П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2020 року м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Іванов А.П., ознайомившись з матеріалами справи, які надійшли з Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , одруженого, з середньою освітою, водія НОМЕР_1 за ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

встановив:

В протоколі про адміністративне правопорушення серії ГП №129339 від 24.07.2020 значиться, що 24.07.2020 близько 17 год. 10 хв. на а/д М-06 «Київ-Чоп» 805 водій ОСОБА_1 здійснював пасажирське перевезення за маршрутом «Ужгород-Пацканьово» в кількості, що перевищує кількість місць для сидіння в службовому ТЗ МАЗ 256200 д.н.з. НОМЕР_2 , що належить ЗКПО ФОП ОСОБА_1 , чим порушив вимоги підпункту 7 пункту 3 постанови КМУ від 20.05.2020 №392. Вказані дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ст. 44-3 КУпАП.

В судовому засіданні особа, яка притягається до відповідальності ОСОБА_1 винним себе не визнав, вказав, що не порушував карантинні заходи.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, оцінивши наявні докази, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Так, ст.44-3 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Диспозиція норми ст. 44-3 КУпАП є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових чи підзаконних нормативно-правових актів, які передбачають конкретні правила щодо карантину людей.

Відповідно до Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» карантин - адміністративні та медико-санітарні заходи, що застосовуються для запобігання поширенню особливо небезпечних інфекційних хвороб. Карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 20 травня 2020 № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (з відповідними змінами від 17.06.2020) на території Закарпатської області до 31 липня 2020 року встановлено карантин з забороною зокрема (п.п. 7 п. 3) здійснення регулярних та нерегулярних пасажирських перевезень автомобільним транспортом, зокрема пасажирських перевезень на міських автобусних маршрутах у режимі маршрутного таксі, в електричному (трамвай, тролейбус), залізничному транспорті, у міському, приміському, міжміському, внутрішньообласному та міжобласному сполученні, в кількості більше ніж кількість місць для сидіння, що передбачена технічною характеристикою транспортного засобу, визначена в реєстраційних документах на цей транспортний засіб.

Положеннями ст. 35 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено, що послуги з перевезення пасажирів автобусами можуть надаватися за видами режимів організації перевезень: регулярні, регулярні спеціальні, нерегулярні.

Однак в розглядуваному протоколі про адміністративне правопорушення режим організації перевезення, здійснюваного ОСОБА_1 (регулярний, регулярний спеціальний, нерегулярний) з посиланням на відповідні докази не зазначений.

Окрім цього в розглядуваному протоколі вказано, що ОСОБА_1 здійснював перевезення пасажирів в кількості, що перевищувала кількість місць для сидіння, при цьому з матеріалів справи не вдається встановити кількість місць для сидіння, допустиму технічною характеристикою транспортного засобу МАЗ 256200, як і не зазначено фактичну кількість пасажирів, присутню у такому на момент виявлення адміністративного правопорушення.

Також в розглядуваному протоколі зазначено, що ОСОБА_1 здійснював перевезення пасажирів за «Ужгород-Пацканьово», будучи при цьому водієм ЗКПО ФОП ОСОБА_1 . Однак доказів на підтвердження вказаного, матеріали справи не містять.

Суд також враховує, що згідно ч. 1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, крім іншого, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, висновком експерта та показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а, відповідно до вимог ч. 2 ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається саме на особу, уповноважену на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначену ст. 255 КУпАП.

У підтвердження обставин, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення серії ГП №129339 від 24.07.2020 поліцейськими до протоколу додано рапорт поліцейського від 24.07.2020, фото- та відеоматеріали.

Вказані фото- та відеоматеріали не містять підтвердження, що наявна в автобусі кількість пасажирів перевищує допустиму. При цьому поліцейські на виконання вимог ст. 255 КУпАП мали можливість відібрати у пасажирів автобусу як свідків пояснення на підтвердження причетності ОСОБА_1 до діяння передбаченого ст. 44-3 КУпАП.

Матеріали розглядуваного протоколу не містять пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , а також інших відомостей, необхідних для вирішення справи, зокрема показань пасажирів транспортного засобу як свідків адміністративного правопорушення, а наявні фото- та відеоматеріалів не містять доказу на підтвердження обставин інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Вказане положення знайшло своє відображення й у КУпАП, за ст. 7 якого ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Зазначене узгоджується і з практикою Європейського суду з прав людини, що сформульована у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), згідно яких «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом».

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин справи.

На думку суду, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 44-3 КУпАП не здобуто належних, достовірних і допустимих доказів, яких було б достатньо для визнання його винним у вчиненні розглядуваного правопорушення.

Разом з тим, суддя зазначає, що рапорт працівника поліції, який доданий до протоколу не може бути визнаний доказом на підтвердження факту вчинення адміністративного правопорушення, оскільки він не підтверджуються іншими доказами. Рапорт є внутрішнім документом та не може слугувати доказом по справі, оскільки механізм складання рапорту не врегульований законодавцем, складається у вільній формі, тому не відображає всіх необхідних відомостей для судового провадження, та в ньому відсутні джерела отримання інформації, у зв`язку із чим, не може бути доказом у розумінні ст. 251 КУпАП.

Аналізуючи зібрані у справі про адміністративне правопорушення докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що провадження по справі відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю, у зв`язку з відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, а саме об`єктивної сторони діяння.

Згідно з приписів ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 44-3, 247, 283, 284 КУпАП, суд

постановив:

Провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП.

Постанова про адміністративне правопорушення може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду А.П. Іванов