Справа № 344/3325/20
Провадження № 33/4808/283/20
Категорія ст.163-1 ч.1 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Зеленко О. В.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2020 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П.,

за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Петруняк Л.І.

розглянувши матеріали за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 30 квітня 2020 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , директора ТОВ "Станіславська теплоенергетична компанія", громадянина України,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.163-1 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 85 (вісімдесят п`ять) гривень., також стягнуто судовий збір в розмірі 420 грн. 40 коп., -

в с т а н о в и в :

Судом першої інстанції встановлено, ОСОБА_1 вчинив правопорушення: порушення порядку ведення податкового обліку, а саме занижено податкові зобов`язання з податку на додану вартість п.188.1 ст.188, п.198.5 ст.198 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 №2755-VІ (із змінами та доповненнями), в результаті чого занижено податок на додану вартість, який сплачується до державного бюджету в загальній сумі 121 667 грн, з них: за жовтень 2019 року в сумі 93 333 грн, за листопад 2019 в сумі 28 333 грн, чим вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст. 163-1 КУпАП.

На постанову судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 30 квітня 2020 року ОСОБА_1 09 червня 2020 року подав апеляційну скаргу з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду

Вважає, що суд першої інстанції неправильно встановив фактичні обставини та прийшов до безпідставного висновку про доведеність його вини у вчиненні адміністративного правопорушення.

Зазначає, що суд розглянув справу відносно нього, незважаючи на подане ним завчасно клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із оголошенням карантину на території держави.

Вважає, що судом було порушено його право на захист та позбавлено можливості подавати клопотання та додаткові докази в обґрунтування своїх доводів.

Про постанову суду він довідався з ЄДРСР 24 травня 2020 року і він отримав копію постанови 02.06.2020 року, що позбавило його можливості своєчасно подати обґрунтовану апеляційну скаргу у встановлений законом десятиденний строк на апеляційне оскарження.

Просить постанову суду скасувати та прийняти нову постанову, якою закрити провадження у справі.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його захисник адвокат Петруняк Л.І. підтримали вимоги апеляційної скарги та просили скасувати постанову суду першої інстанції і закрити провадження у справі.

Перевіривши матеріали справи, мотиви і доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, постанову судді необхідно скасувати та закрити провадження у справі з наступних підстав.

Так, в своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно розглянув справу без його участі, чим порушив його право на захист.

Перевіряючи вищевказані доводи апеляційної скарги, апеляційний суд звертає увагу на те, що право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у розгляді справи є беззаперечним і випливає з вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Право на участь в судовому засіданні суду першої інстанції особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, встановлено ст.268 КУпАП, відповідно до якої, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

За відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Перевіряючи вищевказані доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить із сукупності обставин, які свідчать про наявність у особи, яка притягається до адміністративної відповідальності об`єктивної реальної можливості бути присутнім у суді під час розгляду справи та організувати ефективний захист своїх інтересів, про прийняття судом першої інстанції необхідних заходів щодо повідомлення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності про розгляд справи та характер процесуальної поведінки вищевказаної особи протягом розгляду справи у суді.

Як вбачається зі змісту постанови судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 30.04.2020 року, суд розглянув справу без участі особи, яка притягалась до адміністративної відповідальності, незважаючи на подане клопотання ОСОБА_1 (а.с.36). Своє клопотання про відкладення розгляду справи ОСОБА_1 мотивував тим, що у зв`язку із запровадженням карантину, встановлено режим надзвичайної ситуації.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що Кабінет Міністрів України постановою «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11 березня 2020 р. № 211, відповідно до статті 29 Закону України Про захист населення від інфекційних хвороб з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10 березня 2020 р. установив з 12 березня 2020 р. на всій території України карантин.

За наявності відповідного клопотання від учасників судового розгляду про відкладення розгляду справи у зв`язку із оголошенням карантинних заходів, суд першої інстанції повинен визнати таке клопотання обґрунтованим і не може без згоди вказаних учасників судового засідання розглянути справу до завершення карантину.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийшов до безпідставного висновку про те, що справу можна було розглянути за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Розгляд справи судом в період дії карантину за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та його захисника, від яких надійшло клопотання про відкладення розгляду справи до завершення або послаблення карантинних заходів, грубо порушує право на захист і свідчить про незаконність судового рішення.

Таким чином, суд першої інстанції порушив конституційне право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності на участь у судовому розгляді, не забезпечив у можливості надати докази та навести доводи, через що порушив вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що постанову суду необхідно скасувати, оскільки під час розгляду справи в суді першої інстанції було допущено істотне порушення вимог закону щодо забезпечення права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності на участь у розгляді справи, чим було порушено її право на захист.

Відповідно до ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Завданням судді при розгляді справи про адміністративне правопорушення, відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, є своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Виходячи з вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

В обґрунтування свого висновку суд посилається на те, що вина ОСОБА_1 доводиться даними протоколу №169 про адміністративне правопорушення від 25.02.2020 року, копією акту документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Станіславська теплоенергетична компанія» №92/09-19-05-01/38162272 від 05.02.2020 року.

Згідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Приймаючи рішення по справі, суддя не вжив необхідних заходів для всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, не перевірив викладені у протоколі про адміністративне правопорушенні фактичні дані щодо яких ОСОБА_1 вчинено правопорушення, передбачене ст. 163-1ч.1 КУпАП та відповідність зазначеного протоколу вимогам ст.256 КУпАП, внаслідок чого прийняв незаконне та не обґрунтоване рішення по справі.

Відповідно до ч.1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Розглядаючи справу, суддя не надав уваги тому, що протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 не відповідає вимогам ч.1 ст.256 КУпАП.

Так, у протоколі про адміністративне правопорушення №169 від 25.02.2020 року зазначено, що ОСОБА_1 вчинив правопорушення: порушення порядку ведення податкового обліку, а саме занижено податкові зобов`язання з податку на додану вартість п.188.1 ст.188, п.198.5 ст.198 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VІ (із змінами та доповненнями), в результаті чого занижено податок на додану вартість, який сплачується до державного бюджету в загальній сумі 121 667 грн, з них: за жовтень 2019 року в сумі 93 333 грн, за листопад 2019 в сумі 28 333 грн, чим вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст. 163-1 КУпАП.

Разом з тим, у протоколі не зазначено обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.163-1 КУпАП, не вказано час коли він вчинив правопорушення, не зазначено місце його вчинення, не вказано яким чином було вчинено правопорушення та в чому полягало порушення порядку ведення податкового обліку внаслідок якого було занижено податок на додану вартість.

Так, в протоколі про адміністративне правопорушення зазначені тільки наслідки неправомірних дій ОСОБА_1 , які свідчать про заниження ним податку на додану вартість і не зазначені обставини, які дозволяють прийти до такого висновку.

Відсутність вищевказаних даних в протоколі про адміністративне правопорушення свідчить про неконкретність обвинувачення.

Відповідно до вимог закону формулювання суті правопорушення повинно бути чітким і конкретним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення його, мотивів і форми вини, а висновки суду щодо оцінки доказів мають викладатись у вигляді точних і категоричних суджень, які виключали б сумніви з приводу достовірності доказів на обґрунтування висновку про винуватість особи.

Неконкретність обвинувачення не дозволяє особі, яка притягається до адміністративної відповідальності організувати ефективний захист своїх інтересів, а суду перевірити обґрунтованість висунутого обвинувачення у вчиненні правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, допускаючи упередженість, прийшов до безпідставного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-1 КУпАП.

Суд першої інстанції в порушення вимог ст.280 КУпАП не надав належної оцінки доказам, які містяться в матеріалах справи про адміністративне правопорушення, але лише формально їх перелічив у постанові, не зазначивши, які саме обставини вони підтверджують.

Протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.163-1 КУпАП обмежився лише даними, що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення та акті перевірки контролюючого органу, не перевіривши їх відповідність фактичним обставинам .

Так, відповідно до акту позапланової невиїзної перевірки від 05.02.2020 року випливає, що податковим органом встановлено порушення ТОВ «Станіславська теплоенергетична компанія» п.188.1 ст.188, п.198.5 ст.198 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VІ (із змінами та доповненнями), а саме занижено податкові зобов`язання з податку на додану вартість, в результаті чого занижено податок на додану вартість, який сплачується до державного бюджету в загальній сумі 121 667 грн, з них: за жовтень 2019 року в сумі 93 333 грн, за листопад 2019 в сумі 28 333 грн, чим ОСОБА_1 як директор ТОВ «Станіславська теплоенергетична компанія» вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст. 163-1 КУпАП.

Таким чином, в протоколі про адміністративне правопорушення відсутні дані, які свідчать про те, що обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.163-1 КУпАП є неконкретним, оскільки в ньому не вказані обставини, які мають істотне значення для розуміння суті пред`явленого обвинувачення.

Відповідно до норм КУпАП, справа розглядається в межах адміністративного обвинувачення, що міститься в протоколі про адміністративне правопорушення і встановлення інших обставин, які знаходяться за межами обвинувачення та погіршують становище особи, яка притягається до адміністративної відповідальності є неприпустимим, оскільки порушує право на захист від конкретного обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення.

В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.

Зокрема, в рішенні у справі "Ващенко проти України" Європейський суд вказав, що «"обвинувачення" для цілей пункту 1 статті 6 може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру».

В рішенні у справі «Маттоціа проти Італії" Європейський Суд зазначив, що «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення». Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.

В рішенні у справі "Абрамян проти Росії" Європейський Суд зробив висновок про те, що «деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення».

В цьому ж рішенні Суд нагадав, що надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Однак, суд першої інстанції, не звернувши увагу на те, що протокол про адміністративне правопорушення містить неконкретне обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, в порушення вимог ст.6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод не забезпечив справедливий розгляд справи та прийшов до безпідставного висновку про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає за необхідне постанову суду першої інстанції про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності скасувати та закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 30 квітня 2020 року, якою ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.163-1 ч.1 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 85 гривень, скасувати.

Закрити провадження по справі стосовно ОСОБА_1 за статтею 163-1 ч.1 КУпАП на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду О.П. Васильєв