Справа № 617/1447/20
Провадження № 3/617/677/20
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2020 року Вовчанський районний суд Харківської області у складі судді Глоби М.М.,

за участю секретаря судового засідання Павлюкової С.М.,

законних представників потерпілого ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Вовчанську Харківської області справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла від Вовчанського ВП ГУНП в Харківській області про притягнення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки смт. Білий Колодязь Вовчанського району Харківської області, громадянки України, освіта вища, працюючої бухгалтером ДП ДПЗКУ «Білоколодязький елеватор», заміжньої, маючої сина ОСОБА_4 , 2012 року народження та дочку ОСОБА_5 , 2008 року народження, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 184 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

19.08.2020 року до Вовчанського районного суду Харківської області надійшов матеріал, який містить протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 309223 від 19.08.2020 року, відповідно до якого 26.07.2020 року малолітній син ОСОБА_3 ОСОБА_6 , 2012 року народження скоїв діяння, передбачене ч. 2 ст. 152 КК України, чим вчинила правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 184 КУпАП.

ОСОБА_3 під час розгляду справи заперечила обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, свою провину заперечила, зазначивши, що вона виконує батьківські обов`язки щодо свого малолітнього сина ОСОБА_4 належним чином. На теперішній час відсутні докази, які б підтверджували вчинення її сином кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України. Син ОСОБА_4 має вік 7 років, навчається у школі.

Законні представники ОСОБА_1 та ОСОБА_2 під час розгляду справи пояснили, що малолітній ОСОБА_6 вчинив правопорушення щодо їх малолітнього сина ОСОБА_7 внаслідок неналежного догляду та виховання з боку батьків.

Потерпілий ОСОБА_8 в судове засідання не з`явився, згідно висновку, складеного за результатами психічного дослідження від 19.08.2020 року, ОСОБА_8 , 2011 року народження, перебуває в тяжкому психічному стані, допит і розповідь про обставини, що сталися, може викликати додаткову травму, а тому суд, з урахуванням думок особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та законних представників потерпілого, вважає за можливе розгляд адміністративного матеріалу за відсутності потерпілого.

Суд, вислухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та законних представників потерпілого, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Статтею 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 252, 280 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом; орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності; при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 184 КУпАП, адміністративна відповідальність батьків або осіб, які їх замінюють, настає виключно у разі вчинення неповнолітніми діянь, що містять ознаки злочину, відповідальність за які передбачена Кримінальним кодексом України, якщо вони не досягли віку, з якого настає кримінальна відповідальність.

Диспозиція даної норми закону є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових актів.

Об`єктом вказаного вище правопорушення є суспільні відносини у сфері охорони прав та інтересів неповнолітніх, які, зокрема, регламентуються законодавством, а суб`єктивна сторона характеризується наявністю вини як у формі умислу, так і у формі необережності.

Таким чином, ухиленням від виконання батьківських обов`язків не повинна вважатися будь-яка дія, а вважатиметься невиконання обов`язків, чітко передбачених законодавством, і лише тих, які стосуються забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання дітей.

Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.1998 року у справі про тлумачення терміну «законодавство» визначено, що під законодавством слід розуміти (охоплюється) закони України, чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також постанови Верховної Ради України, укази Президента України, декрети і постанови Кабінету Міністрів України, прийняті в межах їх повноважень та відповідно до Конституції України і законів України.

Тобто, якщо вказані акти передбачають обов`язки батьків відносно дітей, які стосуються забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання останніх, то за порушення таких, в наслідок чого неповнолітній вчинив діяння, що містять ознаки злочину, відповідальність за які передбачена Кримінальним кодексом України, батьків мають притягувати до відповідальності згідно з ч. 4 ст. 184 КУпАП (зокрема, про обов`язки, які щодо дітей повинні виконувати батьки, йдеться в ст. ст. 150 і 180 СК України та ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Зі змісту положень ст. 150 СК України вбачається, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; батьки зобов`язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї; забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини; забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Вказаний перелік обов`язків є вичерпним.

Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», батьки або особи, які їх замінюють зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

Разом з тим, в порушення вимог ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення невірно зазначена суть адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 184 КУпАП.

Вказані недоліки заважають своєчасно, всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, вирішити її в точній відповідності із законом, забезпечити виконання винесеної постанови за результатами розгляду, а також виявленню причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративного правопорушення, запобіганню правопорушенню, вихованню громадянина у дусі додержання законів, зміцнення законності, забезпечити виконання винесеної постанови за результатами розгляду, а саме надходження до державного бюджету судового збору, що є необхідним при накладенні стягнення за вчинене.

Крім того, вказане суттєво порушує права особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, її право на захист.

Згідно ст. 251 КпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Висновок про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення має бути зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності (ст. 252 КУпАП).

Згідно змісту ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди зобов`язані застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерел права.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначив, що допустимість доказів є прерогативою національного права із за загальним правилом, саме національні суди уповноважені оцінювати надані їм докази (п. 34 рішення у справі «Тейксера де Кастор проти Португалії» від 09.06.1998 року, п. 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009 року), а також, що порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаними Конвенцією про захист прав і основоположних свобод 1950 року, згідно статті 6 якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстроковим судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його права та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість висунутого проти нього обвинувачення.

У справі «Малофєєва проти Росії» ЄСПЛ серед іншого зазначено, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принцип рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Суд з власної ініціативи позбавлений можливості формулювати склад правопорушення.

З огляду на викладене, виходячи з аналізу вказаного вище законодавства, суд приходить до висновку, що при складанні протоколу про адміністративні правопорушення була неправильно застосована норма матеріального права (ч. 4 ст. 184 КУпАП), оскільки не було конкретизовано, у який спосіб ОСОБА_3 ухилилася від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання своєї неповнолітньої дитини та яких саме обов`язків, в наслідок чого її син вчинив діяння, що містить ознаки злочину, вказаний протокол про адміністративне правопорушення слід визнати складеним з порушення вимог ст. 256 КУпАП, в зв`язку з чим його не можна вважати доказом вини ОСОБА_3 .

Окрім цього, відповідно до вимог ч. 2 ст. 6 Сімейного кодексу України, малолітньою вважається дитина до досягнення нею 14 років, неповнолітньою вважається дитина у віці від 14 до 18 років.

У протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що діяння вчинене сином ОСОБА_3 - ОСОБА_6 , передбачене ч. 4 . ст. 152 КК України.

Згідно постанови Вовчанського ВП ГУНП в Харківській області про закриття кримінального провадження від 14.08.2020 року, кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України, закрито у зв`язку із відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, оскільки особами, у тому числі і ОСОБА_9 не досяг віку 14 років на час вчинення діяння, а також не досяг 11-річного віку, з якого можна застосовувати примусові заходи виховного характеру до неповнолітніх, які не досягли віку кримінальної відповідальності.

Отже, син ОСОБА_3 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є малолітньою дитиною, оскільки на момент складення протоколу про адміністративне правопорушення йому виповнилося тільки 7 років, тоді як ч. 4 ст. 184 КУпАП встановлена відповідальність батьків або осіб, які їх замінюються у разі вчинення неповнолітнім діянь, що містять ознаки злочину.

Органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19 Конституції України). Вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (ст. 62 Конституції України).

Європейський Суд з прав людини притримується у своїх рішеннях позиції, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21 липня 2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Irelandv. theUnitedKingdom), п. 161, SeriesA заява № 25).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, в зв`язку з відсутністю належних та допустимих доказів вини ОСОБА_3 «поза розумним сумнівом» у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 184 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення, відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП підлягає закриттю за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ч. 4 ст. 184, ст. ст. 247, 283-284 КУпАП, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 - закрити, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 184 КУпАП.

Постанова судді протягом десяти днів з дня її винесення може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги, через Вовчанський районний суд Харківської області.

Суддя -