Провадження № 3/127/6505/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" вересня 2020 р.м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Бернада Є.В., розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення 31.07.2020 р. об 11.20 год. ОСОБА_1 по вул. Винниченка в м. Вінниці на території стадіону «Локомотив» перебував без документів, що посвідчують його особу, а також без вдягнутої захисної маски, чим порушив встановлені правила карантину.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про поважність причин своєї неявки, суд не повідомив. При цьому, судом було вжито усіх належних заходів для повідомлення ОСОБА_1 про час та місце розгляду справи, однак судове повідомлення повернулося на адресу суду без вручення у зв`язку із відсутністю за адресою, зазначеною на конверті.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно зі статтею 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КпАП) завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до статті 280 КпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З диспозиції статті 44-3 КпАП випливає, що відповідальність за даною нормою настає у разі порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення 31.07.2020 р. об 11.20 год. ОСОБА_1 по вул. Винниченка в м. Вінниці на території стадіону «Локомотив» перебував без документів, що посвідчують його особу, а також без вдягнутої захисної маски.

Слід звернути увагу, що стаття 44-3 КпАП не визначає конкретних правил карантину, проте має посилання на ряд нормативно-правових актів, якими такі правила встановлюються, тобто дана норма є бланкетною. У зв`язку з цим суд вважає за доцільне зауважити наступне.

Зі змісту частини другої статті 251 КпАП випливає, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 КпАП уповноважені на те особи органів внутрішніх справ (Національної поліції) мають право складати протоколи про правопорушення, зокрема, передбачені статтею 44-3 КпАП.

Отже, обов`язок зі збирання доказів на підтвердження винуватості особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, у вчиненні правопорушення працівниками органів внутрішніх справ (Національної поліції) в даному випадку виконано не було.

Суд вважає за доцільне звернути увагу, що у прецедентній практиці Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), зокрема у справі «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04), звертає увагу, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

У справі справі «Карелін проти Росії» (заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ зазначив, що, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення частини першої статті 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Відповідно до частини першої статті 9 КпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Зі змісту частини першої статті 8 КпАП випливає, що особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Суд вважає за доцільне звернути увагу, що частиною першою статті 58 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

При цьому суд вважає також за доцільне зауважити, що ЄСПЛ поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Зокрема, з прецедентної практики ЄСПЛ випливає, що хоч і за національним законом особа притягується до адміністративної відповідальності, їй пред`явлено «кримінальне обвинувачення» в його автономному розумінні ЄСПЛ, яке повинно тлумачитися в світлі трьох критеріїв, а саме з урахуванням кваліфікації розгляду з точки зору внутрішньодержавного законодавства, його сутності і характеру, суворості потенційного покарання (пункт 51 рішення ЄСПЛ у справі «Михайлова проти Російської Федерації»). У справі «Лучанінов проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява № 16347/02, пункт 39) ЄСПЛ зауважує, що з огляду на загальний характер законодавчого положення, яке порушила заявниця, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених цим положенням, Суд вважає, що провадження, про яке йдеться, є кримінальним для цілей застосування Конвенції (див. рішення у справах «Езтюрк проти Німеччини» (Ozturk v. Germany), від 21 лютого 1984 року, пп. 52-54, Series A № 73; «Лауко проти Словаччини» (Lauko v. Slovakia), 2 вересня 1998 року, пп. 56-59, Reports of Judgments and Decisions 1998-VI; та ухвалу щодо прийнятності у справі «Рибка проти України» (Rybka v. Ukraine), заява № 10544/03, від 17 листопада 2009 року).

В деяких інших справах проти України ЄСПЛ розглядав питання про віднесення правопорушень передбачених КпАП до «кримінального аспекту» в розумінні Конвенції, що з огляду на суворість передбаченого покарання правопорушення, не є незначним (див. пункт 33 рішення у справі «Гурепка проти України» (F 2)) та такі адміністративні провадженні слід вважати по суті кримінальними і такими, що вимагають застосування всіх гарантій статті 6 Конвенції.

Отже, суд вважає, що при розгляді справи про правопорушення, передбачене статтею 44-3 КпАП, слід застосовувати гарантії для кримінального провадження.

В протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що діянням ОСОБА_1 допущено порушення карантину, встановленого постановою КМУ № 500. З огляду на зазначене суд вважає за доцільне зауважити, що 11.03.2020 р. Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» (далі Постанова КМУ № 211), відповідно до пункту 1 якої з 12 березня до 3 квітня 2020 р. встановлено на усій території України карантин. До зазначеної постанови неодноразово були внесені зміни і станом на 31.07.2020 р. правила карантину були визначені у редакції постанови КМУ № 500 від 17.06.2020 р. (далі Постанова № 500).

Отже, на час вчинення діяння, яке згідно з протоколом про адміністративне правопорушення містить ознаки правопорушення, передбаченого частиною першою статті 44-3 КпАП, як встановлено судом, була чинною Постанова № 500. Однак, у протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено конкретну правову норму, приписи якої були порушені діянням ОСОБА_1 .

Незважаючи на те, що у протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено конкретну правову норму, вимоги якої були порушені, суд вважає за доцільне зауважити наступне.

Відповідно до підпункту 1 пункту 3 Постанови № 500 на період дії карантину забороняється перебування в громадських будинках і спорудах, громадському транспорті без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно.

Згідно з приписами підпункту 2 пункту 3 Постанови № 500 на період дії карантину забороняється перебування на вулицях без документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство чи її спеціальний статус.

На час розгляду справи судом чинні обмеження згідно з постановою КМУ № 760 від 26.08.2020 р. (далі Постанова № 760). Зі змісту наведеної Постанови № 760 випливає, що обмеження, порушення яких згідно з протоколом про адміністративне правопорушення було допущене ОСОБА_1 , виключено.

Суд також вважає за доцільне зауважити, що у зв`язку з втратою чинності актом, щодо якого порушено питання відповідності Конституції України 28.08.2020 р. /рішення № 10-р/2020 у справі № 1-14/2020(230/20)/ конституційне провадження у справі щодо перевірки на відповідність Конституції України (конституційність) положень підпунктів 5, 6, 7, 14 пункту 3, абзацу шостого пункту 6 постанови Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів» від 20 травня 2020 року № 392, пунктів 10, 17 Порядку здійснення протиепідемічних заходів, пов`язаних із самоізоляцією, затвердженого цією постановою, закрито на підставі пункту 5 статті 62 Закону України «Про Конституційний Суд України» у зв`язку з втратою чинності актом (його окремими положеннями), щодо якого порушено питання відповідності Конституції України.

Суд при цьому вважає за доцільне зазначити, що приписи пункту 6 частини першої статті 247 КпАП місять застереження, що обставиною, що виключає провадження в справі про адміністративне правопорушення, є скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність. На час розгляду справи судом норма, яка встановлює адміністративну відповідальність стаття 44-3 КпАП не скасована і є чинною, однак, як судом зазначено вище, зазначена норма є бланкетною і встановлює відповідальність у разі порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами. Самі ж обмеження, порушення яких відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення допущено ОСОБА_1 , втратили чинність на підставі Постанова № 760. Тому правові підстави для закриття провадження на підставі пункту 6 частини першої статті 247 КпАП відсутні.

Як вже судом було зазначено вище, обов`язок доведення винуватості особи, що притягується до адміністративної відповідальності, покладається на особу (орган), уповноважену складати протокол про адміністративні правопорушення. Судом також вище зазначено, що жодного доказу на підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення з урахуванням процесуальних гарантій, наведених вище, суду надано не було. Тому відповідно до пункту 1 частини першої статті 247 КпАП підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу правопорушення.

Керуючись статтями 44-3, 283, 284 КпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої статтею 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення, закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя: