ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1057/20 Справа № 189/679/20 Суддя у 1-й інстанції - Чорна О. В. Суддя у 2-й інстанції - Калініч Н. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2020 року м. Дніпро

11 вересня 2020 року суддя Дніпровського апеляційного суду Калініч Н.І., за участю прокурора Вишневського О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро, апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Покровського районного суду Дніпропетровської області від 31 липня 2020 року у справі про адміністративне правопорушення, якою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с. Мечетне Покровського району Дніпропетровської області, громадянка України, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , працює: охоронець в ТОВ «Дружба», депутат Орлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області, -

визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, -

В С Т А Н О В И Л А :

Постановою суду від 31 липня 2020 року, ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП. Накладено на неї за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в сумі 420,40 грн.

При обставинах зазначених в оскаржуваній постанові, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією №602 від 24.06.2020 року ОСОБА_1 , будучи депутатом Орлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області, відповідно до підпункту «б» пункту 1 частини 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», примітки до статті 172-6 КУпАП, будучи суб`єктом відповідальності, на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції» в порушення вимог ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» та рішення Національного агентства з питань запобігання корупції «Про початок роботи системи подання та оприлюднення декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» від 10.06.2016 року № 2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 15.07.2016 за №958/29088, перебуваючи за місцем виконання своїх представницьких повноважень, а саме, за адресою: АДРЕСА_2 , без поважних причин, несвоєчасно, тобто поза межами терміну подачі щорічної декларації за 2018 рік, о 15 годині 39 хвилин, 21.05.2020 року подала щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2018 рік, чим вчинила адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена частиною 1 статті 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме, несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Не погоджуючись з вищевказаною постановою ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій просить постанову судді першої інстанції скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування апеляційної скарги, зазначає, що при здійсненні своїх повноважень депутати місцевих рад керуються законами України, у тому числі, Законом України «Про статус депутатів місцевих рад». На час подавання декларації особою у 2018-2019 роках, ч. 3 ст. 8 даного Закону була викладена у наступній редакції: «На депутатів місцевих рад поширюються вимоги та обмеження, встановлені Законом України "Про засади запобігання і протидії корупції" Депутати місцевих рад зобов`язані щороку до 1 квітня подавати декларацію про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру за минулий рік за формою, що додається до Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції", за місцем роботи (служби), крім самозайнятих осіб, безробітних або пенсіонерів, які подають зазначені декларації до апаратів відповідних місцевих рад або їх виконавчих комітетів».

Тоді як зміни до цього закону, які зобов`язали депутатів місцевих рад подавати електронні декларації, внесені лише 04.03.2020 року, тобто протягом 14.05.2013 - 04.03.2020 років на депутатів місцевих рад поширювалася одночасно дія двох законів в частині порядку подавання декларації: Закону України «Про запобігання корупції» (ст. 45) та Закон України «Про статус депутатів місцевих рад» (ч. 3 ст. 8).

Вважає, що в даному випадку виникла колізія у законодавстві, яка, на її погляд, повинна бути вирішена на користь особи.

Звертає увагу, що ОСОБА_1 подала щорічну декларацію за 2018 рік у паперовій формі 19.03.2019 року, тобто без порушення встановлених строків, а тому в її діях відсутній склад та подія адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Вказує, що протокол про адміністративне правопорушення складено не протягом доби, а через 27 діб з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, всупереч вимогам ст. 254 КУпАП, вважає такі порушення неприпустимими, а сам протокол недопустимим доказом у справі.

В судове засідання апеляційного суду ОСОБА_1 не з`явилася вдруге та надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, а тому апеляційний суд враховуючи, що ОСОБА_1 була належним чином повідомлена та не скористалася своїм правом бути присутньою при апеляційному розгляді,розглядає справу за відсутністю ОСОБА_1 .

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 .

Вивчивши матеріали справи, вислухавши осіб, які приймають участь у справі, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, співставивши їх з наявними в матеріалах справи доказами, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Дані вимоги, судом першої інстанції були виконані в повному обсязі.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим.

Даний висновок суду підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, в їх сукупності, яким місцевим судом була надана належна оцінка.

Рішенням про визнання повноважень сільського голови та депутатів Орлівської сільської ради восьмого скликання від 19.11.2015 року визнані повноваження депутатів Орлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області восьмого скликання, в тому числі депутата виборчого округу №10 ОСОБА_1 .

ОСОБА_1 особисто, під підпис була повідомлена про необхідність заповнення електронних та паперових декларацій про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру за 2018 рік, що підтверджується відповідним списком, в якому наявний підпис ОСОБА_1 .

Відповідно до підпункту «б» пункту 1 частини 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», примітки до статті 172-6 КУпАП, ОСОБА_1 є суб`єктом відповідальності, на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», вимоги ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» та рішення Національного агентства з питань запобігання корупції «Про початок роботи системи подання та оприлюднення декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» від 10.06.2016 року № 2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 15.07.2016 за №958/29088.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що протокол про адміністративне правопорушення № 602 від 24.06.2020 року за яким, ОСОБА_1 без поважних причин, несвоєчасно, тобто поза межами терміну подачі щорічної декларації за 2018 рік, о 15 годині 39 хвилин, 21.05.2020 року подала щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2018 рік, містить відомості, які знайшли своє підтвердження належними та допустимими доказами, даний протокол, як доказ у справі, складений у відповідності до вимог ст. 256 КУпАП, зі змістом якого ОСОБА_1 ознайомлена.

Об`єктивних підстав ставити під сумнів достовірність викладених обставин по справі не вбачається.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що протягом 14.05.2013 - 04.03.2020 років на депутатів місцевих рад поширювалася одночасно дія двох законів в частині порядку подавання декларації: Закону України «Про запобігання корупції» (ст. 45) та Закон України «Про статус депутатів місцевих рад» (ч. 3 ст. 8), а тому в даному випадку виникла колізія у законодавстві, яка, на її погляд, повинна бути вирішена на користь особи, є безпідставними з огляду на наступне.

Як правильно зазначено судом першої інстанції, ЗУ «Про запобігання корупції» є спеціальним по відношенню до ЗУ «Про статус депутатів місцевих рад», згідно преамбули цього Закону він визначає правові та організаційні засади функціонування системи запобігання корупції в Україні, зміст та порядок застосування превентивних антикорупційних механізмів, правила щодо усунення наслідків корупційних правопорушень.

Закон України «Про статус депутатів місцевих рад» згідно преамбули цього Закону відповідно до Конституції України, Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", інших законів України визначає правовий статус депутата сільської, селищної, міської, районної у місті, районної, обласної ради (далі - місцева рада) як представника інтересів територіальної громади, виборців свого виборчого округу та рівноправного члена місцевої ради, встановлює гарантії депутатської діяльності та порядок відкликання депутата місцевої ради.

Таким чином, саме Закон України «Про запобігання корупції» регулює питання, пов`язані, з поданням декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, порядку їх подання, форми, змісту, строків, тощо, що регулюється розділом VII «Фінансовий контроль» Закону.

Та обставина, що ЗУ «Про статус депутатів місцевих рад» був приведений у відповідність до закону України «Про запобігання корупції» лише у березні 2020 року, жодним чином не звільняє осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування від виконання обов`язку з 01.01.2017 року подавати декларацію про доходи в електронному вигляді шляхом розміщення на сайті Національного агентства з питань запобігання корупції, не скасовує дію закону України «Про запобігання корупції» і не створює колізії.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що вона подала щорічну декларацію за 2018 рік у паперовій формі 19.03.2019 року, тобто без порушення встановлених строків, а тому в її діях відсутній склад та подія адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, а безпідставними, оскільки рішення Національного агентства з питань запобігання корупції про початок роботи системи подання та оприлюднення декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування було належним чином прийняте та оприлюднене, початок роботи системи визначений з 00 годин 00 хвилин 01 січня 2017 року, що автоматично потягнуло обов`язок осіб, визначених законом, з 01.01.2017 року подавати щорічні декларації в електронному вигляді згідно Закону України «Про запобігання корупції» та анулювало обов`язок цих осіб подавати декларацію в порядку, встановленому Законом України "Про засади запобігання і протидії корупції", тобто в паперовому вигляді.

Посилання апеляційної скарги на те, що протокол про адміністративне правопорушення складено не протягом доби, а через 27 діб з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, всупереч вимогам ст. 254 КУпАП, є необґрунтованими, оскільки у протоколі прямо зазначено, що днем виявлення правопорушення є день складання і підписання уповноваженою особою протоколу про вчинення адміністративного правопорушення.

Інші доводи апеляційної скарги є не суттєвими, не спростовують факту вчинення особою адміністративного правопорушення, мають формальний характер та спрямовані на ухилення від адміністративної відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення, а будь-яких інших доказів щодо відсутності вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого їй адміністративного правопорушення, матеріалами справи не знайшли свого підтвердження.

Таким чином, у суду апеляційної інстанції не виникає сумніву щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні нею адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП та обґрунтованості притягнення її до адміністративної відповідальності.

При апеляційному перегляді, не встановлено порушень судом першої інстанції ст. ст. 279, 280 КУпАП, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність, відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді та підстав для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 апеляційним переглядом не встановлено.

Таким чином, апеляційний суд вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову судді першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову судді Покровського районного суду Дніпропетровської області від 31 липня 2020 року у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , яку визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Н.І. Калініч