ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №33/821/413/20 Справа № 702/228/20 Головуючий по першій інстанції Мазай Н.В.
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП Доповідач в апеляційній інстанції Биба Ю.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2020 р. м. Черкаси

Суддя Черкаського апеляційного суду Биба Ю.В., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Монастирищенського районного суду Черкаської області від 14 липня 2020 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , непрацюючого,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП ,-

в с т а н о в и в:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 396305 від 24.04.2020, ОСОБА_1 24.04.2020 року о 23 год. 25 хв. в м.Монастирище по вул.Суворова керував автомобілем Renault Trafic д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю із ротової порожнини. Від проходження огляду на стан сп`яніння, у встановленому законом порядку, водій відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п.2.5. Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

Постановою Монастирищенського районного суду Черкаської області від 14 липня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в розмірі 420 грн. 40 коп.

Не погодившись із оскаржуваною постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову Монастирищенського районного суду Черкаської області від 14 липня 2020 року скасувати та прийняти нову постанову п.3 ч.8 ст.294 КУпАП.

В апеляційній скарзі посилається на те, що суд у порушення вимог ст.268 КУпАП розглянув справу у його відсутність та у порушення ч.1 ст.277 КУпАП порушив строки її розгляду.

Зазначає, що зміст протокол про адміністративне правопорушення, складений відносно нього, йому не відомий, оскільки належним чином йому не вручався, отже поліцейськими порушено ст.254 КУпАП.

Крім того, даний протокол не відповідає вимога ст.256 КУпАП, а його зміст суперечить реальним обставина справи, оскільки у графі протоколу: «особу встановлено», записано «ІПС «Армор», тоді як згідно затвердженого Наказу МВС №1395 потрібно записувати: серію та номер посвідчення водія або назву, серію та номер документа, що посвідчує особу.

Зазначає, що відсутність доказу того, що особа являється водієм, судом не надано належну оцінку і прийнято рішення без встановлення статусу особи.

Вважає, що саме пояснення свідків в залі судового засідання можуть мати істотне значення для правильного встановлення фактичних обставин справи.

Перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, заслухавши думку ОСОБА_1 про задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваної постанови з зазначених в ній підстав, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених КУпАП та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Вказаних вимог закону суд першої інстанції дотримався.

Так, відповідно до ст.251 КУпАП, доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом закону, протокол про адміністративне правопорушення, пояснення особи, свідків, висновок експерта тощо, є документами, що офіційно засвідчують подію адміністративного правопорушення і, відповідно до ст.251 КУпАП, є джерелами доказів, на основі яких ґрунтується повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин справи та правильне її вирішення. Протокол про адміністративне правопорушення складається відповідно до ст.ст. 254-256 КУпАП.

Висновки судді про доведеність вини та наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, ґрунтуються на належних та допустимих доказах, які містяться в матеріалах справи і сумнівів щодо їх обґрунтованості не викликають.

Незважаючи на позицію ОСОБА_1 про відсутність у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, його вина підтверджується зібраними у справі і перевіреними в судовому засіданні доказами, зокрема даними:

- протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 396305 від 24.04.2020, складеного поліцейським СРПП №1 Монастирищенського ВП Гончаруком Д.В., про те, що ОСОБА_1 24.04.2020 року о 23 год. 25 хв. в м.Монастирище по вул.Суворова керував автомобілем Renault Trafic д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю із ротової порожнини. Від проходження огляду на стан сп`яніння, у встановленому законом порядку, водій відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п.2.5. Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП;

- відеозаписом із відеореєстратора поліцейського від 24.04.2020.

Наведені обставини свідчать про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та обгрунтованість його притягнення до адміністративної відповідальності.

Неприйнятними є доводи апелянта про те, що поліцейськими при складанні відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення порушено ст.254 КУпАП, зміст протоколу йому не відомий та який належним чином йому не вручався, так-як зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 відмовився від його підписання, надання пояснень та його отримання.

Неприйнятними є також доводи апелянта про те, що протокол не відповідає вимога ст.256 КУпАП, а його зміст суперечить реальним обставина справи, оскільки у графі протоколу: «особу встановлено», записано «ІПС «Армор», тоді як згідно затвердженого Наказу МВС №1395 потрібно записувати: серію та номер посвідчення водія або назву, серію та номер документа, що посвідчує особу, оскільки ґрунтуються на неправильному тлумаченні закону.

Відповідно до Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, уповноважена особа підрозділу поліції може встановлювати осіб, які порушили ПДР України шляхом використання баз (банків) даних, що входять до єдиної інформаційної системи МВС, що в даному випадку працівниками поліції зроблено і було.

Доводи апелянта про те, що відсутність доказу того, що особа являється водієм, судом не надано належну оцінку і прийнято рішення без встановлення статусу особи не підлягають до задоволення, оскільки під час розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 судом апеляційної інстанції досліджено відеозапис із нагрудного портативноговідеореєстратора поліцейського, який підтверджує обставини викладені в протоколі про адміністративне порушення та з якого вбачається, що саме ОСОБА_1 перебував за кермом транспортного засобу Renault Trafic, тобто він є його водієм.

В свою чергу, відповідно до вимог ст.14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Статтею 53 цього Закону передбачено, що юридичні та фізичні особи, винні в порушенні законодавства про дорожній рух, відповідних правил, нормативів і стандартів, несуть відповідальність згідно з законодавством України.

Відповідно до п.2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Виходячи зі складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст.130 КУпАП, об`єктивна сторона правопорушення полягає в керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, також передача керування транспортними засобами особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а так само і ухилення осіб від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.

Пунктами 2,3 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09.11.2015 №1452/735 передбачено, що огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейськими на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом або лікарем закладу охорони здоров`я (п.6 розділу І Інструкції).

Згідно п.7 зазначеної Інструкції, у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Із досліджено судом апеляційної інстанції відеозапису із нагрудного портативноговідеореєстратора поліцейського вбачається , що водій транспортного засобу Renault Trafic д.н.з. НОМЕР_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Драгер» та в медичному закладі.

Не підлягають до задоволення і доводи апелянта про те, що саме пояснення свідків в залі судового засідання можуть мати істотне значення для правильного встановлення фактичних обставин справи, оскільки відповідно до вимог ст.272 КУпАП як свідок у справі про адміністративне правопорушення може бути викликана кожна особа, про яку є дані, що їй відомі які-небудь обставини, що підлягають установленню по даній справі.

З чого слідує, що виклик свідків є правом суду, а не його обов`язком, тоді як у місцевого суду під час розгляду даної справи було достатньо доказів на підтвердження обставин, що підлягали встановленню по ній.

Не можуть бути підставою для скасування законного, обґрунтованого та вмотивованого рішення місцевого суду доводи апелянта про те, що суд у порушення вимог ст.268 КУпАП розглянув справу у його відсутність, оскільки суд першої інстанції, розглядаючи дану справу без участі ОСОБА_1 , вмотивував своє рішення з цього приводу. З зазначеними в оскаржуваній постанові мотивами, погоджується і суд апеляційної інстанції.

Крім того, ч.2 ст.268 КУпАП визначено перелік статей, присутність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, є обов`язковою, тоді як ч.1 ст.130 КУпАП в даний перелік не входить.

З метою поновлення ОСОБА_2 в його правах, судом апеляційної інстанції вжито заходи до безпосередньої його участі в розгляді справи, на виконання вимог ст.294 КУпАП, з наданням можливості надати пояснення по суті складеного щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення.

Дослідивши вказані докази і оцінивши їх з точки зору належності, допустимості та достовірності в їх сукупності, вважаю винуватість ОСОБА_1 доведена.

Накладення судом першої інстанції адміністративного стягнення на ОСОБА_1 у виді штрафу з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік, відповідає санкції ч.1 ст.130 КУпАП, вимогам ст.ст.33,34 КУпАП щодо загальних правил накладення стягнення за адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП є співрозмірним скоєному адміністративному правопорушенню, особі правопорушника та не містить його альтернативних видів.

З огляду на викладене, вважаю, що постанова Монастирищенського районного суду Черкаської області від 14 липня 2020 року щодо ОСОБА_1 є законною та обґрунтованою, а підстави для її скасування, як того просить апелянт, - відсутні.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

п о с т а н о в и в:

Постанову Монастирищенського районного суду Черкаської області від 14 липня 2020 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 , без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.В. Биба