Справа № 204/3733/20
Провадження № 3/204/2317/20
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2020 року суддя Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська Мащук В.Ю., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, стосовно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,

- про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, суддя -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, 27.04.2020 року близько 14 год. 00 хв., ОСОБА_1 знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 , висловлювався в бік батька гр. ОСОБА_2 нецензурною лайкою та погрожував фізичною розправою, чим вчинив домашнє насильство.

В судовому засіданні ОСОБА_1 провину не визнав та пояснив суду, що відомості зазначені в протоколі не відповідають дійсності.

Потерпілий ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_1 приїхав до нього в офіс зі своєю дружиною ОСОБА_3 , під час розмови, знаходячись у кабінеті ОСОБА_1 погрожував йому розорити його, віддати креслення ОСОБА_2 його конкурентам та продати його розробки.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 , викликаний за клопотанням захисника особи, відносно якої було складено протокол про адміністративне правопорушення, пояснив, що безпосередньо свідком конфлікту між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не був, проте працював разом з ОСОБА_1 у ОСОБА_2 тривалий час, за час роботи конфліктів між батьком та сином не було, ОСОБА_1 охарактеризував як спокійного і врівноваженого.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 , викликана в судове засідання за клопотанням захисника особи, відносно якої було складено протокол про адміністративне правопорушення, пояснила, що вона була присутня під час конфлікту, проте ОСОБА_1 поводив себе спокійно і не погрожував фізичною розправою батьку.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 , викликана в судове засідання за клопотанням потерпілого, пояснила, що вона разом із колегою по роботі ОСОБА_6 27.04.2020 року була в офісі і бачила, коли ОСОБА_1 та ОСОБА_3 заходили, ОСОБА_3 на підвищених тонах попросила їх вийти з офісу, коли вони вийшли з кабінету ОСОБА_5 чула, як ОСОБА_3 кричала на когось, проте ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не чула. ОСОБА_1 характеризувала як врівноваженого та спокійного співробітника, оскільки вони раніше працювали разом у ОСОБА_2 .

Заслухавши в судовому засіданні пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого ОСОБА_2 , вислухавши пояснення свідків, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, приходжу до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП не доведена, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст.7 КУпАП визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права та свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст.ст.245, 251, 252, 280 КУпАП суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну оцінку, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Відповідно до диспозиції ст. 173-2 КУпАП передбачена адміністративна відповідальності за вчинення домашнього насильства в сім`ї. Об`єктивна сторона правопорушення виражається в умисному вчиненні будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконанні захисного термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Відповідно до ст.1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

На підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, надано такі докази, які досліджені судом в судовому засіданні: протокол про адміністративне правопорушення серії АПР18 №434552 від 07.05.2020 року (арк.с.1), пояснення ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (арк.с.4,7,8), характеристика з місця проживання (арк.с.28).

Однак, вказані докази не можуть бути визнані достовірними та достатніми для притягнення особи до адміністративної відповідальності, так як є суперечливими та неузгодженими між собою, а протокол про адміністративне правопорушення сам по собі не може бути достатнім доказом у справі.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

В контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (рішення від 15.05.2008, заява N7460/03) правопорушення, яке розглядається, має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні статті 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне порушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого. Санкція ч. 1 ст. 1732 КУпАП передбачає досить суворе стягнення у вигляді адміністративного арешту, а тому дана справа про адміністративне правопорушення розглядається з дотриманням стандартів ЄСПЛ, притаманних кримінальному провадженню.

Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно приписів ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також зважаючи на практику Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011, заява № 16347/02), «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013, заява № 36673/04), «Карелін проти Росії» (рішення від 20.09.2016, заява № 926/08), виходжу з того, що, як і у кримінальному провадженні, суд у цій справі має бути неупередженим і безстороннім і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення. Відповідне формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено не судом, а перед судом у змагальному процесі. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки, таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином, під час судового розгляду справи не знайшло свого підтвердження належними та достовірними доказами те, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, оскільки в справі відсутні докази вчинення особою правопорушення.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на його користь.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, в справі відсутні об`єктивні і належні докази, які б підтверджували наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, в діях ОСОБА_1 , у зв`язку з чим провадження по справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.173-2,213,221,п.1ст.247, 248, 249, 252, 283, 284 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності закрити, у зв`язку з відсутністю в її діях події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення шляхом подачі апеляційної скарги через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя В.Ю. Мащук