Справа № 467/837/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.08.2020 року суддя Арбузинського районного суду Миколаївської області Явіца І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Арбузинка справу про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, не працюючої, проживає за адресою : АДРЕСА_1 , раніше до адміністративної відповідальності не притягувалась, -

за ч.1 ст. 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ :

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від ВАБ № 326165 від 04 червня 2020 року 25 травня 2020 року в по АДРЕСА_1 ОСОБА_1 ухилилась від виконання передбачених законодавством обов`язків, що забезпечують необхідні умови життя, навчання та виховання дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , оскільки була відсутня за місцем проживання з 22 травня 2020 року по 25 травня 2020 року.

Згідно змісту ч.2 ст. 150, як вказано у протоколі, батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток.

Дії ОСОБА_1 при складанні протоколу про адміністративне правопорушення уповноваженою особою кваліфіковані за ч.1 ст. 184 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою провину у вчиненні інкримінованого їй адміністративного правопорушення не визнала та пояснила суду, що коли вона посварилась із своїм чоловіком, то пішла проживати до будинку своєї матері, у якому зараз проживає її вітчим.

Діти знаходились разом з нею, а потім пішли додому, так як у будинку вітчима немає інтернету.

ОСОБА_1 також повідомила, що представників Служби у справах дітей Арбузинської РДА викликала жителька с. Новоселівка ОСОБА_5 , яка в ході сварки із нею погрожувала, що доб`ється відібрання у неї дітей.

Загалом, як вказала ОСОБА_1 , діти доглянуті, і завжди перебувають під наглядом.

Тому, вивчивши зміст протоколу про адміністративне правопорушення і дослідивши матеріали, що додані до нього, у відповідності до положень ст. 252 КУпАП, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи у їх сукупності, керуючись законом, виходив із такого.

Зокрема, адміністративна відповідальність за ч.1 ст. 184 КУпАП настає у разі ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Згідно ч.2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно ж до положень ч.4 ст.155 Сімейного кодексу України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

У абз. 2 п.16 постанови Пленуму Верховного Суду від 30.03.2007 №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Тож, об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП, полягає в ухиленні батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей, а саме: залишення впродовж тривалого строку дитини без будь-якого нагляду, ухилення від виховання дітей, незабезпечення безпечних умов перебування за місцем проживання чи в іншому місці, невжиття заходів щодо їх лікування, безпідставне обмеження в харчуванні, одязі, інших предметах першої необхідності, штучне створення незадовільних побутових умов, тощо.

Тобто, в протоколі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 184 КУпАП, має бути викладено в чому ж саме полягає порушення, а також наслідки такого порушення.

У даному випадку у протоколі вказано, що ОСОБА_1 була відсутня за місцем проживання з 22 по 25 травня 2020 року.

Однак, сама по собі відсутність матері за місцем її проживання чи місцем проживання її дітей ще не вказує на її ухилення від виконання обов`язків щодо виконання установлених законом відносно дітей.

Тим більше, що доказів свідомого нехтування ОСОБА_1 своїми обов`язками (та якими саме) суду не надано, так само як і доказів того, що необхідні умови життя, навчання та виховання дітей за відсутності їх матері протягом певного часу забезпечені не були.

Інакше кажучи, сама по собі відсутність одного з батьків, як у даному випадку, матері за місцем проживання не утворює собою об`єктивної сторони складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 184 КУпАП.

А фабула обвинувачення, що відображено у протоколі, не відповідає диспозиції ч.1 ст. 184 КУпАП.

Цитування ж положень ч.2 ст. 150 невідомого нормативного акту (мабуть Сімейного кодексу України) не дає можливості визначити, від виконання якого ж саме обов`язку ухилилась ОСОБА_1 .

Крім того, у контексті пояснень самої ОСОБА_1 , не простежується умислу на вчинення інкримінованого їй правопорушення, а доказів його наявності уповноваженими особами надано не було.

Саме ж повідомлення начальника Служби у справах дітей Арбузинської РДА від 20 травня 2020 року вказує на те, що ОСОБА_6 дійсно буда відсутня за місцем проживання, однак, діти знаходились вдома з батьком, у будинку було тепло і прибрано, а продуктами харчування сім`я забезпечена.

Натомість забезпечення умов проживання і навчання дітей слідує із Акту обстеження матеріально - побутових умов, як то, діти мають окремі спальні місця, сім`я має підсобне господарство і забезпечена продуктами харчування.

При цьому, із письмових пояснень ОСОБА_1 від 04 червня 2020 року, які за своєю суттю кореспондуються із тими, що надані нею безпосередньо в судовому засіданні, слідує, що діти знали, де вона перебуває, відвідували її, а потім пішли додому, де перебували з батьком.

Та, крім цього, із них простежується відсутність ОСОБА_1 за місцем свого проживання з 22 по 23 травня 2020 року, а не з 22 по 25 травня 2020 року, як те вказано у протоколі.

Довідка - характеристика від 02 червня 2020 року свідчить про те, що ОСОБА_1 є доброю господинею та турботливою матір`ю, але має схильність до періодичного вживання алкоголю.

Однак, цей факт не вказує на нехтування нею своїми батьківськими обов`язками.

У той час, як будь - яких інших доказів, із яких можливо було б установити учинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 184 КУпАП, уповноваженою особою зібрано не було.

Сам же протокол не є беззаперечним доказом у цій ситуації, оскільки підлягає оцінці у сукупності з іншими матеріалами, що до нього додані.

Проте, як вказав суд вище, останні ( ці матеріали) не те, що не підтверджують вчинення правопорушення, а навпаки спростовують дійсність його складу.

Стаття ж 62 Конституції України зазначає, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

Аналогічного роду положення закріплено і у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Разом з тим, досліджені судом докази у цій справі є сумнівним, оскільки вони не випливають із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року), а наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» ( рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»).

А розумний сумнів - це такий непереборний сумнів, який залишається у суду щодо винуватості особи після всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи. Наявність розумного сумніву щодо обґрунтованості звинувачення не дозволяє будь-якій неупередженій людині, яка міркує з належним розумом і сумлінням, визнати особу винною.

У той час, як Конституційний Суд України у рішенні від 26 лютого 2019 року № 1-р/2019 у справі зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

А тому, суд, з огляду на установлені фактичні обставини у цьому провадженні у світлі наданих йому доказів, тлумачить усі сумніви на користь ОСОБА_1 , позаяк, сам протокол та додані до нього докази, ні самі по собі, ні в сукупності, з мотивів, що викладені вище, не можуть свідчити про її винуватість у вчиненні інкримінованого правопорушення.

Тим самим, на переконання суду, винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 184 КУпАП, не доведена «поза розумним сумнівом» (beyond reasonable doubt) .

А саме звернення Служби у справах дітей Арбузинської РДА не може можуть бути розцінене як достатня підстава для притягнення до адміністративної відповідальності.

Тож, за наслідками розгляду цієї справи шляхом дослідження усіх наданих доказів, суд не може припускати, що певну обставину доведено. Факт або стався, або його не було.

Стандарт доказування - це та ступінь достовірності наданих стороною доказів, за яких суд має визнати тягар доведення знятим, а фактичну обставину - доведеною. Мова йде про достатній рівень допустимих сумнівів, при якому тягар доведення вважається виконаним.

Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 4 липня 2018 року у справі № 688/788/15-к).

За таких умов, суд приходить до висновку, що провадження у цій справі підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 184 КУпАП, на підставі п. 1 ст. 247 того ж Кодексу, який вказує на те, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за умови відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно, виходячи із змісту норм п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» та ст. 40-1 КУпАП , судовий збір не підлягає стягненню із ОСОБА_1 .

З цих мотивів, керуючись ст.ст. 221, 245, 247, 251, 252, 268, 272, 280, 321 Кодексу України про адміністративне правопорушення, суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 184 КУпАП - закрити на підставі п.1 ст.247 цього ж Кодексу у зв`язку з відсутністю у її діях складу цього адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області протягом 10 (десяти) днів з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя І.В. Явіца