі "Кобець проти України" (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі "Авшар проти Туреччини" (Avsar v. Turkey), п. 282), доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Згідно із п.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у випадку відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Оцінивши усі наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, враховуючи пояснення ОСОБА_1 , об`єктивні дані по справі про рух автомобіля «Audi 100» д.н.з. НОМЕР_1 , суд приходить до висновку, що в судовому засіданні не знайшло підтвердження вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, тому вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення передбачений ст.124 КУпАП, у зв`язку із чим провадження в даній справі слід закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 8, 124, 247, 283, 284 КУпАП, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

провадження в справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст.124 КУпАП закрити, в зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд.

Суддя Холява О.І.