Справа № 161/4931/19 Провадження №33/802/6/20 Головуючий у 1 інстанції:Плахтій І. Б.
Категорія: ч.2 ст.172-6 КпАП УкраїниДоповідач: Гапончук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

судді - Гапончука В.В.,

з участю

особи, яка притягується до відповідальності, - ОСОБА_1 ,

захисника особи, яка притягується до відповідальності, - Лисюка В.В. ,

прокурора - Сасюка Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу захисника Лисюка Віктор Володимирович в інтересах особи, що притягається до відповідальності, ОСОБА_1 на постанову судді Луцького міськрайонного суду від 30 вересня 2019 року про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , заступника директора Департаменту культури Луцької міської ради, до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.172-6 КпАП України,

В С Т А Н О В И В:

Постановою Луцького міськрайонного суду від 30 вересня 2019 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного корупційного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 КпАП України, а провадження у справі про адміністративні правопорушення, передбачені ч.2 ст.172-6 КпАП України, відносно ОСОБА_1 закрито у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст. 38 КпАП України.

Начальником сектору протидії корупції УЗЕ у Волинській області Сусом І.В. 18 березня 2019 року складено протокол про те, що ОСОБА_1 , будучи заступником директора Департаменту культури Луцької міської ради, тобто суб`єктом відповідальності за корупційні правопорушення, передбачені підпунктом «в» п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції», 16 грудня 2017 року придбав рухоме майно, а саме автомобіль марки «Ssang Yong» 2008 р.в., у громадянина ОСОБА_4 за ціною 276478,68 грн., що перевищує 50 прожиткових мінімумів доходів громадян, встановлених станом на 1 січня 2017 року (80000 гривень), однак в порушення ч.2 ст.52 Закону не повідомив НАЗК про суттєві зміни в майновому стані, за що встановлена відповідальність ч.2 ст.172-6 КпАП України.

Крім цього, 18 березня 2019 року начальником сектору протидії корупції УЗЕ у Волинській області Сусом І.В. складено також протокол про те, що ОСОБА_1 , будучи заступником директора Департаменту культури Луцької міської ради, тобто суб`єктом відповідальності за корупційні правопорушення, передбачені підпунктом «в» п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції», 01 вересня 2018 року продав рухоме майно, а саме автомобіль марки «Ssang Yong» 2008 р.в., громадянину ОСОБА_5 за ціною 276478,68 грн., тобто отримав дохід, що перевищує 50 прожиткових мінімумів доходів громадян, встановлених станом на 1 січня 2018 року (88100 гривень), однак в порушення ч.2 ст.52 Закону не повідомив НАЗК про суттєві зміни в майновому стані, за що встановлена відповідальність ч.2 ст.172-6 КпАП України.

Постановою від 26.03.2019 справи про адміністративні правопорушення об`єднані в одне провадження.

В поданій апеляційній скарзі захисник вказує, що постанова оскаржується у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, а також через порушення норм матеріального і процесуального права. Просить постанову скасувати та закрити провадження у справі у зв`язку із відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника, які підтримали свою апеляційну скаргу і просили скасувати постанову та закрити провадження у справі на підставі ст. 247 КпАП України, прокурора, який заперечував апеляційну скаргу та просив залишити постанову судді без змін, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч.7 ст.294 КпАП України апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Висновки судді про те, що ОСОБА_1 будучи заступником директора Департаменту культури Луцької міської ради, тобто суб`єктом відповідальності за корупційні правопорушення, передбачені підпунктом «в» п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції», 01 вересня 2018 року продав рухоме майно, а саме автомобіль марки «Ssang Yong» 2008 р.в., громадянину ОСОБА_5 за ціною 276478,68 грн., тобто отримав дохід, що перевищує 50 прожиткових мінімумів доходів громадян, встановлених станом на 1 січня 2018 року (88100 гривень), однак в порушення ч.2 ст.52 Закону не повідомив НАЗК про суттєві зміни в майновому стані, що свідчить про наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 КпАП України, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються зібраними у передбаченому законом порядку, та належно дослідженими і оціненими судом доказами у їх сукупності.

Зокрема, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 КпАП України, стверджується протоколом про адміністративне правопорушення пов`язане з корупцією № 69 від 18.03.2019 року (а.с. а.с.54-59), копією інформації з сайту НАЗК, про подання декларації ОСОБА_1 , розпорядженням першого заступника міського голови №241-рб від 15.03.2017 «Про призначення ОСОБА_1 », згідно якого ОСОБА_1 з 16 березня 2017 року призначено на посаду заступника директора департаменту культури Луцької міської ради та присвоєно 7-й (сьомий) ранг посадової особи місцевого самоврядування (а.с.12), попередженням про ознайомлення з витягом Закону України «Про запобігання корупції», в тому числі про порядок та строки подання Декларації, у якому 10.03.2017 ОСОБА_1 зазначив що ознайомлений та поставив власноручний підпис (а.с. 13), присягою посадової особи місцевого самоврядування від 16.03.2017 року, копією договору купівлі-продажу 0741/2018/1086173 від 01.09.2018 року (а.с.81), та іншими матеріалами справи.

Доводи захисника про те, що протоколи не мають юридичної сили, та не можуть бути застосованими як підстава для обвинувачення в адміністративному правопорушенні, оскільки начальник сектору протидії корупції УЗЕ у Волинській області Сус І.В. не уповноважений був проводити перевірку щодо неподання декларації про суттєві зміни в майновому стані та складати відповідні адміністративні матеріали, є необґрунтованими, так як відповідно до абз.1 п.1 ч.1 ст. 255 КпАП України протоколи про правопорушення, передбачені ст. 172-6 КпАП України, мають право складати уповноважені особи органів внутрішніх справ (Національної поліції) і відповідно останні не позбавлені права виявлення вказаних порушень.

Крім того відповідно до положень п.8 ч.1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадку, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання. Згідно розділу 2, пункту 3 Положення про департамент УЗЕ Національної поліції України, завданням департаменту є боротьба з корупцією й хабарництвом у сферах, які мають стратегічне значення для економіки держави та серед посадових осіб органів державної влади і самоврядування; протидія корупційним правопорушенням і правопорушенням пов`язаним з корупцією.

Встановлені під час розгляду справи міськрайонним судом та підтверджені в ході апеляційного розгляду обставини свідчать про те, що факт порушення ОСОБА_1 встановлених законом обмежень щодо неподання повідомлення про суттєві зміни у майновому стані при продажі автомобіля 01.09.2018 року, знайшов своє підтвердження, що беззаперечно вказує на наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією.

Разом з тим заслуговують на увагу доводи захисника в апеляційній скарзі про відсутність складу правопорушення зафіксованого протоколом про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією №69 від 18 березня 2019 року.

Так за змістом ст.ст. 245, 252, 280 КпАП України завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом. При розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності, та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення відповідно до ст.251 КпАП України є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, а також іншими документами.

Всупереч вказаним вимогам закону, судом не вжито всіх заходів, передбачених КпАП України для з`ясування питання про наявність чи відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.172-6 КпАП України, яке зафіксоване в протоколі про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією №69 від 18 березня 2019 року, а тому вищевказані висновки суду першої інстанції є передчасними і не відповідають вимогам ст.280 КпАП України.

Постанова судді Луцького міськрайонного суду від 30.09.2019 року підлягає скасуванню в частині визнання винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.172-6 КпАП України, яке зафіксоване в протоколі про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією №69 від 18 березня 2019 року із закриттям провадження у справі цій частині, як це передбачено п.2 ч.8 ст.294 КпАП України з наступних підстав.

З оскаржуваної постанови від 30.09.2019 року вбачається, що в її основу суд першої інстанції поклав протокол №69 про адміністративне правопорушення, складений відносно ОСОБА_1 від 18 березня 2019 року.

Однак, такий протокол на думку апеляційного суду, не може вважатись допустимими доказами в даній справі з таких підстав.

Відповідно до ч.3 ст.38 КпАП України адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення.

Згідно з п.7 ст.247 КпАП України провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст.38 цього Кодексу.

З аналізу цих норм законодавства зокрема вбачається, що стягнення за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, а провадження в справі не може бути розпочато, якщо закінчились строки його накладення.

З матеріалів справи слідує, що 16 грудня 2017 року ОСОБА_1 придбав автомобіль марки «Ssang Yong» 2008 р.в., у громадянина ОСОБА_4 за ціною 276478,68 грн.

Вказана обставина підтверджується копією договору купівлі-продажу №8045/20174/751779 (а.с.34).

Того ж дня, 16 грудня 2017 року за ОСОБА_1 , була здійснена реєстрація транспортного засобу марки «Ssang Yong», 2008 р.в.

Разом з тим в порушення вимог ч.2 ст.52 Закону України «Про запобігання корупції», ОСОБА_1 , не повідомив письмово НАЗК про суттєві зміни у своєму майновому стані відповідно до частини другою статті 52 ЗУ «Про запобігання корупції» шляхом подання відповідного електронного повідомлення до Реєстру через власний персональний електронний кабінет у десятиденний строк з моменту отримання доходу або придбання майна.

Однак в ході апеляційного розгляду встановлено, що 16 березня 2018 року ОСОБА_1 було подано шляхом заповнення на офіційному веб-сайті НАЗК декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2017 рік за формою, що визначається НАЗК.

Частиною 2 ст.49 Закону України "Про запобігання корупції" передбачено, що державні органи, органи влади Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, а також юридичні особи публічного права зобов`язані перевіряти факт подання суб`єктами декларування, які в них працюють (працювали або входять чи входили до складу утвореної в органі конкурсної комісії, до складу Громадської ради доброчесності, відповідних громадських рад, рад громадського контролю, утворених при державних органах), відповідно до цього Закону декларацій та повідомляти Національне агентство про випадки неподання чи несвоєчасного подання таких декларацій у визначеному ним порядку.

Порядок перевірки факту подання суб`єктами декларування декларацій відповідно до Закону України "Про запобігання корупції" та повідомлення Національного агентства з питань запобігання корупції про випадки неподання чи несвоєчасного подання таких декларацій затверджений рішенням НАЗК від 06.09.2016 року №19, який зареєстрований в МЮУ 15.11.2016 року за №1479/29609 (в редакції закону станом на 01.04.2017).

Пунктом 3 цього Порядку передбачено, що перевірка факту подання декларацій та повідомлення Національного агентства про випадки неподання чи несвоєчасного подання декларацій покладаються на уповноважений підрозділ (особу) з питань запобігання та виявлення корупції відповідного органу, або інший структурний підрозділ такого органу (далі - відповідальний підрозділ (особа)), визначений керівником органу.

Керівник відповідного органу, визначає порядок взаємодії відповідального підрозділу (особи) з іншими підрозділами з метою обліку суб`єктів декларування, у яких виник обов`язок подати декларації відповідно до вимог Закону.

Водночас, строки перевірки факту подання декларацій передбачені п.4 цього ж Порядку. Зокрема в пп.1 п.4 визначено, що відповідальний підрозділ (особа) органу, в кому працюють (працювали) суб`єкти декларування, перевіряє факт подання щорічних декларацій суб`єктів декларування протягом 10 робочих днів з граничної дати подання таких декларацій.

Факт подання декларацій перевіряється шляхом пошуку та перегляду інформації в публічній частині Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, на офіційному веб-сайті Національного агентства (п.5 Порядку).

Таким чином, антикорупційним законодавством чітко встановлено обов`язок державного органу (уповноважений підрозділ/особа) перевіряти факт подання щорічних декларацій суб`єктами декларування, які в них працюють протягом 10 робочих днів з граничної дати подання таких декларацій шляхом пошуку та перегляду інформації в публічній частині ЄДР декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, на офіційному веб-сайті Національного агентства.

Беручи до уваги встановлені вище обставини, апеляційний суд вважає, що днем виявлення можливого конфлікту інтересів в діях ОСОБА_1 , слід вважати саме 14 квітня 2018 року.

Протокол про адміністративні правопорушення №69 відносно ОСОБА_1 складений був 18 березня 2019 року.

При цьому правопорушення, передбачені ч. 2 ст.172-6 КпАП України не належать до категорії триваючих.

Оскільки на час складення протоколу про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією №69 від 18 березня 2019 року, минули строки, визначені у ст.ст.38, 247 КпАП України, то апеляційний суд вважає цей протокол недопустимими доказами, так як складений через невідповідність із законодавством.

Таким чином, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.172-6 КпАП України, яке зафіксоване в протоколі про адміністративне правопорушення пов`язане з корупцією № 69 від 18.03.2019 року, і яке ставиться йому у провину, належними і допустимими доказами не доведена, провадження у даній справі розпочато протиправно, оскільки протокол складений поза строком, передбаченим ч.3 ст.38 КпАП України.

Проте на вищевказані обставини місцевий суд уваги не звернув.

Статтею 7 КпАП України передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ч.3 ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що постанова судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30.09.2019 року в частині визнання винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.172-6 КпАП України, яке зафіксоване в протоколі про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією №69 від 18 березня 2019 року, не може вважатися законною та обґрунтованою і підлягає скасуванню, оскільки склад вказаного адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_1 не підтверджується належними та допустимими доказами наявними в справі, і таких не було здобуто в ході апеляційного розгляду.

Відповідно до п.1 ст.247 КпАП України провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Оскільки з урахування встановлених у судовому засіданні обставин, суд дійшов висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 КпАП України, яке зафіксоване в протоколі про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією №69 від 18 березня 2019 року, то провадження в справі відносно нього в цій частині підлягає закриттю на підставі п.1 ст.247 КпАП України.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КпАП України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника Лисюка Віктор Володимирович в інтересах особи, що притягається до відповідальності, ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову судді Луцького міськрайонного суду від 30 вересня 2019 року щодо ОСОБА_1 в частині визнання винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.172-6 КпАП України, яке зафіксоване в протоколі про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією №69 від 18 березня 2019 року скасувати та закрити провадження у справі цій частині на підставі п.1 ст.247 КпАП України.

В іншій частині постанову залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Гапончук