Номер провадження: 33/813/269/20
Номер справи місцевого суду: 946/12/20
Головуючий у першій інстанції Швець В.М.
Доповідач Дрішлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.01.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі головуючого судді Дрішлюка А.І.

при секретарі судового засідання Павлючук Ю.В.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 03 січня 2020 року у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП щодо ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

03 січня 2020 року постановою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області (суддя Швець В.М.) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 170 гривень; стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп. (а.с. 11).

Не погоджуючись з вказаною постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу до Одеського апеляційного суду через Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області, яка була отримана судом першої інстанції 10 січня 2020 року. Апелянт вказує, що постанова Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 03 січня 2020 року прийнята з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права, а висновки судді, викладені в постанові, на думку апелянта, не відповідають обставинам справи. Апелянт звертає увагу апеляційного суду на те, що підставою для притягнення його до відповідальності стали протокол про адміністративне правопорушення, заява його дружини та покази його неповнолітніх дітей, а в силу неприязних стосунків з дружиною діти надали пояснення, які вона як мати від них вимагала. До того ж, допит дітей відбувався без участі педагога та проведення психологічної експертизи. Апелянт також наголошує, що факту насилля не було, його сім`я проживає разом (а.с. 12).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 24 січня 2020 року було відкрито апеляційне провадження за вказаною вище апеляційною скаргою.

Апелянт в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, його неявка не перешкоджає розгляду апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до положень ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Як вбачається з матеріалів справи, 21.12.2019 року громадянин ОСОБА_1 за місцем свого мешкання вчинив щодо свого малолітнього сина, ОСОБА_2 , 2009 року народження, домашнє насильство психологічного характеру, діяння, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Згідно з ч.1 ст. 173-2 КУпАП вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення тягнуть за собою накладення штрафу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від тридцяти до сорока годин, або адміністративний арешт на строк до семи діб. Виходячи з обставин справи та фактично існуючих між сторонами відносин суд першої інстанції правильно кваліфікував скоєння правопорушення.

Приймаючи рішення по справі суд першої інстанції (суддя Швець В.М.) виходив з того, що вина правопорушника підтверджена матеріалами справи, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії АПР 18 № 236156 від 02.01.2020 року;

- заявою та поясненнями ОСОБА_3 ;

- показаннями свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає їх обґрунтованими та достатньо мотивованими. Відхиляючи доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне вказати, що вони носять формальний характер і жодним чином не впливають на кваліфікацію адміністративного правопорушення. Факт наявності подяк на ім`я батьків не свідчить про відсутність ймовірності вчинення домашнього насилля, а посилання апелянта на необхідність підтвердження актом нанесення тілесних ушкоджень або експертизою не має під собою правового підґрунтя, оскільки диспозиція ч.1 ст.173-2 КУпАП передбачає відповідальність за умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого. Апеляційний суд також наголошує на тому, що при обранні виду стягнення суд першої інстанції врахував особу порушника, характер правопорушення та обставини його вчинення, тому застосував адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Враховуючи вищенаведене апеляційний суд приходить до висновку щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а саме, вчинення домашнього насильства, яке полягало в умисному вчиненні ОСОБА_1 дій фізичного та психологічного характеру внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю його сина ОСОБА_2 .

Істотних та переконливих доводів, які б спростовували висновки, викладені в оскаржуваній постанові та були б підставою для її скасування або зміни, апелянтом не наведено та під час апеляційного розгляду не встановлено.

Враховуючи вищенаведене, оскільки доводи апеляційної скарги не спростували правильних по суті висновків суду першої інстанції, а правильне по суті рішення не може бути скасовано з одних лише формальних підстав, апеляційний суд приходить до висновку про залишення постанови Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 03 січня 2020 року без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 03 січня 2020 року відхилити.

Постанову Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 03 січня 2020 року залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського

апеляційного суду А.І. Дрішлюк