Справа № 316/2209/20
Провадження № 3/316/498/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.09.2020 рік м.Енергодар

Суддя Енергодарського міського суду Запорізької області Куценко М.О., розглянувши адміністративний матеріал, який надійшов з Енергодарського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області, відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , громадянина України, не працюючого, місце проживання: АДРЕСА_1

про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

До Енергодарського міського суду Запорізької області надійшов адміністративний матеріал про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В протоколі про адміністративне правопорушення серія ОБ № 101072 від 29.06.2020 року, складеного інспектором СРПП №3 Енергодарського ВП ГУНП в Запорізькій області Бандурком С.В. відносно ОСОБА_1 зазначено, що ОСОБА_1 29.06.2020 року о 10:28 год. в м. Енергодар по проспекту Будівельників, 22, керував транспортним засобом автомобілем марки ВАЗ 2107 державний номерний знак НОМЕР_2 , з ознаками наркотичного сп`яніння: порушення мови, координації рухів, почервоніння очей, від огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п.2.5 ПДР України, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 своєї провини не визнав та пояснив, що був зупинений працівниками поліції біля магазину «АТБ» по проспекту Будівельників без будь-якої на те причини. Поліцейські зазначили причиною його зупинки те, що він не був пристебнутий паском безпеки. Працівникам поліції не сподобалась його відповідь та вони почали придумувати інші підстави зупинення, які не відповідали дійсності та почили говорити, що він знаходиться у стані алкогольного сп`яніння. ОСОБА_1 зазначив на те, що він бажає пройти перевірку на стан сп`яніння за допомогою алкотестеру «Драгер», але вони відмовили йому оскільки не мали такої технічної можливості. Тоді поліцейські сказали, що він перебуває у стані наркотичного сп`яніння, хоча вважати так не було ніяких підстав. ОСОБА_1 зазначив, що наркотичні речовини не вживає та взагалі ніколи цього не робив. Вважає, що для висуненні будь-яких вимог до водія, працівники поліції повинні керуватися законними підставами. Він злякався такого відношення працівників поліції до себе та почав сумніватися в їхній об`єктивності, оскільки вони раніше вже зупиняли його та складали відносно нього протокол за відмову від проходження медичного огляду на стан сп`яніння, але провадження по справі було закрито за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення. У зв`язку з цим, ОСОБА_1 злякався їхати з працівниками поліції на медичний огляд, так як вважає цю вимогу не законною. Крім того зазначає, що коли поліцейські зупинили його та вказували на те, що він перебуває у стані сп`яніння, пропонуючи йому пройти освідування, свідки при цьому були відсутні. Він бачив, що якісь люди підходили до поліцейського авто, але до нього ніхто не підходив. Зазначає, що протокол складений відносно нього є незаконний, оскільки для проходження медичного огляду на встановлення факту сп`яніння повинні бути законні підстави.

У судовому засіданні також допитані свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ..

Свідок ОСОБА_2 пояснив, що інколи працює у службі таксі та був запрошений працівниками поліції до патрульного автомобіля. Точної дати та при яких обставинах це відбулось вже не пам`ятає. Коли він підійшов до патрульного автомобіля, поліцейські щось писали. Вони запитали чоловіка, який стояв біля автомобіля ВАЗ 2107, чи поїде він до лікарні, на що останній не погодився. При цьому зупинений водій знаходився від нього приблизно в п`яти метрах. Ознак сп`яніння в нього він не помітив, особисто при ньому огляд водія працівники поліції не здійснювали.

Аналогічні пояснення надав і свідок ОСОБА_3 ..

Дослідивши наявні у справі матеріали, вислухавши пояснення особи, що притягається до адміністративної відповідальності та свідків, встановлено наступне.

Відповідно до ст. 278 Кодексу України про адміністративні правопорушення, орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує питання, зокрема, чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення ОБ № 101065 від 08.06.2020 року, зазначено, що ОСОБА_1 відмовився від медичного освідування в присутності двох свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , письмові пояснення яких додані інспектором до протоколу при його складанні.

Відповідно до письмових пояснень ОСОБА_3 зазначено, що 29.06.2020 року приблизно о 10:20 год. він був запрошений в якості понятого. Працівниками поліції був зупинений автомобіль марки ВАЗ 2107 державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 та останньому було запропоновано пройти медичний огляд в СМСЧ №1 та на місці, проте він від проходження огляду відмовився (а.с.7).

Аналогічні письмові пояснення надані і ОСОБА_2 (а.с.5).

Проте пояснення надані свідками у судовому засіданні протирічать їхнім письмовим поясненням та повністю їх спростовують.

Крім того, оцінюючи як доказ письмові пояснення свідків, суд звертає увагу та те, що пояснення від свідків відібрані о 10:40 год., в той час коли о 10 годині 35 хвилин закінчено складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 .. Після складання протоколу будь-які дії щодо збирання доказів неприпустимі.

Також до матеріалів справи працівниками поліції надано диск із відеозаписом, відповідно до якого працівники поліції пропонують ОСОБА_1 пройти медичний огляд у приміщенні медичного закладу, проте свідки на відео в той момент відсутні.

Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України «Про національну поліцію», у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Так процедура направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - огляд), і проведення такого огляду визначається Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 р. № 1103 (далі Порядок) та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України № 1452/735 від 09.11.2015 року (далі Інструкція).

Відповідно до п.4 розділу Х Інструкції, огляд на стан алкогольного сп`яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу в присутності двох свідків відповідно до чинного законодавства.

Відповідно до п.6 розділу Х Інструкції, у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Відповідно до п.8 Порядку, у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Таким чином, з вищезазначеного випливає те, що огляд на стан сп`яніння, так само як і відмова від проходження освідування проводиться у присутності двох свідків, які своїми письмовими поясненнями фіксують певні факти, як-то наявні ознаки сп`яніння у водія, його відмову у проходженні медичного огляду на стан сп`яніння.

Разом з цим, в даному випадку свідки під час запропонування водію ОСОБА_1 пройти огляд були відсутні, що підтверджується відеозаписом наданим самими же працівниками поліції, огляд водія на наявність в нього ознак сп`яніння за їхньої участі не проводився, а письмові пояснення свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_2 спростовуються наданими ними поясненнями у судовому засіданні.

Виходячи із судової практики Європейського суду з прав людини (рішення від 25.04.2013 року у справі «Еркапіч проти Хорватії» з приводу дотримання національними судами під час розгляду справ п.1 ст.6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 р., згідно якої «за відсутності суттєвих підстав для протилежного, поняття справедливого судового розгляду вимагає надавати більшого значення свідченням, наданими у суді, порівняно з протоколами допитів осіб на попередньому слідстві, оскільки останні являють собою, передусім, процес збору стороною обвинувачення інформації на підтримку своєї позиції».

З цих підстав письмові пояснення свідків не можуть бути беззаперечними доказами вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, оскільки суперечать обставинам, встановленим у судовому засіданні.

Крім того, відповідно до протоколу, направлення водія на стан сп`яніння було у зв`язку з тим, що останній перебував у стані наркотичного сп`яніння, проте будь-яких об`єктивних доказів вважати, що особа взагалі перебувала у відповідному стані, до матеріалів справи не долучено.

Відповідно до пояснень, наданих ОСОБА_1 у судовому засіданні, його було зупинено працівниками поліції без будь-якої на те причини.

Відповідно до Закону України «Про національну поліцію», зупинення транспортного засобу є превентивним поліцейським заходом (ст..31 Закону).

Частина 1 статті 35 Закону України «Про національну поліцію» містить перелік випадків в яких поліцейський має право зупинити транспортний засіб, а частина 2 цієї статті випадки, коли поліцейський зобов`язаний це зробити, при цьому зазначений перелік є вичерпним та розширенню не підлягає.

Відповідно до ч.3 ст.35 Закону України «Про національну поліцію», поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

В порушення норми даної статті, матеріали справи не містять доказів, що поліцейський зупинив водія ОСОБА_1 маючи достатні для цього причини.

Необхідно зазначити, що для встановлення в діях особи складу адміністративного правопорушення передбаченого ст. 130 КУпАП, яке виражається у відмові від проходження огляду на стан сп`яніння, необхідно щоб зазначена вимога працівника поліції була законною та обґрунтованою, з чітким дотриманням процедури визначеної діючим законодавством України. Разом з тим матеріали справи не містять доказів виявлення чи встановлення об`єктивних підстав для направлення водія на проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.

Згідно ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Згідно з вимогами ст.283 КУпАП постанова суду має ґрунтуватися на обставинах, встановлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах.

Водночас при складанні протоколу про адміністративне правопорушення саме на посадову особу, яка його складає, покладається обов`язок надання суду доказів на підтвердження того правопорушення, яке зазначається у протоколі про адміністративне правопорушення.

Згідно ст.252 КУпАП орган, який розглядає справу про адміністративне правопорушення, оцінює докази на свій внутрішній розсуд, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи у їх сукупності.

Відповідно до ст.62 Конституції України вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Визнаватися допустимими і використовуватися як докази в адміністративній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог КУпАП. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в адміністративному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

У практиці Європейського Суду з прав людини існує тенденція поступової універсалізації понять «обвинувачення за адміністративним проступком» та «обвинувачення, яке має ознаки злочину» залежно від ступеня їх суспільної небезпеки (Рішення у справі «Лутц проти Німеччини», «Отцюрк проти Німеччини», «Девеєр проти Бельгії» та інші), отже, адміністративне обвинувачення має бути доведено державою, в особі уповноважених на те посадових осіб, а тому особа, яка притягається до адміністративної відповідальності не зобов`язана доводити свою невинуватість.

Згідно із ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Як зазначено у рішенні ЄСПЛ у справі «Салабіаку проти Франції» від 07.10.1988 року, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь-які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.

Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосуванням державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У пункті 21 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» від 15.05.2008 року зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Спираючись на положення ч.1 ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також на практику Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява №16347/02), «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013 р., заява №36673/04), «Карелін проти Росії» (рішення від 20.09.2016 р. заява №926/08), на переконання суду дані відображенні у протоколі про наявність у діях особи складу адміністративного правопорушення за ст. 130 ч.1 КУпАП є сумнівними, наявність останніх (сумнівів) не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту, то ж, суд, враховуючи вищезазначене, позбавлений можливості самостійно надати оцінку відомостям в частині доведеності чи недоведеності обставин, відображених у протоколі про адміністративне правопорушення, а також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача.

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22.12.2010 року №23-рп/2010 дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

Згідно ст. 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Таким чином, враховуючи положення ст.62 Конституції України, відповідно до яких, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, а також враховуючи відсутність в матеріалах адміністративної справи беззаперечних належних та допустимих доказів вчинення ОСОБА_1 інкримінованого правопорушення, та наявність доказів, що свідчать про порушення працівниками поліції процедури огляду водія на стан сп`яніння, суд приходить до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КупАП.

Відповідно до п.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в тому разі, якщо відсутня подія і склад адміністративного правопорушення.

За таких обставин суд вважає за необхідне закрити провадження у справі у зв`язку відсутністю в діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 247, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

На постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подана апеляційна скарга до Запорізького апеляційного суду, через Енергодарський міський суд Запорізької області протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя М. О. Куценко