Справа № 349/988/20
Провадження № 33/4808/432/20
Категорія ч. 2 ст. 130 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Лошак О. О.
Суддя-доповідач Повзло
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2020 року м. Івано-Франківськ

Суддя Судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду Повзло В.В., за участю захисника Гринчишина Ігоря Ярославовича, розглянувши його апеляційну скаргу на постанову судді Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 20.08.2020 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , який не працює,

визнано винуватим та притягнено до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 130 КУпАП з накладенням на нього адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 20400 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

Цією ж постановою стягнуто судовий збір, -

ВСТАНОВИВ:

В апеляційній скарзі захисник Гринчишин І.Я. просить постанову суду скасувати як незаконну, провадження по справі закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу правопорушення. Вважає, що працівниками поліції під час проведення огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 порушені вимоги діючого законодавства в частині оформлення ними направлення на медичний огляд до відповідного медичного закладу. В обґрунтування своїх доводів апелянт вказує на те, що в матеріалах провадження відсутнє направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану сп`яніння, що, на думку апелянта, є доказом того, що працівники поліції не направляли ОСОБА_1 у заклад охорони здоров`я для проходження огляду на стан сп`яніння. Апелянт стверджує, що працівниками поліції не вжито належних заходів щодо встановлення чи відсутності адміністративного правопорушення, не надано жодних належних і допустимих доказів, які б підтверджували факт умисного скоєння ОСОБА_1 такого адміністративного правопорушення. На думку апелянта, не може бути визнаний належним та допустимим доказом у справі відеозапис з нагрудних камер поліцейських, долучений працівниками поліції до справи, оскільки в складеному адміністративному протоколі відсутнє посилання на технічний засіб, за допомогою якого здійснювався відеозапис, лише міститься слово «відеофіксація». Апелянт ґрунтує свої висновки посиланням на приписи ст. 70 КАС України. Звертає увагу суду на те, що на момент складання протоколу у працівників поліції не було інформації про наявність такої, що набрало законної сили постанови суду, яким ОСОБА_1 притягнено до відповідальності за ст. 130 КУпАП, для подальшої кваліфікації його дій за ч. 2 вказаної статті. Стверджує, що копія протоколу не була вручена ОСОБА_1 , як того вимагає закон, оскільки жодної розписки останнього на підтвердження його отримання, матеріали провадження не містять. Апелянт вважає, що суд першої інстанції зайняв явно упереджену, непослідовну та необ`єктивну позицію, пославшись на надумані докази винуватості ОСОБА_1 , проігнорувавши чисельні процесуальні порушення з боку працівників поліції під час оформлення матеріалу.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом, повторно протягом року, відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, при наступних обставинах:

09.07.2020 року о 19-10 год. в м. Рогатині по вул. Зелена, буд. 19, Рогатинського району Івано-Франківської області ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Ford Transit» номерний знак НОМЕР_1 , перебуваючи з явними ознаками алкогольного сп`яніння: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота, від проходження огляду у встановленому законом порядку на стан сп`яніння відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР України, за що притягнений до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 130 КУпАП.

В судове засідання з`явився захисник Гринчишин І.Я., якому роз`яснені права, передбачені ст. 271 КУпАП. Клопотань не заявлено.

В судове засідання не з`явилась особа, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином.

Захисник Гринчишин І.Я., повідомив, що ОСОБА_1 відомо про судове засідання, та він просив розглядати справи у його відсутність.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 було відомо про час слухання справи в апеляційному суді та за відсутності клопотання про перенесення судового засідання на інший час, вважаю за можливе розгляд справи провести у відсутність останнього, що не суперечить вимогам ст. 268 КУпАП.

Захисник підтримав доводи апеляційної скарги з мотивів, викладених у ній, просив постанову судді скасувати та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення, у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги, вважаю, в задоволені апеляційної скарги належить відмовити, постанову судді залишити без змін з наступних підстав.

Завданням судді при розгляді справи про адміністративне правопорушення, відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, є своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Виходячи з вимог ст. 280 КУпАП суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини адміністративного правопорушення, належним чином мотивував свої висновки щодо доведеності вини ОСОБА_1 у постанові суду, яка відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, і містить опис обставин, встановлених при розгляді справи, зазначення нормативного акту, який передбачає відповідальність за дане правопорушення та прийняте по справі рішення.

Згідно вимог діючого законодавства, у разі наявності ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, уповноважена особа національної поліції проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів або в медичному закладі.

Приписами п. 2.5 ПДР встановлено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Законодавством встановлено, що водій зобов`язаний пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на вимогу працівника поліції, в той час як відмова, навіть якщо особа, не перебуває в стані алкогольного чи будь-якого іншого сп`яніння, тягне за собою адміністративну відповідальність.

Діючим законодавством, а саме ч. 2 ст. 130 КУпАП, передбачена відповідальність за повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених ч. 1 ст. 130 КУпАП, зокрема у разі вчинення таких правопорушення як: 1) керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції (п. 2.9 «а» ПДР України); 2) передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів (п. 2.9 «г» ПДР України); 3) відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (п. 2.5 ПДР України).

Вбачається, що ОСОБА_1 пред`явлено обвинувачення за ч. 2 ст. 130 КУпАП, тобто за порушення ним п. 2.5 ПДР України, а саме за його відмову, як водія транспортного засобу, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (п. 2.5 ПДР України), яке вчинене повторно протягом року.

Так, згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 від 09.07.2020 року, ОСОБА_1 09.07.2020 року о 19-10 год. в м. Рогатині по вулиці зелена 19 керував транспортним засобом марки «Ford Transit» державний номерний знак НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота, від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, відмовився у присутності двох свідків: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , чим порушив п. 2.5 ПДР України, за що притягнений до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 130 КУпАП (а.п. 1).

Дії ОСОБА_1 органами поліції кваліфіковані за ч. 2 ст. 130 КУпАП, виходячи з того, що останнього протягом року вже було притягнено до адміністративної відповідальності ч. 1 ст. 130 КУпАП за правопорушення вчинене ним 14.03.2020 року (а.п. 12).

Матеріали провадження містять постанову місцевого суду від 26.05.2020 року, якою ОСОБА_1 було визнано винуватим у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за те, що він 14.03.2020 року керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, тобто за порушення ним п. 2.9а ПДР України (а.п. 12).

Апелянт звертає увагу суду на те, що на момент складання протоколу у працівників поліції не було інформації щодо наявності такої, що набрало законної сили постанови суду, яким ОСОБА_1 притягнено до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, для подальшої кваліфікації його дій за ч. 2 вказаної статті.

Між тим, вважаю вказані доводи апелянта такими, що не заслуговують на увагу, оскільки ч. 2 ст. 130 КУпАП, визначено адміністративну відповідальність за повторне протягом року вчинення одного з діянь, передбачених ч. 1 ст. 130 цього Кодексу, а оскільки вказане адміністративне правопорушення вчинене ОСОБА_1 09.07.2020 року, тобто протягом року від вчинення попереднього адміністративного правопорушення, - 14.03.2020 року, то дії останнього за ч. 2 ст. 130 КУпАП кваліфіковані правильно.

Той факт, що, на думку сторони захисту, на момент складання протоколу у працівників поліції не було інформації про наявність такої, що набрало законної сили постанови суду, не впливає на законність обраної працівниками поліції правової кваліфікації щодо ОСОБА_1 .

Щодо доводів апелянта в частині відсутності в діях ОСОБА_1 складу інкримінованого йому правопорушення, то вважаю їх безпідставними, та такими, що суперечать наявним у справам доказам.

Так, винуватість ОСОБА_1 підтверджується: 1) протоколом серії ДПР18 №233745 від 09.07.2020 року, який містить відомості щодо свідків: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , завірені їх особистими підписами (а.п. 1); 2) поясненнями цих свідків, в яких останні підтвердили факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду у встановленому законом порядку за допомогою приладу «Драгер» та в медичному закладі (а.п. 3-4); 3) актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, де в графі «з результатами згоден» міститься запис - «не проводився», який було складено у присутності двох свідків: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.п. 5); 4) рапортом працівника поліції де зазначено, що водій ОСОБА_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, тремтіння пальців рук, відмовився від проходження огляду на факт вживання ним алкоголю як на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу «Драгер» так й в медичному закладі (а.п. 6).

Відеозаписом з нагрудних камер поліцейських, долученим до матеріалів провадження підтверджуються відомості, що містять у протоколі про адміністративне правопорушення (а.п. 7). На вказаних відеозаписах зафіксовано як працівники поліції переслідують транспортний засіб червоно кольору марки «Ford Transit» з номерним знаком НОМЕР_1 . Вбачається як виходить водій. На наступному відеофайли видно як працівник поліції роз`яснює свідкам про те, що ними зупинено водія, транспортного засобу марки «Ford Transit» номерний знак НОМЕР_1 , червоно кольору, внаслідок того, що він не увімкнув світлові покажчики повороту ліворуч, та під час спілкування з водієм від останнього чути запах алкоголю, вбачається почервоніння обличчя та нестійка хода. Працівники поліції пропонують водію пройти огляд за допомогою приладу «Драгер» у присутності двох свідків, надають водію для ознайомлення свідоцтво на вказаний прилад, водій ознайомлюється, та на пропозицію працівника поліції пройти огляд на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу «Драгер», водій погоджується, але через деякий час водій відмовляється проходити огляд. На запитання працівника поліції, чи бажає водій пройти огляд в медичному закладі, останній також відмовляється.

Заперечень ОСОБА_1 про те, що він не керував транспортним засобом та не був водієм, останній не висловлював.

Наведені вище докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку, відповідно відсутні будь-які сумніви щодо їх достовірності.

Доводи апелянта про те, що вказаний відеозапис не може бути визнаний належним та допустимим доказом у справі в наслідок того, що у протоколі відсутнє посилання на технічний засіб, за допомогою якого здійснювався відеозапис, а лише міститься слово «відеофіксація», не є тією безумовною підставою для визнання вказаного доказу неналежним та недопустимим, оскільки на ньому чітко відображенні події, що відбувались 09.07.2020 року за участю ОСОБА_1 , та чути, що працівник поліції попереджає учасників про те, що ведеться відеофіксація за допомогою нагрудних камер поліцейських, що прямо передбачено законом.

Вважаю, що перевірка працівниками поліції на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 проводилась відповідно до п. 3 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 року (далі - Інструкція), у зв`язку із виявленими ознаками, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, тремтіння пальців рук, за наявності яких, й було працівниками поліції правомірно запропоновано останньому пройти огляд як на місці зупинки транспортного засобу, так й у медичному закладі.

Наведеними вище доказами підтверджується той факт, що працівники поліції під час проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння щодо ОСОБА_1 діяли відповідно до приписів як ст. 266 КУпАП та й приписів Інструкції.

З протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 при складанні протоколу про адміністративне правопорушення були роз`яснені права та обов`язки, зокрема й передбачені ст. 268 КУпАП щодо надання пояснень, та останнім написано у протоколі в графі пояснення особи - «надам у судді» (а.п. 1), та жодним чином не засвідчено того факту, що він не перебував за кермом у стані алкогольного сп`яніння або щодо незаконних дій працівників поліції.

Особа на власний розсуд користується наданими їй правами, зокрема й право дачі пояснень.

Жодних відомостей щодо оскарження незаконності дій працівників поліції, стороною захисту не надано, а тому доводи апелянта в частині того, що суд першої інстанції зайняв явно упереджену, непослідовну та необ`єктивну позицію, пославшись на надумані докази винуватості ОСОБА_1 , проігнорувавши чисельні процесуальні порушення з боку працівників поліції під час оформлення матеріалу, не є слушними.

Доводи апелянта про те, що працівники поліції не направляли ОСОБА_1 у заклад охорони здоров`я для проходження огляду на стан сп`яніння у зв`язку із відсутністю в матеріалах провадження направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану сп`яніння, не впливають на законність рішення суду першої інстанції за умови наявності інших доказів у справі, зокрема відеозапису, з якого вбачається, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду в медичному закладі.

Безпідставними належить визнати й доводи апелянта про незаконність дій працівників поліції в частині невручення копії протоколу ОСОБА_1 , за умови наявності підпису ОСОБА_1 в графі «зі змістом протоколу ознайомлений (а), копію протоколу отримав (ла), внесені про мене дані - правильні» (а.п. 1).

Оскільки відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження від огляду у передбаченому законом порядку на стан алкогольного сп`яніння містить в собі склад адміністративного правопорушення, тому в діях ОСОБА_1 є склад інкримінованого йому правопорушення.

Виходячи з наведеного, вважаю правильними висновки суду першої інстанції, що викладені в оскаржуваній постанові, яка є законною та обґрунтованою.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001 року, «Лавенте проти Латвії» від 07.11.2002 року неодноразово вказує, що оцінюючи докази суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Аналізуючи наявні в матеріалах провадження докази, вважаю, що судом першої інстанції, під час розгляду справи, з`ясовані всі необхідні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, відповідно до ст. 280 КУпАП, а постанова судді містить опис обставин, установлених при розгляді справи та наданими матеріалами поза всяким розумним сумнівом доведено як факт керування саме ОСОБА_1 транспортним засобом, так і його відмову від проходження огляду на стан сп`яніння у передбаченому законом порядку.

За вказаних вище обставин вважаю, що у суду першої інстанції були законні підстави для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст.130 КУпАП, а саме за відмову останнього від проходження у передбаченому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, вчиненого повторно протягом року.

При накладенні адміністративного стягнення суддя дотримався вимог ст. 33 КУпАП, наклавши стягнення у межах санкції, передбаченої ч. 2 ст. 130 КУпАП, а саме у вигляді штрафу в розмірі 20400 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки.

Апеляційним переглядом справи про адміністративне правопорушення не встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права.

За таких обставин, підстави для скасування постанови судді місцевого суду і закриття провадження, як про це наголошує апелянт - відсутні, а тому в задоволенні апеляційної скарги належить відмовити.

Керуючись ст.ст. 245, 251, 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника Гринчишина Ігоря Ярославовича, що діє в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову судді Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 20.08.2020 року відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Повзло