Справа № 930/2653/19
Провадження № 33/801/28/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Царапора О. П.
Доповідач: Марчук В. С.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2020 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

судді судової палати у цивільних справах Марчук В.С.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 , на постанову Немирівського районного суду Вінницької області від 04 грудня 2019 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , непрацюючого, ІПННОМЕР_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 164 КУпАП -

в с т а н о в и в:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення № 0005028 від 05.09.2019 року - 05 вересня 2019 року о 14.30 год. в м. Немирів по вул. Соборна, 93В, ОСОБА_1 здійснював провадження господарської діяльності з перевезення пасажирів на таксі ДЕО ЛАНОС д.н.з. НОМЕР_2 без державної реєстрації, як суб`єкта господарювання та державної ліцензії на даний вид діяльності, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 164 КУпАП.

Постановою Немирівського районного суду Вінницької області від 04 грудня 2019 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 17000 грн. Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір в сумі 384,20 грн. на користь держави.

Не погодившись з вказаною постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив її в апеляційному порядку, як незаконну.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом не перевірені обставини вчинення адміністративного правопорушення, які мають значення для вирішення справи. Зокрема, не надано належної оцінки наявним доказам його вини. Також скаржник вказує на те, що в постанові суду зазначено, що він тричі не з`явився в судове засідання, проте вважає таке твердження невірним, оскільки судову повістку він отримав лише один раз з викликом на 28.10.2019 року. У зазначене судове засідання він з`явитись не зміг через те, що перебував на стаціонарному лікуванні в Немирівській ЦРЛ. Інших судових повісток не отримував і на його адресу такі повістки не надходили. Ще апелянт зазначає, що він не являється суб`єктом господарювання, не зареєстрований як підприємець та не перебуває на обліку в Державній фіскальній службі України, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, який він додає до своєї апеляційної скарги. Натомість, ні суб`єктом, який складав адміністративний протокол, ні судом, факт його перебування на обліку в органах Державної фіскальної служби України не перевірявся.

З урахуванням зазначеного, ОСОБА_1 просив суд скасувати постанову Немирівського районного суду Вінницької області від 04 грудня 2019 року, а справу про адміністративне правопорушення закрити за відсутністю у його діях складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 164 КУпАП.

Дослідивши матеріали адміністративної справи та вивчивши апеляційну скаргу, суд приходить до висновків, що апеляційну скаргу слід задовольнити, виходячи з наступного.

Відповідно до положення ч.7 ст.294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлене неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Відповідно до ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з вимогами ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Проте, суд першої інстанції вказаних вимог закону не дотримався та дійшов помилкового висновку про наявність події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КпАП України у діях ОСОБА_1 .

Так, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 05 вересня 2019 року о 14.30 год. в м. Немирів по вул. Соборна, 93В здійснював провадження господарської діяльності з перевезення пасажирів на таксі ДЕО ЛАНОС д.н.з. НОМЕР_2 без державної реєстрації як суб`єкта господарювання та державної ліцензії на даний вид діяльності, чим порушив ч. 1 ст. 164 КУпАП. (а/с1).

На підтвердження факту, викладеного в протоколі, додано лише фотознімок автомобіля ДЕО ЛАНОС д.н.з. НОМЕР_2 , обладнаного фішкою таксі та фотокопію посвідчення водія виданого на ім`я ОСОБА_1 .(а/с2).

Будь-яких інших доказів матеріали справи не містять.

Відповідно до вимог ст. 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата та місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Відповідно до ст. 283 КУпАП постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акту, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, ні у протоколі про адміністративне правопорушення, складеному стосовно ОСОБА_1 , ні у постанові суду першої інстанції, не вказано чи отримувалися кошти за здійснення господарської діяльності, відсутні й пояснення осіб, кому надавалися послуги по перевезенню.

Судом першої інстанції не викладено обставин, встановлених при розгляді справи та висновків про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 164 КУпАП. При цьому, у постанові лише формально відтворено зміст протоколу про адміністративне правопорушення.

Диспозиція ч.1 ст.164 КУпАП передбачає відповідальність за дії, які полягають у провадженні господарської діяльності: без державної реєстрації як суб`єкта господарювання; без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності; здійснення таких видів господарської діяльності з порушенням умов ліцензування.

Відповідно ч. 1 ст. 3 Господарського Кодексу України, під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Одним з видів господарської діяльності є підприємництво.

Відповідно до ч. 1 ст.1 Закону України «Про підприємництво» підприємництво - це безпосередня самостійна, систематична, на власний ризик діяльність по виробництву продукції, виконанню робіт, наданню послуг з метою отримання прибутку, яка здійснюється фізичними та юридичними особами, зареєстрованими як суб`єкти підприємницької діяльності у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, який ОСОБА_1 додає до своєї апеляційної скарги, він ОСОБА_1 не перебуває на обліку в Державній фіскальній службі України як підприємець (а.с. 23,24). Апелянт також заперечує факт зайняття господарською діяльністю, зазначивши, що не надавав послуги по перевезенню пасажирів.

Судом першої інстанції ця обставина дійсно не перевірялася.

Із долученого до матеріалів справи фотознімку автомобіля ДЕО ЛАНОС д.н.з. НОМЕР_2 , не вбачається, що в автомобілі були присутні будь-які пасажири, а сам лише факт знаходження знаку-ліхтаря таксі на даху автомобіля, жодним чином не підтверджує здійснення діяльності з перевезення пасажирів, як таксі.

В матеріалах справи відсутні пояснення будь-яких пасажирів, яким ОСОБА_1 надавав послуги пасажирських перевезень.

Таким чином, в матеріалах справи немає належних та допустимих доказів, які б вказували на вчинення ОСОБА_1 дій, зазначених у диспозиції ч.1 ст.164 КУпАП.

До того ж, норма ст. 164 КУпАП носить бланкетний характер, тому в протоколі обов`язково має бути посилання на норму спеціального закону, за порушення якої настає відповідальність. У даному випадку, мало бути посилання на Закон України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності», однак, воно у протоколі відсутнє, як і у оскаржуваній постанові.

Неконкретність обвинувачення ОСОБА_1 , позбавляє його права здійснювати предметний захист і порушує його процесуальні права, в тому числі, право на захист.

Відповідно до ч.2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, кого звинувачено у вчинені адміністративного правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Європейський суд з прав людини зазначає, що рівень певності, якого має досягти суддя за системою «внутрішнього переконання» чи системою «поза межами розумного сумніву», який є важливим для постановлення справедливого рішення, не повинен досягатися шляхом примусу до зізнання. Таким чином, буде дотримано цілковитої поваги до презумпції невинуватості та статусу адмінправопорушника, що є ключовими поняттями для демократичної концепції судового розгляду.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених Законом.

Перевіривши наявні в матеріалах справи докази, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції, всупереч вимогам ст. 252 КУпАП, належним чином не дав оцінки доказам в їх сукупності, через що прийняв помилкове рішення щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП.

За таких обставин, апеляційна скарга підлягає до задоволення, а постанова суду першої інстанції - скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, тобто за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.164, ст.247, ст.294 КУпАП, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Немирівського районного суду Вінницької області від 04 грудня 2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.164 КУпАП, скасувати.

Провадження у адміністративній справі щодо ОСОБА_1 закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1ст.164 КУпАП.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя/підпис/

Згідно з оригіналом

суддя В.С. Марчук