ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/817/17/20 Доповідач - Ваврів І.З.
Категорія - ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2020 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Ваврів І.З.

з участю: захисника особи, що притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Алексенка С.Л.,

розглянувши матеріали про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Алексенка С.Л. на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 грудня 2019 року,

в с т а н о в и в:

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 грудня 2019 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП і застосовано відносно нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Як визнав суд, 14 вересня 2019 року, о 04 год. 45 хв., в м. Тернополі по вулиці Кривоноса водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом "Toyota Prado", номерний знак " НОМЕР_1 " з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з ротової порожнини, не чітка мова, не стійка хода. Від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням технічного приладу газоаналізатора "Drager Alcotest" ARCD-0524 (повірка дійсна до 07 грудня 2019 року) та огляду в найближчому медичному закладі відмовився в присутності двох свідків.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Алексенко С.Л. ставить питання про скасування вищевказаної постанови Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 грудня 2019 року та закриття провадження у справі.

Вважає, що судом першої інстанції не було взято до уваги те, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази правомірності прийняття рішення працівником поліції про зупинку транспортного засобу ОСОБА_1 .

На думку апелянта працівником поліції, яким складався протокол про адміністративне правопорушення, в перевищення своїх службових повноважень, без надання відповідних роз`яснень, шляхом обману та силових дій вилучено у ОСОБА_1 посвідчення водія.

Зазначає про неналежність та недопустимість як доказу показань свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які судом не допитувались, однак їх письмові пояснення зазначені у постанові місцевого суду.

Також вказує на недотримання працівниками поліції вимог порядку застосування портативних відеореєстраторів, з допомогою яких проводилась відеофіксація, оскільки відеозапис неодноразово переривався, внаслідок чого частина спілкування ОСОБА_1 з працівниками поліції не була зафіксована.

Зважаючи на те, що ОСОБА_1 був зупинений поліцейськими без належних на те підстав, тому і протокол про адміністративне правопорушення серії БД № 314435 від 14 вересня 2019 року, складений відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП, апелянт вважає недопустимим доказом.

Просить скасувати оскаржувану ним постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі відносно ОСОБА_1 , у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Заслухавши адвоката Алексенка А.Л., який підтримав подану ним апеляційну скаргу, та навівши аналогічні викладеним у ній мотиви, просить скасувати постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 грудня 2019 року відносно ОСОБА_1 та закриття провадження, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення; дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, приходжу до наступних висновків.

Аналіз матеріалів справи та безпосередньо рішення місцевого суду, яке оскаржується апелянтом, дає підстави для висновку, що суд, розглядаючи дану справу, дотримався положень статей 245, 280 КУпАП, відповідно до яких провадження у справах про адміністративні правопорушення має забезпечувати повне, всебічне й об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, що сприяє постановленню законного та обґрунтованого рішення, яке виключало б його двозначне тлумачення і сумніви щодо доведеності вини певної особи в учиненні адміністративного правопорушення.

Висновок суду про винуватість та кваліфікацію дій ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України доведений належним чином перевіреними, оціненими та викладеними у постанові суду доказами.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення БД № 314435 від 14 вересня 2019 року, працівниками поліції зафіксовано факт керування автомобілем "Toyota Prado", номерний знак " НОМЕР_1 " водієм ОСОБА_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з ротової порожнини, не чітка мова, не стійка хода.

Вказаний протокол відповідає вимогам ст.ст.254, 256 КУпАП та складений уповноваженою на те особою, визначеною ст.255 КУпАП.

Доводи апелянта про неналежність і недопустимість вказаного протоколу як доказу з мотивів безпідставності зупинки транспортного засобу працівниками поліції, про що він зазначає в апеляційній скарзі, посилаючись на практику Європейського суду з прав людини, є необґрунтованими.

Так, з наявної в матеріалах справи постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії НК № 536838, вбачається, що 14.09.2019 року о 04 год. 45 хв. в м. Тернополі по вулиці Кривоноса водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом "Toyota", номерний знак " НОМЕР_1 " якого був закритий стороннім предметом, що є порушенням вимог п. 30.2 Правил дорожнього руху України.

Відповідно до вказаної постанови ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.6 ст.121 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 170 грн.

Як встановлено під час апеляційного розгляду постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.6 ст.121 КУпАП апелянтом не оскаржувалася.

Тому, апеляційний суд не вбачає підстав для висновку про незаконність дій працівників поліції щодо зупинки транспортного засобу під керуванням водія ОСОБА_1 , за наслідками якого було встановлено факт керування ним транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння.

Таким чином, протокол про адміністративне правопорушення БД № 314435 від 14 вересня 2019 року відносно ОСОБА_1 , яким зафіксовано вчинене ним правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КупАП, вважаю належним та допустимим доказом, в контексті положень ст.ст.251, 252 КУпАП.

Відповідно до п.3 Порядку тимчасового вилучення посвідчення водія на транспортний засіб та його повернення, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 17.12.2008 року № 1086 посвідчення водія тимчасово вилучається за наявності підстав вважати, що водієм вчинено правопорушення, передбачене Кодексом України про адміністративні правопорушення, за яке може бути накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом.

З урахуванням обставин справи, враховуючи, що працівниками поліції відносно ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення за ознаками ч.1 ст.130 КУпАП, за яке передбачено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом, вони вправі були вилучити посвідчення водія у ОСОБА_1 ..

Окрім того, апелянтом не наведено доказів щодо перевищення працівниками поліції своїх службових повноважень при вилученні посвідчення водія у ОСОБА_1 , про що він стверджує в апеляційній скарзі, оскільки такі дії як апелянтом, так і безпосередньо особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, не оскаржувалися.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративні правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.

Як слідує з матеріалів справи, одним з таких доказів, яким обґрунтовано винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП є відеозапис з нагрудних камер поліцейських.

Оглянутим в судовому засіданні відеоматеріалом, що зафіксований нагрудною відеокамерою DSJX 300000_000074 та DSJX 300064_000064, підтверджується, що працівниками поліції було запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння, від якого останній відмовився.

Твердження апелянта про недотримання працівниками поліції вимог порядку застосування портативних відеореєстраторів, з допомогою яких проводилась відеофіксація, вважаю безпідставними, оскільки наведені ним міркування з цього приводу носять суб`єктивний характер і не підтверджені доказами, які б з технічної точки зору могли поставити під сумнів достовірність проведеного відеозапису.

Відповідно до диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП однією з підстав адміністративної відповідальності за даною правовою нормою є відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу на швидкість реакції.

Виходячи з аналізу досліджених під час апеляційного розгляду матеріалів справи, висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 вчиненні адміністративного правопорушення та кваліфікація його дій за ч.1 ст.130 КУпАП є правильним, оскільки факт його відмови від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння доведений належними та допустимими доказами, які зібрані у встановленому законом порядку, а також досліджені та оцінені судом в порядку, визначеному ст.ст.279, 280 КУпАП.

Адміністративне стягнення на ОСОБА_1 накладено у відповідності до вимог ст.33 КУпАП, з урахуванням характеру вчиненого ним правопорушення, особи правопорушника, ступеню його вини та інших обставин справи.

З урахуванням наведеного, приходжу до висновку, що постанова Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 грудня 2019 року відносно ОСОБА_1 є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування та закриття провадження у справі, про що ставить питання апелянт, не вбачаю.

Керуючись ст.294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника особи, яку притягнуто до адмінстративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Алексенка С.Л. залишити без задоволення, а постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 грудня 2019 року щодо нього - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя - підпис