ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 953/3680/20 Головуючий суддя І інстанції Божко В. В.
Провадження № 33/818/700/20 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2020 року суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 27 квітня 2020 року, якою ОСОБА_1 визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

Цією постановою

ОСОБА_1 , 1998 року народження, громадянин України, мешканець м. Привілля Луганської області,

- визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та підданий адміністративному стягненню у виді штрафу у розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір в розмірі 420 грн. 40 коп.

Постановою встановлено, що ОСОБА_1 25.02.2020 р. о 02-53 год. в м. Харкові по вул. Сумська, 36/38, керував транспортним засобом «Daewoo» д/н НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з ротової порожнини. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, а саме на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу газоаналізатор «Drager Alcotest» та у закладі охорони здоров`я, відмовився у присутності двох свідків.

В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 просив постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 27 квітня 2020 року скасувати, а провадження у справі закрити, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 1340 КУпАП.

В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу не відмовлявся, а лише просив працівників поліції повідомити причину його зупинки. Також вказує, що огляд на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі йому взагалі не пропонувався. Крім того, апелянт зазначає, що суд визнав, що він керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що не відповідає дійсності.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи ОСОБА_1 , який підтримав свою апеляційну скаргу, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245,251,252,280 КУпАП суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною дана особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів справи, суд не порушив вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 в порушенні правил дорожнього руху.

Переглядаючи оскаржувану постанову за апеляційними доводами ОСОБА_1 , апеляційний суд дійшов висновку про її законність та обґрунтованість, враховуючи наявність доказів, які були вивчені судом першої інстанції та їм була надана належна правова оцінка.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП суд першої інстанції послався на відомості, які містяться в протоколі про адміністративне правопорушення, письмові пояснення свідків, рапорт інспектора поліції, а також на відеоматеріал з бодікамер працівників поліції.

Зокрема, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 керував автомобілем з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР України. (арк.1).

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 не заперечував, що саме він керував транспортним засобом коли був зупинений працівниками поліції.

В матеріалах справи міститься відеозапис з бодікамер працівників поліції (арк. 8), з якого вбачається, що протокол стосовно ОСОБА_1 був складений безпосередньо працівником поліції на місці зупинки водія ОСОБА_1 , а тому у апеляційного суду не виникає сумнівів щодо обізнаності ОСОБА_1 , що стосовно нього був складений протокол про адміністративне правопорушення, однак останній відмовився від його підпису.

Протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою державою особою і дії посадової особи що його складала в порядку передбаченому чинним законодавством ОСОБА_1 не оскаржувалися.

За таких обставин, відсутні підстави ставити під сумнів відомості, що об`єктивно відображені у протоколі про адміністративне правопорушення.

Поряд з цим, з відеозапису вбачається, що працівники поліції пропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу з використанням газоаналізатору «Драгер», а також в медичному закладі у присутності двох свідків.

Відповідно до письмових пояснень свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вбачається, що в їх присутності водій ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатору «Драгер» та в медичному закладі (арк. 4-5).

Отже, твердження ОСОБА_1 про те, що йому не було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі не відповідає дійсності.

Крім того, відповідно до рапорту працівника поліції (арк. 6) вбачається, що автомобіль ОСОБА_1 не перешкоджав руху та був припаркований без порушення ПДР України, що свідчить про те, що він був залишений на місці зупинки, що спростовує посилання апелянта на те, що його не відсторонили від керування транспортним засобом.

Поряд з цим, аналізуючи відомості, наведені в мотивувальній частині оскаржуваної постанови (арк. 16-17) вбачається, що ОСОБА_1 визнаний винним за порушення п. 2.5 Правил Дорожнього руху України, тобто саме за відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, а не за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що об`єктивно спростовує відповідне твердження апелянта.

Також, з відомостей наявного відеозапису вбачається, що на виконання вимог ст. 35 ЗУ «Про Національну Поліцію» інспектор поліції встановивши порушення водієм ОСОБА_1 . Правил дорожнього руху України зупинив його транспортний засіб. З цього ж відеозапису вбачається, що на неодноразові вимоги ОСОБА_1 повідомити йому причину зупинки працівник поліції тактовно та послідовно роз`яснював ОСОБА_1 цю причину, а саме відсутність на транспортному засобі, яким керував ОСОБА_1 увімкнутого світла фар у темний час доби.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 підтвердив, що дійсно керував автомобілем без увімкнутого світла фар за що був зупинений працівниками поліції.

Отже, ОСОБА_1 ігнорував роз`яснення інспектора поліції щодо причини зупинки автомобіля, а тому твердження ОСОБА_1 щодо незаконної зупинки автомобіля не є об`єктивними та спростовуються відомостями, які містяться в матеріалах справи.

Статтею 266 КУпАП визначений порядок проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Огляд водія на стан алкогольного сп`яніння проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.

У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Крім того, відповідно до п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 130 КУпАП, судам слід врахувати, що стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника відповідно до встановленого законом порядку, якщо водій ухиляється від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

Аналізуючи послідовність дій працівників поліції, вбачається, що 25.02.2020 року був зупинений автомобіль під керуванням ОСОБА_1 , у якого було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння та в присутності двох свідків останній відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, а також в заклади охорони здоров`я, що повністю відповідає вимогам ст. 266 КУпАП та положенням вищенаведеної Постанови Пленуму Верховного Суду України.

Згідно з вимогами п. 1.3 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Поряд з цим, відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обовязки у правовому полі держави.

Апеляційний суд дійшов висновку, що визнаючи ОСОБА_1 винним, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно дослідив всі наявні в матеріалах справи докази, які походять з офіційних джерел та надав ним належну правову оцінку.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п.2.5 Правил дорожнього руху України та притягнуто за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності та посилання правопорушника на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними, а тому, апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 27 квітня 2020 року щодо притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков