Справа №591/6302/19 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Сибільов О. В.
Номер провадження 33/816/5/20 Суддя-доповідач Рунов В. Ю.
Категорія 122-4 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2020 року суддя Сумського апеляційного суду Рунов В. Ю. , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Суми справу про адміністративне правопорушення № 591/6302/19 за апеляційною скаргою захисника КУРБАТОВА Д. В. на постанову судді Зарічного районного суду м. Сум від 09.10.2019, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1

визнаний винним у вчиненні правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, 122-4 і 124 КУпАП,

учасників провадження в справі про адміністративне правопорушення:

захисника - адвоката Курбатова Д. В.,

В С Т А Н О В И В:

В поданій апеляційній скарзі захисник КУРБАТОВ Д. В. просить скасувати постанову судді та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, оскільки суддею помилково зазначений свідок ОСОБА_2 та ініціали ОСОБА_1 , постанова судді не містить відомостей про технічний засіб, на який здійснювалась фіксація правопорушення, ОСОБА_1 не керував т/з, про що зазначав і при складенні протоколів про адміністративне правопорушення. Крім того, останній позбавлений можливості прийняти участь в судовому засіданні чи попередити про це суд, оскільки перебував на лікуванні, а суд не дослідив матеріали справи та не допитав свідків. ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння в лікарні, а тому не може бути притягнутий за відмову від проходження такого огляду на місці зупинки т/з, в протоколі не зазначено, від огляду на стан якого сп`яніння відмовився проходити ОСОБА_1 , а в матеріалах справи відсутнє направлення водія для проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, що спростовує його відмову від проходження такого огляду. Суд не дослідив надані відеозаписи та не вказав, які файли конкретно підтверджують встановлені обставини та не допитав свідків.

Постановою судді Зарічного районного суду м. Сум від 09.10.2019 ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, 122-4, 124 КУпАП, і на нього накладене стягнення у виді штрафу на користь держави в сумі 10200 грн з позбавленням права керування т/з строком 1 рік. Стягнуто на користь держави 384,20 грн судового збору.

Відповідно до постанови судді, ОСОБА_1 28.09.2019 в 03:45 по вул. Інтернаціоналістів в м. Суми керував автомобілем Mitsubishi Pajero д. н. з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, млява хода, хитка мова), від проходження огляду відповідно до встановленого порядку на визначення стану алкогольного сп`яніння відмовився в присутності двох свідків, при цьому не дотримався безпечної дистанції та здійснив зіткнення з припаркованим автомобілем Toyota Camry д. н. з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 , після чого залишив місце пригоди, в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушив вимоги п. 2.5, 2.10(а), 12.1 і 13.1 ПДР.

Вислухавши доводи захисника Курбатова Д. В., який підтримав апеляційну скаргу, просив скасувати постанову судді та закрити провадження у справі через відсутність складу правопорушень, перевіривши матеріали справи і дослідивши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно ч. 1 ст. 2 КУпАП, законодавство України про адміністративне правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України, а згідно положень ст. 9 Конституції України, ст. 19 ЗУ «Про міжнародні договори України» та ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» усталена судова практика ЄСПЛ є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Розглянувши протоколи про адміністративне правопорушення серії ОБ № 169238 від 28.06.2019, серії ОБ № 169484 від 28.06.2019 та серії ОБ № 169485 від 28.06.2019, суддя суду першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_1 керував т/з із ознаками алкогольного сп`яніння і від проходження огляду відповідно до встановленого порядку на визначення стану алкогольного сп`яніння відмовився в присутності двох свідків, при цьому не дотримався безпечної дистанції та здійснив зіткнення з іншим автомобілем, після чого залишив місце пригоди, чим порушив вимоги п. 2.5, 2.10(а), 12.1 і 13.1 ПДР.

Зазначені висновки судді суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи, належним чином вмотивовані і ґрунтуються на досліджених та перевірених в судовому засіданні доказах, а факт вчинення правопорушення за обставин, викладених у постанові судді, об`єктивно підтверджується доказами у справі, зокрема:

? схемою місця ДТП, яка сталася 28.09.2019 в м. Суми по вул. Інтернаціоналістів, поблизу нічного клуба «Луна», де відображено розміщення т/з Toyota Camry д. н. з. НОМЕР_2 відносно проїжджої частини та осипу скла і зафіксовані пошкодження цього автомобіля та т/з Mitsubishi Pajero д. н. з. НОМЕР_1 ;

? письмовими поясненнями свідка ОСОБА_5 , згідно яких ОСОБА_4 повідомив його телефоном, що потрапив в ДТП, а коли він прибув на місце пригоди, то побачив припаркований автомобіль ОСОБА_4 та Pajero д. н. з. НОМЕР_1 зі слідами механічних пошкоджень. Водії почали домовлятись про вирішення питання на місці, проте інший водій сів за кермо свого автомобіля та зник з місця пригоди;

? письмовими поясненнями свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , згідно яких ОСОБА_1 в їх присутності відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння;

? поясненнями в судовому засіданні потерпілого ОСОБА_4 , який підтвердив вчинення відносно нього правопорушень, а саме ОСОБА_1 , керування ним т/з за наведених обставин, залишення місця ДТП, а також наявність у водія ознак сп`яніння;

? висновком Сумського обласного наркологічного диспансеру № 3322 від 28.09.2019 щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану сп`яніння, за результатами якого ОСОБА_1 від медичного огляду на стан сп`яніння категорично відмовився;

? відеозаписами з нагрудних камер поліцейських, з яких убачається, що ОСОБА_1 спав на водійському місці в т/з Mitsubishi Pajero д. н. з. НОМЕР_1 з увімкненим двигуном, а після того як його розбудили поліцейські надав їм документи на автомобіль та стверджував, що з водієм іншого автомобіля питання вже вирішив, а заперечувати факт керування т/з почав тільки після повідомлення про те, що буде складений протокол про адміністративне правопорушення. При він цьому не зміг пояснити свого перебування;

? показаннями в апеляційному суді свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_8 (працівники патрульної поліції), які підтвердили викладені у протоколах про адміністративне правопорушення обставини.

Відповідно ч. 1 ст. 251 КУпАП, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку суддя встановлює наявність чи відсутність правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, крім іншого, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до відповідальності, свідків тощо. Суддя оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП).

Оцінюючи кожен наведений вище доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, не вбачає будь-яких законних підстав не довіряти цим доказам.

Досліджуючи під час розгляду письмові пояснення свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 на предмет їх достовірності і допустимості, апеляційний суд вважає за можливе використати їх як докази вини ОСОБА_9 у вчиненні правопорушень, оскільки ці письмові пояснення містять фактичні дані, на основі яких встановлюється певний юридичний факт і їх зміст об`єктивно узгоджується та співпадає з іншими безпосередньо дослідженими доказами в справі, враховуючи, що ці свідки, будучи повідомленими в установленому законом порядку про час і місце розгляду справи, не спростували перед судом у будь-який спосіб викладені ними у їх письмових поясненнях обставини, що не протирічить принципам, які застосовуються у випадках, коли свідки обвинувачення не з`являються у судове засідання і надані ними раніше показання визнаються допустимими як докази, які узагальнені та уточнені ЄСПЛ у справі «Аль-Хавайя й Тахері проти Сполученого Королівства» (Al-Khawaja and Tahery v. the United Kingdom), заяви № 26766/05 і № 22228/06, ECHR 2011), згідно яких необхідно проводити три етапний аналіз відповідності положенням п. 1 і п.п. «d» п. 3 ст. 6 Конвенції того провадження, у якому показання свідка, який не був присутнім та допитаним у судовому засіданні, були визнані допустимими як доказ, оскільки у справі мали місце достатні урівноважуючі фактори, які забезпечили належну і чітку оцінку достовірності таких доказів, та надійні процесуальні гарантії, що компенсували недоліки, з якими зіткнулася сторона через допустимість неперевірених доказів, а також забезпечена загальна справедливість судового розгляду.

Зокрема, письмові пояснення свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 не є єдиними або ж вирішальними доказами для притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за вчинення правопорушення, ці пояснення не є більш значущими, ніж інші безпосередньо досліджені в судовому засіданні докази, які є достатньо вагомими для визнання особи винуватою, і лише об`єктивно та органічно доповнюють останні у їх сукупності.

Наведені докази жодним чином не спростовуються іншими доказами чи матеріалами справи, а тому доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не керував т/з є необґрунтованими, оскільки ці твердження спростовуються не тільки показаннями потерпілого ОСОБА_4 , а й відеозаписом з нагрудної камери поліцейського.

Є необґрунтованими та не підлягають задоволенню і доводи апеляційної скарги захисника про те, що справа розглянута без участі ОСОБА_1 , чим порушені його права, оскільки розгляд протоколів про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 призначені на 09.10.2019.

Незважаючи, що ОСОБА_1 в судове засідання 09.10.2019 не з`явився та не повідомив про причини своєї неявки, він був ознайомлений з місцем і часом розгляду протоколів у суді, що підтверджується відеозаписом подій, тому суддя суду першої інстанції дійшов правильного висновку про можливість розгляду справи у його відсутність, оскільки останній сповіщений про місце та час розгляду справи і від нього не надійшло обґрунтованого клопотання про відкладення розгляду справи, що узгоджується з вимогами ст. 268 КУпАП. При цьому ОСОБА_1 , незважаючи на неодноразові клопотання про відкладення розгляду апеляційної скарги, у судове засідання до апеляційного суду так і не з`явився, що фактично свідчить про намагання затягти апеляційний розгляд справи.

Враховуючи зазначені вище обставини, процесуальну поведінку ОСОБА_1 , а також усталену судову практику ЄСПЛ щодо оцінки поведінки особи та її вплив на тривалість розгляду справи, апеляційний суд вважає, що суддею суду першої інстанції не порушені процесуальні права та законні інтереси ОСОБА_1 , в тому числі і право останнього на захист та доступ до правосуддя, оскільки ОСОБА_1 повідомлений про час та місце розгляду справи.

ЄСПЛ неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у §1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 р., «не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати §1 ст. 6 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (рішення від 12.07.2001 у справі «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адамс II проти Німеччини» (Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany), а у іншому своєму рішенні від 07.07.1989 у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» (Uniуn Alimentaria Sanders S.A. v. Spain), ЄСПЛ зазначив, що «заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання».

Адміністративна відповідальність особи, яка керує т/з, згідно ч. 1 ст. 130 КУпАП настає у разі, коли така особа відмовляється від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння. Диспозиція цієї норми закону є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових чи підзаконних нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки учасників дорожнього руху, в тому числі осіб, які керують т/з, і встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, а згідно п. 2.5 ПДР водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану сп`яніння.

Установленим порядком проходження медичного огляду, про який йдеться мова, є визначена у ст. 266 КУпАП, розділі ІХ «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» (затверджена наказом МВС 07.11.2015 № 1395, зареєстрована в МЮ 10.11.2015 № 1408/27853), розділах І-ІІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (затверджена спільним наказом МВС та МОЗ 09.11.2015 № 1452/735 та зареєстрована в МЮ 11.11.2015 за № 1413/27858) і п.п. 3-8 «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду» (затверджений постановою КМ 17.12.2008 № 1103, з послідуючими змінами), процедура направлення водіїв т/з для проведення огляду з метою виявлення стану сп`яніння і безпосередньо порядок проведення такого огляду.

Згідно цієї процедури огляд водія на стан сп`яніння проводиться поліцейським: 1) на місці зупинки т/з із використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; з дотриманням інструкції з експлуатації спеціального технічного засобу та фіксацією результатів на паперових та електронних носіях, якщо спеціальний технічний засіб має такі функції, у присутності 2-х свідків; 2) у відповідному закладі охорони здоров`я (в тому числі у разі незгоди водія на проведення огляду на стан сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами).

Оскільки ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння на місці знаходження т/з за допомогою приладу «Драгер» в присутності 2-х свідків, за що поліцейським був складений протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, то його послідуюча відмова у закладі охорони від проходження огляду на стан сп`яніння здоров`я лише підтверджує стійке небажання виконувати приписи п. 2.5 ПДР. При цьому у своєму рішенні від 29.06.2007 по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (O'Halloran and Francis v. the United Kingdom), заяви № 15809/02 і № 25624/02) ЄСПЛ також наголосив, що «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі».

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що працівником поліції при складанні у відношенні ОСОБА_1 протоколів про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 130, 122-4 і 124 КУпАП, дотримані в повному обсязі усі вимоги процесуальних норм та права і законні інтереси останнього. Відсутність у справі направлення водія на огляд для виявлення стану алкогольного сп`яніння до медичного закладу жодним чином не спростовує факту його відмови від проходження такого огляду, так як ці обставини автоматично не створюють ситуацію, за якої протокол є недійсним, а докази у справі - недопустимими.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності відомостей про технічний засіб, на який здійснювалась фіксація правопорушення, також не свідчить про недопустимість цих записів як доказу, оскільки відповідно ч. 1 ст. 251 КУпАП, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку суддя встановлює наявність чи відсутність правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Є необґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що в протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено, від огляду на стан якого сп`яніння відмовився ОСОБА_1 , оскільки в цьому процесуальному документі зазначено про виявлення ознак саме алкогольного сп`яніння.

Зазначення в мотивувальній частині постанови судді неправильних ініціалів ОСОБА_1 є явною технічною помилкою, яка не впливає на її зміст, оскільки в мотивувальній та резолютивній частині постанови, а також висновку щодо результатів медичного огляду, на який послався суддя, вірно зазначені його прізвище, ім`я та по-батькові.

Таким чином, протокол про адміністративне правопорушення розглянутий суддею суду першої інстанції на підставі наявних у матеріалах справи та досліджених у судовому засіданні доказів, які у своїй сукупності і взаємозв`язку, є достатніми для прийняття рішення про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, 122 4, 124 КУпАП, при розгляді справи у повному обсязі дотримані положення ст. 268, 279 і 280 КУпАП, постанова судді є законною, обґрунтованою і належним чином умотивованою, тому вона підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП України, -

П О С Т А Н О В И В:

Постанову судді Зарічного районного суду м. Сум від 09.10.2019 відносно ОСОБА_1 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника КУРБАТОВА Д. В. на цю постанову - без задоволення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Сумського апеляційного судуРунов В. Ю.