Справа №263/6588/20
Провадження №3/263/2259/2020
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2020 року місто Маріуполь

Суддя Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області Федоренко Тетяна Іванівна, розглянувши матеріали, які надійшли з Управління патрульної поліції в м. Маріуполі Департаменту патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

за ч.1 ст.130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

27 квітня 2020 року приблизно о 12 годині 15 хвилин у м. Маріуполі в Центральному районі, шосе Запорізьке БП 3С008 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ЗАЗ- Daewoo Lanos, державний номерний знак НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп`яніння. Огляд проводився у медичному закладі КНП «МЦПЛЗ» м.Маріуполя. Згідно висновку №209 водій ОСОБА_1 перебував у стані гострої інтоксикації внаслідок вживання канабіноїдів, неускладнена, чим порушив вимоги п. 2.9 а Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

ОСОБА_1 до суду не з`явився, клопотань про відкладення розгляду справи не надавав, своєчасно повідомлявся про дату, час та місце судового розгляду.

Судові повістки направлені судом на адресу, зазнену в протоклі про адміністаирвне правопорушення, тричі повертались з відміткою пошти - адресат відсутній за вказаною адресою, та неправильно зазначена адреса.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Приймаючи до уваги те, що судом вжито необхідних заходів для забезпечення участі у судовому засіданні особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від ОСОБА_1 не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з чим причини неявки ОСОБА_1 до суду визнані неповажними, також беручи до уваги практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правам та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, суд вважає за можливе провести розгляд справи у його відсутність на підставі наявних матеріалів. Крім того, в протоколі відсутні відомості про вручення копії протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності , мається відмітка, що особа на з`явилася для складення протоколу. Додано рапорт про повідомлення ОСОБА_1 про необхідність такої явки, але належних тому доказів не надано, як розписка, поштове повідомлення, заява, тощо. Таким чином суд позбавлений можливості розцінювати дії ОСОБА_1 , як ухилення від відповідальності. Саме на оргоани поліції під час складання протоколу про адмінінстративне правопорушення покладено обов`язок про встановлення особи, стосовно якої складається такий протокол. Враховуючи, що ОСОБА_1 має посвідчення водія, то відомості щодо місця його реєстрації або проживання належним чином не встановлено.

Суд дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про наступне.

Частиною 1 статті 130 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Також ст. 280 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп / 2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпції, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинності.

Згідно зі ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Так, у протоколі серії БД № 298014 від 18.05.2020 року зазначена адреса особи, що притягається до адміністративної відповідальності: АДРЕСА_1 .Згідно відповіді відділу аналітичного забезпечення Департаменту адміністривних послуг від 18.06.2020 року, значиться, що за відомостями реєстру територіальної громади м.Маріуполя ОСОБА_1 у м.Маріуполі не зареєстрований. Одночасно враховуючи, що конверти надіслані судом на адресу зазначену в протоколі повернулися з відміткою пошти про відсутність адресату за вказаною адресою та останній конверт про відсутність будинку із таким номером, суд позбавлений можливості викликати особу що притягується до адміністративної відповідальності належним чином.

Суд наголошує, що він не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п.34 рішення у справі "Тейшейра де Кастор проти Португалії" від 09.06.1998 року, п.54 рішення у справі "Шабельник проти України" від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод. Також ЄСПЛ неодноразово наголошував, зокрема, в рішеннях у справах "Гурепка проти України (N2)" від 08 квітня 2010 року, "Лучанінов проти України" від 09 червня 2011 року на необхідність суворого дотримання процедури притягнення особи до відповідальності (як кримінальної, так і адміністративної). Основними засадами судочинства, визначеними ст.129 Конституції України, є, крім інших, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Разом з тим, згідно з п. 7 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в разі закінчення на момент розгляду справи строків, передбачених ст. 38 КУпАП. Відповідно до ч.2 ст. 38 КУпАП, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частині третій цієї статті.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 правопорушення було вчинено 27.04.2020 року, тобто з моменту його вчинення минуло більш ніж три місяці, тому суд прийшов до висновку про закриття провадження по справі на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи строків притягнення до адміністративної відповідальності.

Керуючись ст. 38, ст.178, п. 7 ч. 1 ст. 247, ст. 283, п.3 ч. 1 ст. 284 КУпАП, суддя

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 закрити у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подається до відповідного апеляційного суду через місцевий суд, який виніс постанову.

Суддя Т.І.Федоренко