ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/817/354/20 Доповідач - Галіян Л.Є.
Категорія - ст.124, ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 серпня 2020 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Галіян Л.Є.

з участю захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Трача В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Тернополя адміністративну справу за апеляційною скаргою особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 липня 2020 року,-

В С Т А Н О В И Л А :

Цією постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, жителя АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, ч.1 ст.130 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 ( десять тисяч двісті) гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в дохід держави 420, 40 гривень судового збору.

Згідно даної постанови, 22 червня 2020 року о 22 год. 10 хв. в м. Тернополі на перехресті вулиць Шептицького-Живова, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «ВАЗ21703» державний номерний знак « НОМЕР_1 » перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «Drager Alсotest 6820» №ARHJ-0251 (повірка дійсна до 30 жовтня 2020 року), результат 2,29 % (проміле), своїми діями порушив вимоги п. 2.9а ПДР, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

Також, 22 червня 2020 року о 22 год. 10 хв. в м. Тернополі на перехресті вулиць Живова та Шептицького, водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом «ВАЗ21703» державний номерний знак « НОМЕР_1 », не був достатньо уважним, не стежив за дорожньою обстановкою та її зміною, не переконався в безпечності маневру, виїхавши на дане перехрестя здійснив зіткнення з транспортним засобом «VW CRAFTER», державний номерний знак « НОМЕР_2 », під керуванням водія ОСОБА_2 , своїми діями порушив п. 2.3 б, 16.11 ПДР України, за що відповідальність передбачена ст.124 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 не оспорюючи фактичні обставини справи, просить оскаржувану постанову скасувати та закрити провадження у справі за ч.1 ст.130 КУпАП у зв`язку із набранням чинності ЗУ Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень№2617-VIII від 22.11.201 року, згідно якого з 01 липня 2020 року КУпАП не передбачає адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння. Крім того, зазначає, що у випадку відсутності підстав для закриття провадження у зв`язку із зазначеними вище обставинами, просить провадження у справі закрити, а матеріали справи відносно нього передати на розгляд трудового колективу ТзОВ «Тер-Пол. Україна» для застосування заходів громадського впливу.

Вказані вимоги мотивує тим, що вину у вчиненні адміністративних правопорушень він повністю визнав, щиро розкаявся, у справі відсутні обтяжуючі обставини, тому у суду не було підстав відмовляти у задоволенні клопотання про звільнення ОСОБА_1 від відповідальності та передачі останнього на поруки.

Також зазначає, що ст.130 КУпАП з 03 липня 2020 року втратила чинність, тому він не може бути притягнутий до відповідальності за вказною статтею.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, заслухавши захисника Мниха І.Я., який підтримав апеляційну скаргу та, не оспорюючи фактичні обставини справи, просить її задовольнити, а провадження у справі закрити з мотивів викладених у скарзі, прихожу до наступних висновків.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним правопорушень, передбачених ст.124, ч.1 ст.130 КУпАП відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується доказами та правопорушником не оспорюється, а отже судом апеляційної інстанції не переглядається.

Згідно із статтею 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

За змістом ст.280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вказані вимоги були дотримані судом першої інстанції у повному обсязі.

Що стосується вимог апелянта про необхідність скасування постанови суду першої інстанції та закриття провадження у справі у зв`язку із набранням чинності ЗУ Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень№2617-VIII від 22.11.201 року (далі Закон), згідно якого з 01 липня 2020 року КУпАП не передбачає адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, то такі не підлягають до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.8 КУПАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час та за місцем вчинення правопорушення.

Виходячи з даного положення до осіб, які до 01 липня 2020 року вчинили керування транспортним засобом в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, або інші дії, виключені зі ст.130 КУпАП, має бути застосовано закон, що діяв під час і за місцем вчинення правопорушення.

В даному випадку, згідно постанови, ОСОБА_1 22 червня 2020 року керував транспортним засобом, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння.

У свою чергу, стаття 8 КУпАП передбачає, що закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотню силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотньої сили не мають.

В даному випадку йдеться про скасування акта, яким встановлена адміністративна відповідальність, натомість в результаті внесення змін до ст.130 КУпАП юридична відповідальність за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, або інші дії, виключені зі ст.130 КУпАП, була не скасована, а навпаки посилена.

З огляду на викладене, в даному випадку підстава для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачена п.6 ч.1 ст.247 КУпАП відсутня.

Таким чином, будь-яких порушень судом першої інстанції під час розгляду справи, які б стали підставою для скасування по суті правильного судового рішення, під час перевірки його в апеляційному порядку не встановлено.

Адміністративне стягнення на ОСОБА_1 накладено з дотриманням вимог ст.33-35, 36 КУпАП, з врахуванням характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, його майнового стану, відсутність обставин, які пом`якшують і обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення, та вірно визначив стягнення в межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП.

Отже, судом першої інстанції в повній мірі враховано вимоги з якими закон пов`язує призначення стягнення, а також ті, на які вказує апелянт у своїй скарзі.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і суд апеляційної інстанції і вважає, що з врахуванням наведених обставин, а саме, що ОСОБА_1 керував автомобілем в стані алкогольного сп`яніння, таке порушення правил дорожнього руху є небезпечним як для самої особи, яка керує транспортним засобом, що є джерелом підвищеної небезпеки, так і для інших учасників дорожнього руху та носило суспільну небезпеку для оточуючих, зокрема призвело до вчинення ДТП.

При цьому, ОСОБА_1 було призначено адміністративне стягнення у виді штрафу та позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік відповідно до санкції ч.1 ст.130 КУпАП, що хоч і є суворим видом стягненням, однак саме таке стягнення є достатнім та необхідним для виховання особи, а також запобігання вчиненню нових правопорушень.

Ті обставини, на які посилається апелянт, а саме, що він вину у вчиненні адміністративних правопорушень повністю визнав, враховуються апеляційним судом при прийнятті даної постанови, разом з тим, не спростовують правильність висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для направлення справи на розгляд трудового колективу для застосування заходів громадського впливу.

Таким чином, враховуючи фактичні обставини справи та характер вчиненого правопорушення, апеляційний суд приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги про необхідність застосування ст.21 КУпАП, не є достатніми підставами для її задоволення та застосування трудовим колективом заходів громадського впливу.

За викладених вище обставин, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, а апеляція такою, що не підлягає задоволенню.

На підставі наведеного, керуючись ст. 294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 липня 2020 року відносно ОСОБА_1 - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя