КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/824/29/2020 Суддя 1 інстанції - Даниленко В.В.
Категорія: ч.1 ст. 130 КУпАП Суддя суду апел. інст.- Кепкал Л.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2020 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Кепкал Л.І., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Дарницького районного суду м. Києва від 04 грудня 2019 року про притягнення до адміністративної відповідальності -

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою судді Дарницького районного суду м. Києва від 04 грудня 2019 року, ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 384,20 грн.

Постановою суду встановлено, що водій ОСОБА_1 , 06.11.2019 року о «09» год. «20» хв. керував автомобілем «Шевролет», д.н.з. НОМЕР_1 в м. Києві по Бориспільському шосе, 5 з ознаками наркотичного сп`яніння (звужені зіниці очей, які не реагують на світло, тремтіння пальців рук і почервоніння обличчя) від проходження, відповідно до встановленого законом порядку, огляду на стан наркотичного сп`яніння відмовився, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України, тобто скоїв правопорушення передбачене ч. 1 ст.130 КУпАП

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Дарницького районного суду м. Києва від 04 грудня 2019 року та постановити нову постанову про закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення щодо нього на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

За доводами апелянта, постанова суду першої інстанції є незаконною та необґрунтовано.

На думку ОСОБА_1 , при винесенні постанови суд не правильно дослідив докази та обставини справи, порушив норми матеріального права, що призвело до винесення незаконною постанови.

В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що 04.12.2019 року він з`явився до суду. В кабінеті фактично судове засідання не проводилось, все відбувалось на протязі двох хвилин. Суддя встановив його особу та запитав про визнання вини, на що він ( ОСОБА_1 ) відповів, що наркотичних речовин не вживає, вину не визнає.

ОСОБА_1 вказує на те, що всупереч вимогам закону, йому не було повідомлено склад суду, не було роз`яснено права, не було надано можливості подати свої докази, запросити свідків та заявити свої клопотання, також в судовому засіданні в його присутності не було досліджено відеоматеріал, який долучено працівниками поліції до справи.

Апелянт зазначає, що недотримання процесуального права розгляду справи про адміністративні правопорушення порушує конституційне право на захист, гарантований ст. 55 Конституції України і негативно впливає на ефективність правосуддя та на авторитет судової влади, однак всупереч нормам процесуального права він був позбавлений права на справедливий суд. У зв`язку із складністю у розумінні порядку судового процесу, формальним підходом судді до розгляду справи та своїх обов`язків, він ( ОСОБА_1 ) не зміг надати суду докази, які приніс із собою в судове засідання.

ОСОБА_1 стверджує, що в матеріалах справи відсутні належні та достатні докази його вини у вчиненні правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини не були належним чином перевірені судом першої інстанції.

Апелянт зазначає, що він не визнає своєї вини, протокол складений інспектором патрульної поліції з перевищенням повноважень. Інспектор поліції зупинив його без явних причин. Під час з`ясування причини зупинки (начеб то за не пристебнуті ремені безпеки) працівники поліції повідомили, що вбачають ознаки наркотичного сп`яніння, проте він ( ОСОБА_1 ) заперечив це, та повідомив, що поспішає до вагітної дружини, яка погано себе почуває.

ОСОБА_1 стверджує, що він був впевнений, що дії працівників поліції були незаконними, однак у нього не було часу сперечатися з поліцейськими, а тому змушений був підписати протокол і поїхати по своїх невідкладних справах.

Апелянт зазначає, що хоч в протоколі про адміністративне правопорушення і зазначено про роз`яснення прав, проте насправді працівниками поліції його права не роз`яснювались, відсутнє роз`яснення і на відеозапису.

Також ОСОБА_1 вказує на те, що суд першої інстанції в постанові послався на протокол про адміністративне правопорушення як на доказ, що підтверджує вчинення правопорушення, проте, на переконання апелянта, протокол про адміністративне правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою правопорушення, оскільки в ньому лише описано адміністративне правопорушення. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у Постанові від 26.04.2018 року у справі №338/1/17 та постанові Київського апеляційного суду від 12.03.2019 року у справі №33/824/1213/2019.

Окрім цього апелянт зазначає, що суд першої інстанції у постанові послався як на доказ на письмові пояснення свідків, проте свідки в судовому засіданні не допитувались, а тому, на переконання апелянта, не може бути визнано доказами тільки відомості, що містяться в письмових показаннях свідків, які не були предметом безпосереднього дослідження судом.

ОСОБА_1 зазначає, що суд першої інстанції в оскаржуваній постанові також послався на відеозапис, проте він в судовому засіданні у його присутності не досліджувався.

Крім цього апелянт вказує на те, що в матеріалах справи відсутні дані про технічний засіб, яким було здійснено відео фіксацію правопорушення.

ОСОБА_1 вказує на те, що нагрудна відеокамера (відеореєстратор) повинна активуватися працівником патрульної поліції та знаходитися в режимі відеозйомки при будь-якому контакті з особами, однак долучений до протоколу відеозапис є уривком, не містить інформації щодо спілкування поліцейських з ним від зупинки транспортного засобу, перевірки документів та до завершення складання протоколу про адміністративне правопорушення, що на думку апелянта, унеможливлює перевірку правомірності зупинки транспортного засобу та необхідність проведення огляд на стан сп`яніння.

Крім цього апелянт зазначає, що відеозапис не узгоджується з даними, викладеними у протоколі про адміністративне правопорушення, так як в протоколі зазначено ознаки сп`яніння: звужені зіниці очей, що не реагують на світло, тремтіння рук, почервоніння очей, проте, на переконання ОСОБА_1 , ці дані спростовуються відеозаписом, з якого видно, що він не перебуває у стані наркотичного сп`яніння, поводиться адекватно, спокійно, руки не тремтять, обличчя не червоне.

ОСОБА_1 вказує на те, що працівники поліції в очі йому не світили, проте зазначили, що зіниці очей не реагують на світло, а відтак, на переконання апелянта, вимога поліцейських щодо необхідності проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння була явно незаконною і підстави вважати, що він перебував у стані наркотичного сп`яніння відсутні.

Крім цього апелянт зазначає, що працівниками поліції до матеріалів справи не долучено направлення на огляд на стан наркотичного сп`яніння особи до відповідного закладу охорони здоров`я, як того вимагає чинне законодавство.

Таким чином, на думку ОСОБА_1 , в матеріалах справи відсутні належні та достатні прямі докази його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Матеріали справи не містять доказів, які дають підстави вважати, що він керував транспортним засобом з ознаками наркотичного сп`яніння та відповідно потребував огляду.

Крім цього ОСОБА_1 вказує на те, що він працює водієм таксі, його робота пов`язана з користуванням права на керування транспортним засобом, а тому позбавлення його права керування транспортними засобами позбавить його єдиного джерела доходу.

Апелянт зазначає, що він має родину, на його утриманні перебуває вагітна жінка, непрацездатна мати, яка є інвалідом 2-ї групи, а також брат, який також є інвалідом 2-ї групи. На даний час він ( ОСОБА_1 ) є єдиним годувальником в сім?ї. Позбавлення права керування вплине не тільки на його матеріальний стан, але і позначиться на всіх членах родини. Використання автомобіля вкрай необхідне для перевезення хворих непрацездатних брата та матері до лікувальних установ.

ОСОБА_1 , будучи неодноразово належним чином повідомлений про розгляд справи як телефонограмою, так і шляхом направлення судом повісток за адресою його місця проживання, в судове засідання не з`явився, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не направив, а тому керуючись ч. 6 ст. 294 КУпАП апеляційний суд не вбачає перешкод для розгляду справи у відсутність ОСОБА_1 .

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи в повному обсязі, дослідивши відеозапис з нагрудних камер працівників поліції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що вона не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як зазначено в ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Постанова судді суду першої інстанції повністю відповідає зазначеним вище вимогам.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Статтею 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративні правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як убачається з матеріалів провадження та судового рішення, при розгляді даної справи суддя місцевого суду достатньо повно, об`єктивно та всебічно дослідив наявні у ній письмові матеріали та дійшов правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і такий висновок, всупереч тверджень апелянта, ґрунтується на наявних у провадженні доказах.

Так, відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП, встановлена адміністративна відповідальність не тільки за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а й за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За змістом п. 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Проте, вимоги вказаного пункту ПДР ОСОБА_1 дотримано не було.

В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Таким чином, ОСОБА_1 реалізував своє право володіти та керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.

Винуватість ОСОБА_1 у порушенні п. 2.5 ПДР України, за обставин, викладених у постанові, всупереч доводів апеляційної скарги, підтверджується наявними у справі доказами, а саме, даними, які містяться:

- у протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №251952 від 06 листопада 2019 року, відповідно до якого 06 листопада 2019 року о 09 год. 20 хв. ОСОБА_1 керував автомобілем марки «Шевролет», д.н.з. НОМЕР_1 , по Бориспільському шосе, 5 у м. Києві з ознаками наркотичного сп`яніння: звужені зіниці очей, які не реагують на світло, тремтіння пальців рук, почервоніння обличчя. Від проходження медичного огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився в присутності двох свідків відмовився, чим порушив пункт 2.5 Правил дорожнього рухуУкраїни (а.с.1);

- у письмових поясненнях свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які підтвердили фактичні обставини події, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, а саме відмову водія ОСОБА_1 06 листопада 2019 року по Бориспільському шосе, 5 у м. Києві від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння (а.с. 2);

- на відеозапису із нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівників Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції, що здійснювали оформлення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП 06 листопада 2019 року щодо ОСОБА_1 (а.с. 2), де також зафіксована відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння у медичному закладі;

- у розписці, згідно якої громадянин ОСОБА_4 зобов`язався доставити автомобіль марки «Шевролет», д.н.з. НОМЕР_1 за адресою АДРЕСА_2.

Вказані докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку та у передбачений законом спосіб. Відповідно відсутні будь-які сумніви у їх достовірності та істинності.

Протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали по документуванню адміністративного правопорушення складено відповідно до вимог ст. 256 КУпАП, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Протокол підписаний особою, яка його склала, двома свідками та безпосередньо ОСОБА_1 , який в графі «Пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності» зазначив «Опаздывал».

Зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення ознаки наркотичного сп`яніння - звужені зіниці очей, які не реагують на світло, тремтіння пальців рук, почервоніння обличчя, виявлені працівниками поліції 06.11.2019 року у ОСОБА_1 в розумінні п.1, 3, 4 розділу 1, п. 1 розділу 2 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09.11.2015 року, є безпосередніми підставами для проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення, а у випадку відмови від проходження огляду - визначають наявність в діях водія ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан наркотичного сп`яніння відмовився у присутності двох свідків.

З приводу посилання апелянта в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції у постанові послався як на доказ на письмові пояснення свідків, проте, свідки в судовому засіданні не допитувались, а тому, не можуть бути визнані доказами тільки відомості, що містяться в письмових показаннях свідків, які не були предметом безпосереднього дослідження судом, то вони є безпідставними, оскільки в матеріалах справи відсутні будь - які дані про те, що ОСОБА_1 заявлялось клопотання про допит свідків, разом з тим, досліджуючи під час розгляду письмові пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на предмет їх достовірності і допустимості, апеляційний суд вважає за можливе використати їх як доказ вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, оскільки ці пояснення містять фактичні дані, на основі яких встановлюється певний юридичний факт і їх зміст об`єктивно узгоджується та співпадає з іншими безпосередньо дослідженими в судах першої та апеляційної інстанціях доказами в справі.

Зокрема, вказані вище письмові пояснення свідків не є єдиними або ж вирішальними доказами для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, ці пояснення не є більш значущими, ніж інші безпосередньо досліджені в судовому засіданні докази, які є достатньо вагомими для визнання особи винуватою, і лише об`єктивно та органічно доповнюють останні у їх сукупності.

Так, під час апеляційного розгляду в суді апеляційної інстанції було досліджено відеозапис із нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівників Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції, які 06 листопада 2020 року здійснювали оформлення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП щодо ОСОБА_1 , з якого вбачається, що працівники поліції пояснюють свідкам, що ними було зупинено автомобіль, під час спілкування з водієм, у останнього було виявлено ознаки наркотичного сп`яніння та перелічує свідкам виявлені ознаки. В присутності свідків, ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у лікаря-нарколога, проте водій відмовився від проходження будь-якого огляду, при цьому лише зазначив, що поспішає. В подальшому, в автомобілі працівників поліції, інспектор поліції зачитує ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення, та пропонує поставити підписи. Будь-яких заперечень щодо даних, зазначених в протоколі, ОСОБА_1 не висловлював.

Вказаним відеозаписом спростовуються доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , що він зазначав працівникам поліції про те, що він не має часу проходити огляд у медичному закладі, оскільки в його автомобілі знаходиться вагітна дружина, яка погано себе почуває.

З приводу посилань апелянта в апеляційній скарзі на те, що долучений до протоколу відеозапис є уривком, не містить інформації щодо спілкування поліцейських з ним від зупинки транспортного засобу, перевірки документів та до завершення складання протоколу про адміністративне правопорушення, то вони є безпідставними, оскільки в даному випадку відеозапис є одним з доказів по справі, який оцінюється в сукупності з іншими доказами. Сумнівів щодо достовірності та допустимості відеозапис не викликає, оскільки не містить ознак фальсифікації, фабрикації, чи присутності на відео іншої особи, а не ОСОБА_1 . Окрім того, порядок доступу до відеозаписів з нагрудних камер (відео- реєстраторів) та їх використання передбачено розділом 5 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України № 1452/735 від 09.11.2015 року, в якому будь-яких застережень щодо надання до суду безперервного запису з моменту активації камери немає. Отже, наявні відеозаписи події є належним та допустимим доказом у справі.

Посилання ж апелянта на те, що в матеріалах справи відсутні дані про технічний засіб, яким було здійснено фіксацію правопорушення є також необґрунтованими, адже, безпосередньо в самому протоколі про адміністративне правопорушення поліцейським зазначено номер нагрудної камери, на яку здійснювався відеозапис подій.

Відтак, наявні у справі докази об`єктивно узгоджуються між собою, їх правильно покладено в обґрунтування висновків суду та обґрунтовано визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Доводи апелянта про те, що працівником поліції, при складанні протоколу про адміністративне правопорушення порушено ряд вимог Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, є безпідставними та спростовуються наявністю необхідних, належно оформлених і приєднаних до справи матеріалів, які складені у відповідності з вимогами діючих нормативних документів, та підтверджують порушення саме апелянтом вимог п. 2.5 ПДР.

Що стосується доводів апелянта про відсутність в матеріалах справи направлення для огляду на стан алкогольного сп`яніння, як підтвердження порушення працівниками поліції відповідної Інструкції про порядок виявлення такого стану, то слід звернути увагу на наступне.

Направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно до п. п. 8, 12 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, передбачених Наказами Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України №1452/735 від 9 листопада 2015 року, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу 1 цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

З відеозапису вбачається, що працівником поліції ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд у медичному закладі, однак, останній відмовився від проходження огляду.

Сам бланк направлення (додаток 1 до Інструкції) не містить будь-яких даних щодо відмови водія від проходження огляду в медичному закладі, у зв`язку з чим вважаю, що відсутність вказаного направлення не є беззаперечним доказом порушення з боку працівника поліції порядку направлення водія для огляду на стан наркотичного сп`яніння, не спростовує порушення ОСОБА_1 п. 2.5 ПДР України та не тягне за собою безумовне скасування прийнятого судового рішення.

З приводу долученої ОСОБА_1 до апеляційної скарги копії висновку медичного огляду Київської міської наркологічної лікарні «Соціотерапія» від 07 листопада 2019 року №008819, відповідно до якого ОСОБА_1 не перебував у стані сп`яніння, то апеляційний суд зазначає, що згідно з вимогами ст. 266 КУпАП, огляд у закладі охорони здоров`я та складання висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського, а окрім того, наявність такого висновку не впливає на доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за викладених у протоколі обставин, оскільки протокол про адміністративне правопорушення стосовно нього складено за порушення вимог п. 2.5 ПДР України, тобто, відмову особи, яка керує транспортним засобом від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, а не за порушення п. 2.9 а ПДР України - керування транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння.

Більш того, висновок Київської міської наркологічної лікарні «Соціотерапія» від 07 листопада 2019 року №008819, не свідчить про те, що на момент зупинки працівниками поліції у нього не могло бути ознак наркотичного сп`яніння, оскільки огляд ОСОБА_1 у лікаря - нарколога було проведено 07.11.2019 о 10 годині 45 хвилин, тобто за перебігом двадцяти п`яти годин після зупинки, а відповідно до вимог ч. 4 ст. 266 КУпАП огляд на стан сп`яніння здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення, про що вірно зазначено в постанові суду першої інстанції.

З приводу доводів апеляційної скарги про допущені судом першої інстанції процесуальні порушення під час розгляду даної справи слід зазначити, що оскільки при розгляді даної категорії справи законом не передбачено фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів чи журналу судового засідання, то апеляційний суд позбавлений можливості перевірити обґрунтованість таких доводів.

Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 вважаю, що вони є необґрунтованими та не заслуговують на увагу.

Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду в постанові і були підставами для її скасування та закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.

Обраний суддею вид адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік, відповідає обставинам справи, вимогам ст.ст. 23, 33 КУпАП, крім того санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП не передбачено альтернативних видів стягнення, а тому доводи ОСОБА_1 про те, що на його утриманні перебуває вагітна жінка, непрацездатна мати, яка є інвалідом 2-ї групи, а також брат, який також є інвалідом 2-ї групи і те, що він є єдиним годувальником в сім?ї, а позбавлення права керування вплине не тільки на його матеріальний стан, але і позначиться на всіх членах родини, не можуть слугувати підставою для зміни постанови в частині накладеного адміністративного стягнення.

Істотних порушень норм КУпАП, які могли б стати підставою для скасування постанови судді, як про це просить в апеляційній скарзі апелянт, апеляційний суд не вбачає.

Враховуючи наведене, вважаю, що постанова судді Дарницького районного суду м. Києва від 04 грудня 2019 року є законною та обґрунтованою, отже, апеляційну скаргу адвоката Степанова В.С. слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

П О С Т А Н О В И Л А :

Постанову Дарницького районного суду м. Києва від 04 грудня 2019 року, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік - залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду є остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду Л.І. Кепкал