Справа № 467/797/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.08.2020 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі :

головуючого - судді Явіци І.В.

з участю секретаря судового засідання - Андросової А.В.

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1

розглянувши матеріали, які надійшли від Управління Держпраці у Миколаївській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Мелітополь Запорізької області, громадянки України, працюючої головним спеціалістом - бухгалтером відділу житлового - комунального господарства, містобудування, архітектури, інфраструктури, енергетики та захисту довкілля Арбузинської районної державної адміністрації Миколаївської області, -

за ч. 1ст. 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

Із протоколу про адміністративне правопорушення №МК10503/319/АВ/П/ПТ від 21 липня 2020 року слідує, що ОСОБА_1 , будучи згідно наказу № 1- ос від 11 березня 2020 року призначеною на посаду головного спеціаліста - бухгалтера відділу житлового - комунального господарства, містобудування, архітектури, інфраструктури, енергетики та захисту довкілля Арбузинської районної державної адміністрації, 13 липня 2020 року о 16 год. 30 хв. по вул. Центральна, 18 в смт. Арбузинка Миколаївської області порушила вимоги ч.1 ст. 117 КЗпП України, а саме : не здійснила нарахування середнього заробітку за весь час затримки розрахунку звільненим 27 лютого 2020 року працівникам : ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , із якими фактичний розрахунок було проведено 25 березня 2020 року, тобто через 27 календарних днів затримки розрахунку.

В судовому засіданні ОСОБА_1 факт затримки розрахунку із вказаними у протоколі особами підтвердила, однак, заперечила наявність її вини у цьому.

Зокрема, ОСОБА_1 пояснила, що вона призначена на посаду головного спеціаліста - бухгалтера відділу 11 березня 2020 року.

Після зарахування на посаду вона не могла здійснити вказані у протоколі виплати, так як на рахунку, із якого здійснюється виплата заробітної плати, були відсутні кошти.

З цієї ж причини із звільненими працівниками не міг розрахуватись і попередній бухгалтер.

Зокрема, ОСОБА_1 пояснила, що розпорядником коштів є Арбузинська районна державна адміністрація. Проте, усі кошти, у тому числі й ті, що спрямовуються на виплату заробітної плати, Арбузинська РДА отримує від Миколаївської обласної адміністрації.

Коли вона була зарахована на роботу, то рахунки Арбузинської РДА не містили достатньо коштів для виплати середнього заробітку. А як тільки з`явились кошти, вона відразу нарахувала належні звільненим працівникам суми.

Вказаним обставинам особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, надала відповідні докази, яким суд має надати оцінку у сукупності із тими, що додані до протоколу.

Тож, за таких обставин, суд, дослідивши усі наявні у провадженні докази у відповідності до положень ст. 252 КУпАП, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом,виходив із такого.

Згідно вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справі про адміністративне правопорушення, серед іншого, є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності із законом.

Водночас, положення ст. 280 КУпАП зобов`язують орган (посадову особу) при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

В силу ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, серед іншого, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, а також протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Зокрема, відповідальність за ч.1 ст. 41 КУпАП настає у разі порушення встановлених термінів виплати пенсій, стипендій, заробітної плати, виплата їх не в повному обсязі, терміну надання посадовими особами підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності та фізичними особами - підприємцями працівникам, у тому числі колишнім, на їхню вимогу документів стосовно їх трудової діяльності на даному підприємстві, в установі, організації чи у фізичної особи - підприємця, необхідних для призначення пенсії (про стаж, заробітну плату тощо), визначеного Законом України «Про звернення громадян», або надання зазначених документів, що містять недостовірні дані, порушення терміну проведення атестації робочих місць за умовами праці та порядку її проведення, а також інші порушення вимог законодавства про працю.

Згідно ч.1 ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

У свою чергу, згідно ч.1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

У даному випадку, порушення указаних норм зафіксоване у Акті інспекційного відвідування юридичної особи, яка використовує найману працю № МК10503/319/АВ від 13 липня 2020 року.

Зокрема, із вказаного Акту слідує, що в ході інспекційного відвідування відділу житлово - комунального господарства, містобудування, архітектури, інфраструктури, енергетики та захисту довкілля Арбузинської РДА, що мало місце у період з 10 по 13 липня 2020 року було виявлено порушення ст. 117 КЗпП України, а саме : звільненим 27 лютого

2020 року працівникам ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 не нарахований та не виплачений середній заробіток за весь час затримки (27 календарних днів) по день фактичного розрахунку, який мав місце 25 березня 2020 року.

Зокрема, суд установив, що із працівниками ОСОБА_3 та ОСОБА_5 було припинено державну службу з 27 лютого 2020 року згідно наказу № 7 - ос від 17 лютого 2020 року.

Цим же наказом головного спеціаліста - бухгалтера управління регіонального розвитку Арбузинської РДА ОСОБА_2 зобов`язано нарахувати та виплатити цим особам, зокрема, грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку та вихідну допомогу у розмірі двох середньомісячних заробітних плат.

Таким чином, розрахунки при звільненні мали бути проведені із цими працівниками в день звільнення, а у разі, якщо вони вдень звільнення не працювали - не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

А якщо ураховувати той факт, що ОСОБА_1 була призначена на посаду головного спеціаліста - бухгалтера відділу 11 березня 2020 року, то виникає логічне питання, чому цим працівникам не були нараховані і виплачені усі належні їх виплати тим бухгалтером, який виконував відповідний обов`язок до 11 березня 2020 року.

Так, ОСОБА_1 згідно наказу №1- ос від 11 березня 2020 року була призначена з цього ж дня на посаду головного спеціаліста - бухгалтера відділу.

Вона була ознайомлена з Посадовою інструкцією, зокрема, із своїм обов`язком здійснювати розрахунку із заробітної плати працівникам відділу.

Проте, виконання ОСОБА_1 вказаного обов`язку може мати місце в межах наявних на рахунках коштів, призначених для виплати заробітної плати.

Але згідно виписки по станом на 11 березня 2020 року і у період до 24 березня 2020 року на рахунках були відсутні кошти із призначенням заробітна плата ( код 2111), що об`єктивно унеможливлювало і своєчасний розрахунок із звільненими працівниками, принаймні, у період з 11 березня 2020 року (дня призначення ОСОБА_1 на посаду бухгалтера) і по 24 березня 2020 року (день фактичного розрахунку із звільненими працівниками.

Тому, у даному випадку матеріали, що додані до протоколу, фіксують безпосередньо факт порушення трудового законодавства, як то, вимог ст.ст. 116, 117 КЗпП України, однак, жодний із цих матеріалів (доказів) ані сам по собі, ані в сукупності не вказують на вину ОСОБА_1 .

Адже, сама по собі наявність вказаних у протоколі порушень трудового законодавства автоматично не утворює собою складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 41 КУпАП, зокрема, через таке.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

У теорії права виною є психічне ставлення особи до вчинюваної дії або бездіяльності та її наслідків, виражене у формі умислу або необережності.

Умисел, як правило, поділяється на прямий і непрямий.

Прямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання.

Непрямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і хоча не бажала, але свідомо припускала їх настання.

Інакше кажучи, за об`єктивної неможливості вчасно нарахувати і виплатити працівникам належні при звільненні кошти, то умисел, направлений на вчинення правопорушення, передбаченого ст. 41 КУпАП, відсутній.

Проте, дані протоколу про адміністративне правопорушення, так само як і додані до нього матеріали, не містять будь-яких відомостей, які б давали підстави вважати, що виявлене порушення допущене ОСОБА_1 через які б то не було її винні чи необережні дії, а відповідно, й підтверджували б наявність у неї умислу на це порушення.

Тобто, суб`єктивною стороною адміністративного правопорушення, як зазначалося вище, має бути прямий умисел, або ж вчинення правопорушення з необережності, однак у будь-якому випадку особа має або ж свідомо допускати настання шкідливих наслідків або ж легковажно розраховувати на їх відвернення.

При цьому, обов`язок доказування умислу, а, відповідно, і суб`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, покладається на особу, уповноважену складати протокол про адміністративне правопорушення.

Але у цьому випадку цього зроблено не було.

Як наслідок, наявність умислу у особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на учинення інкримінованого правопорушення, не є доведеною обставиною згідно із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», з урахуванням того, що докази мають випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" № 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто бути такими, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із установленим ЄСПЛ стандартом доказування (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25).

А стаття 62 Конституції України зазначає, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях

Аналогічного роду положення закріплено і у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Наведені судом факти у відповідності до статті 62 Конституції України повинні тлумачитись на користь ОСОБА_1 і вони не дають змоги суду однозначно оцінити дії останньої, як такі, що містять у собі склад адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 41.

А відповідно до положень статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням не інакше як на підставах та у порядку, встановлених законом.

Тому, суд, за відсутності інших фактичних даних, які є доказом вини особи, що притягується до адміністративної відповідальності, у тому числі й щодо наявності умислу і його спрямованості, вважає не доведеною провину ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого правопорушення, оскільки уповноваженою особою не надано беззаперечних доказів наявності усіх ознак складу ч.1 ст. 41 КУпАП, як то, його суб`єктивної сторони, щодо мотиву та мети учиненого порушення.

Оскільки не спростованими ті доводи, що ОСОБА_1 об`єктивно була позбавлена можливості нарахувати і виплатити належні звільненим працівникам кошти, а як ця можливість з`явилась, вона виконала свій обов`язок.

Тобто, не є доведеним те, що ОСОБА_1 мала намір і бажала допустити такі порушення, відповідно, мала умисел на настання їх наслідків, у той час, як мала об`єктивну можливість їх не допустити.

Однак, нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення не передбачено закриття провадження у зв`язку з недоведеністю винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення, а тому суд вважає, що провадження у справі щодо ОСОБА_1 підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю у її діях складу вказаного

адміністративного правопорушення, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, який вказує на те, що провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за умови відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Судвоий збір не підлягає стягненню в ОСОБА_1 , оскільки вона, з мотивів, що наведені судом вище, не піддається адміністративному стягненню.

Тому на підставі викладеного, керуючись ст.ст. 247, 248, 249, 251,252, 283-285 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 41 КУпАП - закрити на підставі п.1 ст. 247 того ж Кодексу у зв`язку з відсутністю у її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду або через Арбузинський районний суд Миколаївської області протягом 10 (десяти) днів з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження.

Суддя І.В. Явіца