Справа № 174/370/20
Провадження № 3/174/130/2020
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

08 вересня 2020 року м. Вільногірськ

Суддя Вільногірського міського суду Дніпропетровської області Ілюшик І.А., розглянувши матеріал, який надійшов з Вільногірського ВП Жовтоводського ВП ГУ НП в Дніпропетровській області про притягнення до адміністративної відповідальності по ч.1 ст.130 КУпАП відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрований в АДРЕСА_1 , працює в «Скляний Альянс» оператор,

якому роз`яснені положення ст. 268 КУпАП-

В С Т А Н О В И В:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ОБ № 034564 від 09.05.2020 року, водій ОСОБА_1 , 09.05.2020 р. о 02:45 год. в м. Вільногірську, по вул. Гагаріна, 1, керував автомобілемFiat DOBlО н/з НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (невиразна хода, запах спиртного з порожнини рота), на вимогу працівника поліції відмовився пройти у встановленому порядку медичний огляд в присутності двох свідків, чим порушив вимоги 2.5 ПДР.

В судові засідання ОСОБА_1 пояснив, що 09.05.2020 року він разом із ОСОБА_2 , Гаєвським, ОСОБА_3 з риболовлі приїхали близко другої ночі до м. Вільногірськ, автомобіль належить йому, але за кермом був ОСОБА_3 , який не вживав спиртні напої. Вони поїхали до магазину «Рустам» у м. Вільногірську, придбали цигарки. Потім ОСОБА_3 пішов віддати рибу своєму знайомому, а ОСОБА_1 та інші залишилися біля авто. Потім під`їхали співробітники поліції, відвезли його до лікарні, хоча він повідомив їх, що не керував автомобілем. У відділенні поліції його тримали у кайданках, а потім привели понятих.

Представник адвокат Григор`єв Д.В. у судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_1 автомобілем не керував, а під час затримання його право на правовову допомогу не було забезпечено.

Дослідивши письмові докази по справі, оглянувши відеозапис, суд дійшов висновку, що провадження по справі підлягає закриттю по наступним підставам.

Судом оглянуто долучений до протоколу відеозапис на якому не зафіксовано керування автомобілем особою, яка притягується до адміністративної відповідальності. Зафіксовано надання пояснень ОСОБА_1 співробіникам поліції і він напоялгає на тому, що не керував автомобілем.

Рапорти співробітників поліції не можуть бути прийняті судом, як достатні, належні та допустимі докази.

Свідок ОСОБА_3 суду пояснив, що ОСОБА_1 попросив його поїхати на риболовлю, як водія. Вони повернулися до м. Вільногірська близько другої години ночі 09.05.2020 року, за кермом був свідок, автомобіль належить ОСОБА_1 . У магазині «Рустам» купили цигарки, знайомому, який живе поряд свідок заніс рибу. Коли він вийшов, по побачив хлопців з якими їздив на риболовлю і вони йому повідомили, що була поліція, ОСОБА_1 забрали.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснив, що 08.09.2020 року зі знайомим йому ОСОБА_1 та іншими особами поїхав на риболовлю. Були там весь день до ночі і близько першої або другої години ночі вони повернулися до м. Вільногірск, під`їхали до магазину «Рустам», придбали цигарки. Потім ОСОБА_3 , який був за к ермом, пішов до знайомого з рибою. Усі інші залишилися біля автомобіля. Під`їхали співробітники поліції, почалася розмова із ОСОБА_1 , потім його завалили, вдягли кайданки і повезли.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тулмачаться на її користь.

Як і в Конституції, так і в міжнародних актах (Загальна декларація прав людини, Конвенція про захист прав людини та основних свобод, Міжнародний пакт про громадянські і політичні права), йдеться про застосування принципу презумпції невинуватості у справах про притягнення до відповідальності за скоєння кримінальних правопорушень.

Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Таким чином, адміністративне правопорушення та кримінальне правопорушення мають аналогічний склад, а їх відмежування один від одного проводиться за ступенем суспільної небезпеки, тому з урахуванням принципу верховенства права, презумпция невинуватості діє у всіх випадках звинувачення людини (суб`єкта приватного права) державою, в тому числі, і в разі притягнення особи до відповідальності за адміністративні правопорушення.

Крім того, приписами ст. 129 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, задекларовано, що основними засадами судочинства, серед іншого, є змагальність та забезпечення доведеності вини.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України є частиною національного законодавства України.

Враховуючи вищевказані вимоги та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17 липня 1997 року Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п. 1 ст. 32 Конвенції) неодноразово наголошував, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів: (п.45 Рішення ЄСПЛ у справі «Бочаров проти України» від 17.06.2011 р., заява №21037/05; п.75 Рішення ЄСПЛ у справі «Огороднік проти України» від 05.05.2015 р., заява № 29644/10; п.52 Рішення ЄСПЛ у справі «Єрохіна проти України» від 15.02.2013 р., заява №12167/04).

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 10 вересня 2013 року (справа № 21-183а13), також аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 25.11.2014 року у справі № 21-519а14.

Диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає відповідальність як за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, що є порушенням вимог п. 2.9 «а» ПДР України, а також за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, що є порушенням вимог п. 2.5 ПДР України, тобто диспозиція цієї норми має альтернативний характер і передбачає відповідальність за дії, які не є тотожними і полягають або у керуванні транспортним засобом у стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння або у відмові особи, яка керує транспортним засобом проходити огляд для виявлення ознак такого сп`яніння.

Факт керування автомобілем може бути доведений: показаннями свідків, фотознімками, відеозаписами, тощо (ст. 251 КУпАП).

Згідно ст. 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. Таким чином, складання протоколує процесуальною дією суб`єкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушеннята, в силу положень статті 251 КУпАП, є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

При таких обставинах, не можна вважати, що правопорушення, вчинене ОСОБА_1 було належним чином зафіксовано, а саме факт керування особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, не підтверджено достатніми, належними та допустимими доказами, суд позбавлений можливості здобувати докази з власної ініціативи, що передбачено положеннями КУпАП і має розглянути адміністративну справу на підставі наданих доказів. Крім того, ОСОБА_1 затримано, однак співробітники поліції не супроводили особу до медичного закладу, що підтверджується наданими суду матеріалами, а склали протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до ст. 38 КУпАП, за скоєне адміністративне правопорушення стягнення може бути накладено не пізніше як через три місяці з дня його вчинення, а при триваючому правопорушенні не пізніш як через три місяці з дня його виявлення. Станом на 08.09.2020 року строк сплинув.

Застосування ст. 38 КУпАП можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення (ВС/КГС № 927/623/18 від 16.04.2019)

Таким чином, притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності здійснено працівником поліції з порушеннями вищевказаних нормативних актів, його вина, що є обов`язком елементом суб`єктивної сторони правопорушення, у вчиненні інкримінованого йому діяння в судовому засіданні, поза розумним сумнівом не доведена, тому склад правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 130 КУпАП в діях ОСОБА_1 відсутній, а провадження по справі підлягає закриттю.

Судовий збір стягненнюне підлягає.

Керуючись ст. ст. 40-1, п.1 ст. 247, ст.ст. 284 , 287, 289, 294 КУпАП, суддя,-

П О С Т А Н О В И В:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 по ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення - закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а також постанов, прийнятих за результатами розгляду справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 185-3 цього Кодексу.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 цього Кодексу, особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови, до Дніпровського апеляційного суду через Вільногірський міський суд Дніпропетровської області.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксоване в автоматичному режимі, набирає законної сили після її вручення особі або отримання поштового повідомлення про вручення, або про відмову в її отриманні.

Суддя: І.А.Ілюшик