Справа № 387/936/19
Номер провадження по справі 3/387/20/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2020 року смт. Добровеличківка

Суддя Добровеличківського районного суду Кіровоградської області Майстер І. П.

розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла від Добровеличківського ВП Новоукраїнського ВП ГУНП України в Кіровоградській області відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця місто Вознесенськ Миколаївської області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, не працючий, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ,

за ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В :

До Добровеличківського районного суду Кіровоградської області надійшов протокол про адміністративне правопорушення серії ОБ № 054725 від 08.11.2019 відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП. Зі змісту протоколу ОСОБА_1 08.11.2019 о 21 годині 05 хвилин в місті Помічна по вулиці Зої Космодем`янської керував мопедом SIMPLE SM 50д з ознаками алкогольного сп`яніння нестійка хода, запах алкоголю з ротової порожнини. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився в присутності свідків, чим порушив п.2.5 ПДР України.

ОСОБА_1 в судовому засіданні своєї вини не визнав та пояснив, що він мопедом не їхав, а коли до нього підійшли працівники поліції то причину не пояснили. Також в присутності ОСОБА_1 працівники поліції протокол не складали прав не роз`яснили, лише пропонували "пройти кудись", але що і для чого не зрозумів. Так як нічого не було роз`яснено ОСОБА_1 до процесу оформлення протоколу про адміністративне правопорушення взагалі не був долучений. Будь-які пояснення не вимагали. Наслідки відмови від проходження огляду не роз`яснили, копію протоколу не вручили та не пропонували. тому вважає мають місце грубі порушення його права на захист та конституційних прав. Також ОСОБА_1 просив допитати свідків складення протоколу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Суд заслухавши пояснення ОСОБА_1 доходить таких висновків.

Положенням пункту «d» частини третьої статті 6 Конвенції, яким кожному обвинуваченому гарантовано право допитувати свідків обвинувачення або вимагати, щоб їх допитали, а також вимагати виклику й допиту свідків захисту на тих самих умовах, що й свідків обвинувачення.В своїй прецедентній практиці даючи тлумачення Конвенції Європейський Суд зазначає, що з метою забезпечення змагальності процесу всі докази мають, як правило, подаватися у відкритому судовому засіданні у присутності обвинуваченого. За деяких обставин може виникнути потреба у використанні показань, отриманих на етапі розслідуванн. Якщо підсудному було надано достатню й належну можливість спростувати такі показання при їх оголошенні або на пізнішому етапі провадження, саме по собі їх прийняття як доказів не суперечитиме вимогам пункту 1 та підпункту «d» пункту 3 статті 6 Конвенції. Щодо показань свідків, допитати яких у присутності підсудного або його захисника виявилося неможливим, Європейський Суд зауважує, що пункт 1 статті 6 Конвенції, узятий у поєднанні з пунктом 3 статті 6 Конвенції, вимагає від Договірних Сторін ужити конкретних заходів для того, щоб підсудний мав можливість допитати свідків, які свідчать проти нього, чи домогтися їх допиту. Водночас слід з надзвичайною обережністю ставитися до доказів, отриманих від свідка за обставин, що не давали змоги забезпечити право сторони на захист тією мірою, якою Конвенція завжди вимагає забезпечувати його. Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися виключно або вирішальною мірою на показаннях, які сторона захисту не мала можливості спростувати (пункт 41 справи «Олег Колесник проти України»).

У справі «Корнєв і Карпенко проти України» суд зазначив, що Суд повторює, що докази мають, як правило, подаватись у відкритому судовому засіданні у присутності обвинуваченого з розрахунку на аргумент у відповідь. З цього правила існують винятки, але вони не можуть порушувати права захисту. Як загальне правило пункти 1 і 3(d) статті 6 Конвенції ( 995_004 ) вимагають надання підсудному відповідної та належної можливості заперечувати докази свідка обвинувачення і допитати його або під час надання останнім своїх показань, або пізніше (див. рішення у справі "Люді проти Швейцарії" (Ludi v. Switzerland) від 15 червня 1992 року, серія A, N 238, c. 21, п. 49). Засудження не може ґрунтуватись виключно чи вирішальною мірою на показаннях, які сторона захисту не може заперечити (див., mutatis mutandis, рішення у справі "Дорсон проти Нідерландів" (Doorson v. the Netherlands) від 26 березня 1996 року, Reports 1996-II, ст. 472, п. 76).

Також звертаємо увагу на те, що розмір штрафу в декілька разів перевищує розмір мінімальної заробітної плати по Україні, а проведений порівняльно-правовий аналіз із санкцією, яка передбачена за порушення правил дорожнього руху і міститься в Кримінальному кодексі України (частина перша статті 286 ) свідчить, що штраф за вказане адміністративне правопорушення перевищує розмір штрафу за кримінально каране діяння за національним законодавством України. На проблему співвідношення санкцій звертало увагу і Головне науково-експертне управління Верховної ради України надаючи свій висновок на зазначений проект закону.

Наведені обставини свідчать, що адміністративне правопорушення передбачене статтею 130 КУпАП може бути віднесено до «кримінального обвинувачення» в розумінні статті 6 Конвенції із розповсюдженням відповідних гарантій щодо справедливого судового розгляду.

Також Суд зауважує, що в деяких інших справах проти України Європейський Суд розглядав питання про віднесення правопорушень передбачених КУпАПдо «кримінального аспекту» в розумінні Конвенції, що з огляду на суворість передбаченого покарання правопорушення, не є незначним (див. пункт 33 рішення у справі «Гурепка проти України» (F 2)) та такі адміністративні провадженні слід вважати по суті кримінальними і такими, що вимагають застосування всіх гарантій статті 6 Конвенції.

Суд зазначає, що неодноразово намагався вживати заходи для виклику свідків в судове засідання в тому числі через органи поліції, але свідки не з`явились та їх явки забезпечено не було.

Отже пояснення свідків, які додані до протоколу мають одне із вирішальних значень для встановлення вини особи, при цьому дані пояснення свідків спростовуються поясненнями ОСОБА_1 потребують перевірки пояснень свідків «обвинувачення» в судовому засіданні, але як і особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, так і суд позбавлені можливості зробити відповідну «перевірку».

Також суд оглянув відео надане працівниками поліції де дійсно працівниками не ьуло роз`яснено ОСОБА_1 його права, не роз`яснено наслідки відмови від проходження на стан алкогольного сп`яніння, а із відео не видно факт оформлення адміністративного протоколу в присутності ОСОБА_1 . Водночас із поведінки самого ОСОБА_1 можливо констатувати, що він дійсно не розумів, що відбувається і не розумів як правильно йому діяти в даній ситуації так як наслідки відмови від проходження огляду не роз`яснені, а з відео не видно, що протокол складався в його присутності і пропонувалося надати пояснення. Також не підтверджено в судовому засіданні й те, що особі пропонувалося отримати копію протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУПАП так як копія наявна в матеріалах судової справи, яку долучили поліцейські.

В свою чергу особа, яка притягується до адміністративної відповідальності в спростування своєї вини надала особисті пояснення.

Наведені факти у відповідності до статті 62 Конституції України повинні тлумачитись на користь особи і вони не дають змоги однозначнооцінити дії останнього як такі, що містять склад адміністративного правопорушення передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП.

Суд зазначає, що для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Відповідно до ст. ст. 254; 257 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення є процесуальним документом на підставі якого здійснюється розгляд справи про адміністративне правопорушення., при цьому, протокол про адміністративне правопорушення, відповідно до ст. 251 КУпАП, є доказом на підставі якого встановлюються будь - які фактичні дані на основі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винуватість особи у вчиненні правопорушення та інші обставини, що мають значення для вирішення справи.

Суд вважає, що оскільки протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, відносно ОСОБА_1 складений з порушенням вимог ст.ст. 256, 268 КУпАП, то цей протокол з зібраними до нього доказами, є недопустими доказами в обґрунтування винуватості ОСОБА_1 , що дає підстави для висновку про недоведеність його винуватості за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 7, 130, 245, 247, 251, 280, 283, 284 КУпАП, суддя,

П О С Т А Н О В И В :

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП закрити на підставі п.1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення .

Постанова може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду протягом 10 днів з дня її винесення шляхом подачі апеляційної скарги через Добровеличківський районний суд Кіровоградської області .

Суддя

Добровеличківського районного суду

Кіровоградської області І. П. Майстер