КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

14 серпня 2020 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду - Дзюбін В.В.,

за участю захисника - адвоката Роспотнюка В.О.

особи в інтересах якої подана скарга - ОСОБА_1 ,

переглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою захисника Роспотнюка Владислава Олександровича на постанову судді Дарницького районного суду м. Києва від 09 липня 2020 року,

у с та н о в и в:

Цією постановою судді місцевого суду:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, який народився в сел. Надеждівка Білозерського району Херсонської області, працює ТОВ "БУД-АТЛАНТ", проживає за адресою: АДРЕСА_1 , -

визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КпАП України та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340,00 грн.

Також на підставі ст. 40-1 КпАП України з ОСОБА_1 стягнуто на користь держави судовий збір у сумі 420,40 грн.

Постановою судді місцевого суду ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчиненні домашнього фізичного та психологічного насильства.

Як визнав установленим за змістом постанови суддя місцевого суду, адміністративне правопорушення вчинене за таких обставин.

28 травня 2020 року о 15:30 годині ОСОБА_1 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , що в дворі цього будинку, вчинив щодо свого сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , фізичне та психологічне насильство, під час якого проти волі дитини зненацька вхопив його на руки, коли той гуляв на вулиці з дітьми, посадовив у автомобіль, змушував його їхати з ним, внаслідок чого дитина злякалась, плакала, виривалася, прохала його відпустити.

В апеляційній скарзі адвокат Роспотнюк В.О., який діє у звахист прав і законних інтересів ОСОБА_1 , вважаючи винесене суддею місцевого суду рішення про визнання його підзахисного винуватим та притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КпАП України незаконним і необґрунтованим, із грубими порушеннями вимог адміністративного процесуального та матеріального права, просить: постанову судді Дарницького районного суду м. Києва від 09 липня 2020 року скасувати та провадження в справі на підставі п. 1 ст. 247 КпАП України закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КпАП України.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду щодо змісту оскаржуваної постанови судді місцевого суду та основні доводи апеляційної скарги захисника Роспотнюка В.О., пояснення апелянта та підзахисного ОСОБА_1 , які підтримали апеляційну скаргу за викладених у ній обставин; вивчивши матеріали адміністративної справи, перевіривши та оцінивши доводи скарги, викладені апелянтом, - суд апеляційної інстанції вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню за таких підстав.

За змістом ст. ст. 245, 251, 252, 278 КпАП України, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Готуючись до розгляду справи про адміністративне правопорушення, зокрема, підлягають вирішенню питання: чи правильно складено протокол та інші матеріали справи, чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду, чи витребувано необхідні додаткові матеріали.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно належно з`ясовувати питання: чи було вчинене таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Також при розгляді справ про адміністративні правопорушення необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247, 280 КпАП України, а зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 цього Кодексу. У ній, зокрема, потрібно наводити докази, на яких грунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначати мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 7 КпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Разом з тим, за змістом п. 42 рішення Європейського суду з прав людини "Бендерський проти України" від 15.11.2007 року зазначається, що право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді "заслухані", тобто належним чином вивчені.

Ці вимоги закону при розгляді суддею місцевого суду адміністративної справи щодо ОСОБА_1 належним чином не виконані, виходячи з наступного.

Так, за змістом диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КпАП України, зокрема, передбачена адміністративна відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного та/або психологічного характеру, внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному і психологічному здоров`ю потерпілого.

При цьому такі ознаки об`єктивної сторони цього адміністративного закону як психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії чи бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи, а також фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання тощо, тобто таке фізичне насильство, яке не підпадає під дії КК України.

Проте зазначені ознаки об`єктивної сторони цього адміністративного правопорушення як в протоколі серії ГР №181766 від 26.02.2020 року /а. с. 1/, так і за текстом постанови судді місцевого суду /а. с. 85/ - не зазначені, що виключає в діях ОСОБА_1 наявність об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КпАП України.

Як убачається з матеріалів справи /а. с. 7, 8, 26 58-61/, матір ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 . Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 04 грудня 2018 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , актовий запис про народження №2018. Розпорядженням Шевченківської районної державної адміністрації від 16.09.2019 року №718 опіка над малолітньою дитиною - сиротою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , його житлом та майном - припинена.

За змістом ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до положень ст. 151 Сімейного кодексу України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати їх на виховання фізичним та юридичним особам. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства.

Так, з пояснень ОСОБА_1 від 28.05.2020 року вбачається, що він з`явився до свого сина за місцем проживання з метою відвідування психолога за рекомендацією Служби в справах дітей /а. с. 65/, для чого було замовлено приватного водія, в задоволенні клопотання якого в якості свідка суддею місцевого суду було відмовлено.

Із наведеного випливає, що необхідність направлення малолітнього ОСОБА_3 до психолога за рекомендацію у справах дітей є обов`язком батька згідно вимог Сімейного кодексу України, натомість суддя місцевого суду безпідставно кваліфікував це, як вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства.

До того ж, необхідно взяти до уваги той факт, що заявник ОСОБА_5 не є бабусею малолітнього ОСОБА_3 , а є його далекою родичкою та не має встановленої законом опіки стосовно нього, а відтак відносно до неї ОСОБА_1 має переважне право на виховання свого малолітнього сина.

Також, на порушення вимог ч. 2 ст. 254 КпАП України протокол про адміністративне правопорушення складений 23.06.2020 року /а. с. 1/, тобто набагато пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка начебто вчинила правопорушення, а саме 28.05.2020 року о 15:00 годині.

Крім цього, за змістом протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 не відповідає вимогам ч. 1 ст. 256 КпАП України, так як не містить прізвищ і адреси свідків події /а. с. 1/, та загалом такі в справі не установлені.

Статтею 62 Конституції України, зокрема, передбачено, що усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитись на її користь.

Згідно ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини.

У відповідності до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі "Кобець проти України" (з урахуванням первісного визначення принципу "поза розумним сумнівом" у справі "Авшар проти Туреччини") доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростованих презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Таким чином, при винесенні суддею місцевого суду оскаржуваної постанови порушені принципи всебічного, повного та об`єктивного з`ясування обставин, не досліджено всіх фактичних обставин справи, що призвело до хибного висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні ним правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КпАП України.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені винуватість особи та його подія мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Отже, недотримання суддею місцевого суду вимог ст. ст. 7, 245, 251, 252, 268, 278, 280, 283, 284 КпАП України про необхідність всебічного, повного та об`єктивного з`ясування обставин справи, і вирішення її в точній відповідності із законом, призвело до прийняття щодо ОСОБА_1 незаконного й необґрунтованого рішення.

За таких обставин, постанова судді місцевого суду не може залишатися в силі та підлягає скасуванню, а провадження в справі щодо ОСОБА_1 на підставі п. 1 ст. 247 КпАП України - закриттю за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КпАП України.

Зважаючи на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов остаточного висновку про задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. 294 КпАП України, Київський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу адвоката Роспотнюка Владислава Олександровича, який діє у захист прав і законних інтересів ОСОБА_1 , - задовольнити.

Постанову судді Дарницького районного суду м. Києва від 09 липня 2020 року щодо ОСОБА_1 - скасувати та провадження в адміністративній справі на підставі п. 1 ст. 247 КпАП України закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КпАП України.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду В. В. Д з ю б і н