Провадження № 33/824/3892/2020 Доповідач в суді II інстанції - Свінціцька О.П.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

17 грудня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд

в особі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Свінціцької О.П., в присутності: особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисників Марфіна В.В. та Бодні І.О., прокурора Кіч О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Марфіна В.В. на постанову судді Святошинського районного суду м. Києва від 31 серпня 2020 року,

в с т а н о в и в:

Постановою судді Святошинського районного суду м. Києва від 31 серпня 2020 року

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 1726 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.

ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за те, що він, обіймаючи посаду першого заступника директора Державного підприємства дорожнього зв`язку, інформаційного забезпечення та автоматики «Укрдорзв`язок», будучи посадовою особою юридичної особи публічного права, відповідно до підпункту «а» пункту 2 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», примітки до статті 1726 КУпАП, являючись суб`єктом відповідальності, на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», в порушення вимог частини 1 статті 45 даного Закону, 15.08.2019 несвоєчасно без поважних причин подав на офіційний веб-сайт Національного агентства з питань запобігання корупції в установленому вказаною нормою закону порядку щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2018 рік.

У апеляційній скарзі захисника Мафіна В.В. указано на те, що постанова є незаконною та необґрунтованою, не відповідає фактичним обставинам справи та підлягає скасуванню. В обґрунтування доводів апеляційної скарги послався на те, що матеріали справи не містять доказів про обізнаність ОСОБА_1 із порядком формування, ведення та оприлюднення (надання) інформації до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій або місцевого самоврядування, а також з вимогами Закону України № 1700-VII від 14.10.2014 «Про запобігання корупції», порушення вимог якого йому постановлено у вину. Вважав, що позиція місцевого суду про те, що ОСОБА_1 з встановленими Законом України «Про запобігання корупції» вимогами та обмеженнями був ознайомлений 20.11.2014, а отже усвідомлював обов`язок своєчасно подати декларацію є передчасним, оскільки Закон України № 3206-VI від 07.04.2011 «Про засади запобігання і протидії корупції» і Закон України № 1700-VII від 14.10.2014 «Про запобігання корупції» це різні за змістом і юридичною суттю нормативно-правові акти. Звернуто захисником також увагу на те, що про обставини несвоєчасного подання ОСОБА_1 щорічної декларації за 2018 рік Департаменту захисту економіки Національної поліції України було відомо ще у вересні 2019, однак протокол про адміністративне правопорушення було складено лише 08.07.2020, тобто майже через один рік з моменту виявлення даного факту. Поряд з цим, апелянтом зауважено про те, що ОСОБА_1 не мав жодних мотивів і умислу для вчинення дій щодо уникнення фінансового контролю придбаного майна. Відтак, захисник вважав, що матеріали справи не містять жодних доказів, які б підтверджували вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 1726 КУпАП, а також не містять доказів того, що в діях останнього був мотив та умисел на вчинення дій по уникненню фінансового контролю. Просив постанову скасувати та закрити провадження у справі.

Вислухавши пояснення:

ОСОБА_1 та його захисників, які подану апеляційну скаргу підтримали, підтвердили її доводи та просили апеляційну скаргу задовольнити;

прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги;

вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.

Висновки судді місцевого суду про доведеність винності ОСОБА_1 у несвоєчасній, без поважних причин подачі щорічної декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2018 рік за обставин, наведених у постанові стверджуються зібраними у справі доказами, а саме:

- статутом Державного підприємства дорожнього зв`язку, інформаційного забезпечення та автоматики «Укрдорзв`язок» із якого вбачається, що дане підприємство є юридичної особою публічного права;

- наказом Державного агентства автомобільних доріг від 10.11.2014 року № 511-к та ДП «Укрдорзв`язок» від 10.11.2014 року № 75-к відповідно до яких ОСОБА_1 призначено на посаду першого заступника директора Державного підприємства дорожнього зв`язку, інформаційного забезпечення та автоматики «Укрдорзв' язок»;

- попередженням ОСОБА_1 від 20.11.2014 року відповідно до якого останнього було попереджено про встановлені законодавством України обмеження, що випливають із Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» для посадових осіб юридичних осіб публічного права;

- наказом директора Державного підприємства дорожнього зв`язку, інформаційного забезпечення та автоматики «Укрдорзв`язок» від 02.01.2019 року № 8 про розподіл обов`язків між директором, головним інженером і першим заступником директора відповідно до якого на першого заступника директора покладені адміністративно-господарські та організаційно-розпорядчі функції;

- витягом з публічної частини Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування відповідно до якого щорічну декларацію за 2018 рік ОСОБА_1 подано 15.08.2019 року;

іншими доказами;

Дослідивши указані докази та надавши їм належну юридичну оцінку суддя місцевого суду дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.1726 КУпАП. При цьому, суддею зроблений обґрунтований висновок про відсутність поважних причин несвоєчасного подання ОСОБА_1 указаної декларації. Із цим висновком суд погоджується, оскільки дійсно матеріали справи не містять жодних фактичних даних, які би указували на наявність таких причин. У ході апеляційного розгляду справи таких причин також не встановлено.

Апеляційна скарга не містить доводів, які би указували на незаконність висновків судді щодо доведеності події адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 1726 КУпАП та вини ОСОБА_1 у його вчиненні. Так, не ґрунтуються на матеріалах справи доводи апеляційної скарги про необізнаність ОСОБА_1 щодо обов`язків та обмежень, які випливають із антикорупційного законодавства, оскільки матеріали справи містять дані про ознайомлення його із такими обов`язками та обмеженнями. Необхідність ознайомлення роботодавцем робітника про кожну зміну законодавства, у тому числі антикорупційного, законом не передбачено. Посилання захисника на те, що Закон України № 3206-VI від 07.04.2011 «Про засади запобігання і протидії корупції» і Закон України № 1700-VII від 14.10.2014 «Про запобігання корупції» є різними законами, не виключає відповідальність ОСОБА_1 за ч.1 ст. 1726 КУпАП, оскільки матеріали справи містять дані про ознайомлення останнього із його статусом посадової особи, обов`язками та обмеженнями, які випливають із факту зайняття цієї посади незалежно від того, яким законом вони урегульовані. При цьому, суд звертає увагу і на те, що необхідність подання щорічної декларації була передбачена обома цими законами. Наведене указує на необґрунтованість доводів апеляційної скарги в частині відсутності у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 1726 КУпАП та відсутність підстав для її задоволення.

Поряд із цим, суд вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги в частині закінчення на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення. Так, відповідно до ст. 38 КУпАП в редакції, яка діяла на час вчинення адміністративного правопорушення, а саме в редакції Закону № 2293-VIII від 27.02.2018 року, із застосуванням положень ч.1 і ч.2 ст. 8 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, могло бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення.

Відповідно до матеріалів справи про наявність у діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 1726 КУпАП органам, уповноваженим на протидію корупції безумовно стало відомо у квітні 2020 року. Станом на час винесення суддею постанови про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч.1 ст. 1726 КУпАП строк накладення стягнення, що був передбачений ст. 38 КУпАП в редакції Закону № 2293-VIII від 27.02.2018 року закінчився, у зв`язку із чим на ОСОБА_1 відповідно до вимог п.7 ст. 247 КУпАП стягнення накладатись не могло.

На переконання суду, позиція судді про те, що фактичним моментом виявлення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, яке вчинив ОСОБА_1 , є 08.07.2020, тобто дата складання і підписання уповноваженою особою протоколу про вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, є хибною, оскільки складанням протоколу про адміністративне правопорушення посвідчується наявність достатньої кількості доказів для скерування протоколу до суду. Сам же протокол у такому випадку є процесуальним рішенням, яким держава висуває особі вимоги адміністративно-правового характеру, пов`язаних із фактом вчинення особою адміністративного правопорушення, яке тягне за собою наслідки у вигляді накладення на особу стягнення, у випадку доведеності вини, чи закриття провадження у справі із підстав, передбачених законом. Виявленням же правопорушення необхідно вважати отримання уповноваженою особою інформації, встановлення фактів чи обставин, які можуть указувати на наявність у діях чи бездіяльності ознак адміністративного правопорушення, що є підставою для початку процесу доказування. Таким чином, виявлення правопорушення і складання протоколу про адміністративне правопорушення не ототожнюються між собою у часі, що указує на хибність позиції судді місцевого суду у цій частині.

У зв`язку із закінченням на момент винесення оскаржуваної постанови строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП, суд вважає за необхідне скасувати оскаржувану постанову, а провадження у даній справі закрити із підстав, передбачених п.7 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника Марфіна В.В. задовольнити частково.

Постанову судді Святошинського районного суду м. Києва від 31 серпня 2020 року щодо ОСОБА_1 скасувати.

Провадження у справі щодо ОСОБА_1 закрити на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя О.П. Свінціцька