Справа № 467/879/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.09.2020 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі :

головуючого судді Явіци І.В.

з участю секретаря судового засідання Андросової А.В.

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Арбузинка справу про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, пенсіонера, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше до адміністративної відповідальності не притягувався,

за ч. 1 ст. 130, ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ :

Суд визнав доведеним, що 19 липня 2020 року о 19 год. 00 хв. по вул. Шевченка в с. Новокрасне ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки ВАЗ 2104, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9 «а» ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Таких висновків суд дійшов, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і ураховуючи положення ст. 251 КУпАП щодо доказів та встановивши обставини, які регламентовані ст. 280 цього ж Кодексу, тобто ті, що підлягають доказуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтвердив факт керування автомобілем в стані алкогольного сп`яніння у час та у місці, що зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення.

Тож, за таких обставин, розглядаючи справу у ракурсі вимог ст. 280 КУпАП, суд, виходив із такого.

Зокрема, відповідно до пункту 2.9 «а» Правил дорожнього руху України, затверджених постановою КМУ від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями), водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідальність же за ст. 130 КУпАП настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

У свою чергу, порядок огляду, тобто, виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції регулюється Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України, МОЗ України від 09.11.2015 року № 1452/735 (далі Інструкція).

У разі скоєння дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП), унаслідок якої є особи, що загинули або травмовані, проведення огляду на стан сп`яніння учасників цієї пригоди є обов`язковим у закладі охорони здоров`я ( п.8 Інструкції).

Та у цьому випадку суд установив, що ОСОБА_1 дійсно керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, а його огляд було проведено із дотримання положень вказаної вище Інструкції.

Такі висновки суд зробив шляхом дослідження ряду доказів, що були надані у його розпорядження, зокрема, даними протоколу про адміністративне правопорушення ОБ №117030 від 19 серпня 2020 року щодо часу, місця та способу учиненні адміністративного правопорушення, який у цілому складений із дотриманням вимог ст. 256 КУпАП щодо стосовно його форми, змісту та необхідних реквізитів і містить підпис особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Дані протоколу, у свою чергу, кореспондуються із поясненнями ОСОБА_1 , що були надані ним в судовому засіданні, якими підтверджується факт керування ним транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

При цьому, огляд водія проводився згідно із положеннями розділу ІІІ Інструкції.

Так, згідно п. 3 розділу ІІІ Інструкції огляд у закладах охорони здоров`я щодо виявлення стану сп`яніння проводиться лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту), який пройшов тематичне удосконалення за відповідною програмою згідно з чинним законодавством.

Метою цього огляду є встановлення наявності чи відсутності стану сп`яніння в обстежуваної особи ( п.4 Інструкції), а метою лабораторного дослідження є виявлення або уточнення наявних речовин, що здатні спричинювати стан сп`яніння ( п.8 Інструкції).

Відповідно до п.15 розділу ІІІ Інструкції за результатами огляду на стан сп`яніння та лабораторними дослідженнями встановлюється діагноз, який вноситься до акта медичного огляду.

Висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі висновок щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння) (додаток 4), видається на підставі акта медичного огляду ( п.16 розділу ІІІ Інструкції).

А кожний випадок огляду на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я реєструється в журналі реєстрації медичних оглядів осіб з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (додаток 5) ( п. 21 розділу ІІІ Інструкції)

Висновки щодо результатів медичного огляду осіб на стан сп`яніння, складені з порушенням вимог цієї Інструкції, вважаються недійсними, що визначено п. 22 розділу ІІІ Інструкції.

Однак, у цьому випадку суд не установив відомостей, які б свідчили про порушення Інструкції і дали б йому підставу визнати висновки щодо результатів огляду ОСОБА_1 недійсними.

Зокрема, згідно Акту медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 21 від 19 липня 2020 року було установлено наявність 0,8 % алкоголю.

За Висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції ОСОБА_1 перебував в стані алкогольного сп`яніння.

Крім того, із Акту слідує, що у ОСОБА_1 була взята кров для обстеження в токсикологічній лабораторії, а згідно результату токсикологічного дослідження №2485 від 24 липня 2020 року в крові ОСОБА_1 виявлено етанол в концентрації 1,83 %.

При цьому, огляд ОСОБА_1 на стан сп`яніння зареєстровано в Журналі реєстрації медичних оглядів осіб з матою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Тож, судом не установлено порушення порядку проведення огляду на стан сп`яніння в закладах охорони здоров`я і оформлення його результатів.

Як наслідок, усі ці докази є належними, так як самі по собі і в сукупності підтверджують обставини, що підлягають доказуванню у цій справі, щодо події адміністративного правопорушення (часу, місця, способу вчинення, у тому числі й отримання результатів огляду), мотивів, мети і спрямованості умислу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Крім того, вказані докази є допустимим, так як сам протокол відповідає вимогам ст. 256 КУпАП щодо його змісту і форми, а даних про те, що додані до нього матеріали отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України або здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, становлено не було.

Таким чином, шляхом дослідження наданих доказів у сукупності, у тому числі, їх обсягу, установлено, що було вчинено адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП, а ОСОБА_1 винний у його вчиненні і підлягає адміністративній відповідальності.

А тому, з огляду на наведене, у ракурсі установлених судом фактичних обставин справи шляхом встановлення юридично значущих ознак, визначення правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненої дії конкретному складу правопорушення, передбаченому Кодексом України про адміністративні правопорушення, суд кваліфікує дії ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП, оскільки він керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Тож, при накладенні адміністративного стягнення на нього суд враховує характер вчиненого правопорушення, зокрема, підвищений ступінь його суспільної небезпеки, особу ОСОБА_1 , який є пенсіонером, має зареєстроване у встановленому законом місце проживання, має сім`ю, раніше не притягувався до адміністративної відповідальності, а також ступінь його вини, тобто, те, що він діяв умисно і усвідомлював характер свого діяння і його караність, у тому числі відсутність обставин, що виключають адміністративну відповідальність і собою указують на факти неосудності ОСОБА_1 .

Суд, крім цього, ураховував практику Європейського суду з прав людини, зокрема, його рішення у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» («OHalloran and Francis v. the United Kingdom») [GC] no. 15809/02 і 25624/02 ECHR 29.06.2007, яким постановлено, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Водночас, обставин, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність згідно із ст.ст. 34, 35 КУпАП, судом не встановлено.

За такого суд вважає за необхідне накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у межах санкції ч.1 ст. 130 КУпАП, що буде справедливим, відповідатиме характеру вчиненого правопорушення, особі порушника та ступеню його вини, у тому числі, ураховуючи відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих обставин, а також необхідним і достатнім для його виховання та запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так й іншими особами.

Крім того, у порядку ст. 40-1 КУпАП із ОСОБА_1 належить стягнути судовий збір на користь держави у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що на день розгляду справи становить 420,40 грн. (.5 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674 VI).

Стосовно вчинення правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, то суд відмічає наступне.

Так, згідно протоколу про адміністративне правопорушення ОБ №117041 від 19 серпня 2020 року 19 липня 2020 року о 19 год. 00 хв. ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки ВАЗ 2104, реєстраційний номер НОМЕР_2 , по вул. Шевченка в с. Новокрасне Арбузинського району був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не обрав безпечну швидкість руху, внаслідок чого не впорався з керуванням та здійснив наїзд на малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який в результаті отримав легкі тілесні ушкодження, а автомобіль механічні пошкодження.

Своїми діями, як вказано у протоколі, ОСОБА_1 порушив вимоги п.п. 2.3. «б», 12.1, 12.3 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП.

Проте, суд не може погодитись із цим, виходячи із наступного.

Згідно ч.1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

При цьому, кваліфікація правопорушення - це правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення правових (юридично значущих) ознак, визначення правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу правопорушення, передбаченому КУпАП.

За своєю суттю і змістом кваліфікація правопорушень завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення і доказування двох обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом правопорушення) протиправного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу правопорушення, передбаченого відповідною статтею КУпАП.

У свою чергу, склад правопорушення - це сукупність передбачених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак діяння, які характеризують (визначають) його як правопорушення і є підставою залучення суб`єкта правопорушення до юридичної відповідальності.

Об`єктивна сторона правопорушення - це сукупність ознак, що характеризують зовнішню сторону складу правопорушення, тобто об`єктивні ознаки зовнішнього прояву правопорушення й об`єктивних умов його здійснення.

Обов`язкові ознаки об`єктивної сторони так званих матеріальних складів правопорушень це наявність діяння (суспільно небезпечний або шкідливого), причинний зв`язок, наслідки (суспільно небезпечного або шкідливі) діяння.

Відповідальність же за ст. 124 КУпАП настає у разі, якщо порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Тобто, виходячи із системного аналізу наведених правових норм у контексті положень теорії права щодо складу та кваліфікації правопорушення, слід дійти висновку, що спричинення тілесних ушкоджень пішоходу внаслідок порушення ПДР України не утворює собою складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Інакше кажучи, диспозиція ст. 124 КУпАП не установлює відповідальність за спричинення тілесних ушкоджень пішоходу, хоча б і внаслідок порушення ПДР України, оскільки ознаками об`єктивної сторони цього правопорушення є спричинення пошкоджень транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Відповідно, належить дійти висновку, що дії ОСОБА_1 у цій частині особою, уповноваженою на складання протоколу про адміністративне правопорушення, кваліфіковано неправильно.

Водночас, будь яких - відомостей стосовно пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, що, власне, й утворює склад правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, у протоколі та доданих до нього матеріалах не зафіксовано.

Пошкодження ж власного транспортного засобу не утворює собою складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Тобто, за умови наїзду на пішохода і спричинення якому легких тілесних ушкоджень, як у цьому випадку ( висновок експерта №384-М від 24 липня 2020 року), виключається відповідальність водія за ст. 124 КУпАП.

Однак, слід вказати, що за наявності підстав для притягнення водія до адміністративної відповідальності і ухвалення компетентним органом відповідного рішення у пішохода виникає право звернення до суду у порядку цивільного судочинства про відшкодування шкоди, оскільки не виключається можливість особи (пішохода) доводити обставини спричинення шкоди у передбачений законом спосіб з метою її відшкодування з боку особи, що її задала.

Тому у світлі вищевикладеного суд приходить до висновку про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а як наслідок, провадження у справі підлягає закриттю на підставі п.1 ст. 247 цього Кодексу.

Таке рішення суду сприятиме досягненню завдання КУпАП, що визначене ст.1 цього Кодексу, оскільки провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності і ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановленому законом.

Також, суд враховує, що пунктом 5 ч. 2ст. 4 Закону України «Про судовий збір» та ст. 40-1 КУпАП визначено, що судовий збір стягується лише у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, а тому виходячи з норм ч. 2 ст.284та ст.247 КУпАП, суд не вбачає підстав для стягнення судового збору із ОСОБА_1 .

З цих мотивів, керуючись ст.ст. 33-35, 130, 221, 247, 251-252, 283-285 КУпАП, суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Справу про адміністративне правопорушення №467/879/20 (провадження 3-467/339/20) та справу про адміністративне правопорушення № 467/880/20 (провадження №3/467/340/20) об`єднати в одне провадження, присвоївши йому єдиний унікальний номер справи 467/879/20 і номер провадження 3/467/339/20.

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накласти на нього адміністративне стягнення у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на день ухвалення постанови становить 10 200 (десять тисяч двісті) грн. 00 коп. з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 (один ) рік.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП - закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю у його діях складу цього адміністративного правопорушення.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 420 (чотириста двадцять) грн. 40 коп.

Постанова може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області протягом 10 (десяти) днів з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 300-1 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Штраф, накладений за вчинення адміністративного правопорушення, вноситься порушником в установу банку України.

Суддя І.В. Явіца