Справа № 738/1016/20 Головуючий у 1 інстанції Волошина Н. В.
Провадження № 33/4823/337/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2020 року місто Чернігів

Чернігівський апеляційний суд в складі: судді апеляційного суду Акуленко С.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Менського районного суду Чернігівської області від 19 серпня 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

Цією постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючої по АДРЕСА_1 ,

визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 183-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді суспільно корисних робіт на строк 120 годин.

Стягнуто з неї на користь держави судовий збір в сумі 420,40 грн.

Як встановив суд першої інстанції, ОСОБА_1 не сплачувала аліменти на утримання дитини відповідно до виконавчого листа №2-635, виданого 28 вересня 2009 року Менським районним судом Чернігівської області, про стягнення з неї на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 19 серпня 2009 року і до досягнення дитиною повноліття, що призвело до виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців з дня пред`явлення виконавчого документа для примусового виконання, яка станом на 01 серпня 2020 року складає 52009,37 грн., чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.183-1 КУпАП.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову місцевого суду та закрити провадження по справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає про незаконність винесеної постанови, оскільки при накладенні на неї стягнення не було враховано її майновий стан, а також те, що вона працює в ТОВ «Мена Авангард» тваринником МТВ №2, що підтверджується довідкою товариства. На думку апелянта, в даному випадку, враховуючи її зайнятість на роботі, вона буде позбавлена можливості відбути стягнення у виді суспільно-корисних робіт, оскільки відбування даного стягнення у поза робочий час законом не передбачено.

Крім того, суд 1 інстанції не з`ясував того, що вона отримує дохід та спроможна сплачувати аліменти у частці від заробітку.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 не була присутня у суді під час розгляду справи щодо неї, тому суд вважає за необхідне поновити їй строк на подання апеляційної скарги.

Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП зазначається, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Зазначених вимог закону суд першої інстанції дотримався.

Відповідно до ч. 1 ст. 183-1 КУпАП, відповідальність за цією статтею настає в разі несплати аліментів на утримання дитини, одного з подружжя, батьків або інших членів сім`ї, що призвела до виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.

Об`єктивна сторона даного правопорушення характеризується наявністю вини як у формі умислу, так і у формі необережності.

Аналізуючи встановлені судом обставини, викладені як у протоколі про адміністративне правопорушення, так і у постанові суду з посиланням на цей протокол та додані до нього документальні докази, зазначено, що ОСОБА_1 не сплачувала аліменти відповідно до виконавчого листа від 28.09.2009 року Менського районного суду Чернігівської області про стягнення з неї на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 , в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 19 серпня 2009 року і до досягнення дитиною повноліття, що призвело до виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців з дня пред`явлення виконавчого документа для примусового виконання, яка станом на 01 серпня 2020 року складає 52009,37 грн.

З огляду на що, апеляційний суд вважає що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 183-1 КУпАП доведена зібраними у справі доказами, зокрема протоколом про адміністративне правопорушення, який складений у відповідності до вимог ст. 256 КУпАП та матеріалами виконавчого провадження.

При розгляді справи місцевий суд правильно встановив фактичні обставини, надав правову оцінку наявним в матеріалах справи і дослідженим у судовому засіданні доказам у відповідності з вимогами ст. 252 КУпАП дійшов обґрунтованого висновку про винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 183-1 КУпАП та накладенні у зв`язку з цим адміністративного стягнення, яке відповідає вимогам ст. 33 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги про можливість сплачувати аліменти самостійно не спростовують факту вчинення адміністративного правопорушення, вина у якому доведена належними та допустимими доказами.

Твердження апелянта про неможливість виконання накладеного стягнення у виді суспільно корисних робіт у зв`язку з офіційною зайнятістю її на роботі є безпідставними та такими, що суперечать вимогам ст. 302 КУпАП, яка визначає чіткий перелік випадків у разі настання яких орган (посадова особа), який виніс постанову про накладення адміністративного стягнення, припиняє її виконання, а саме: видання акта амністії, якщо він усуває застосування адміністративного стягнення; скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність; смерть особи, щодо якої було розпочато провадження в справі. В усіх інших випадках постанова про накладення адміністративного стягнення є обов`язковою для виконання.

Тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні, рішення суду законне та обґрунтоване.

Керуючись ст. ст. 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

П О С Т А Н О В И В :

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову Менського районного суду Чернігівської області від 19 серпня 2020 року відносно ОСОБА_1 без змін.

Постанова апеляційного суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

СуддяС. О. Акуленко