Справа №467/1194/19
Провадження № 33/812/303/20
Категорія: ст.124 КУпАП
П О С Т А Н О В А

Іменем України

23 вересня 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Базовкіної Т.М.,

із секретарем судового засідання Таран З.В.,

за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника адвоката Багдасаряна А.Ю., представника потерпілого адвоката Діяментовича Д.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою представника потерпілого ОСОБА_2 адвоката Діяментовича Дмитра Геннадійовича на постанову, яку ухвалив Арбузинський районний суд Миколаївської області під головуванням судді Догарєвої І.О. у приміщенні цього суду 18 серпня 2020 року відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, фізичної особи-підприємця, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , якою, провадження у справі про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП закрито, у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення,

встановив:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №205952 від 26 вересня 2019 року, 26 вересня 2019 р. о 05 год. 30 хв. на автодорозі Миколаїв-Станіслав-Білозерка 2 км 900 м від повороту на с. Новодмитрівка ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом МАЗ 63366, номерний знак НОМЕР_1 , з причепом СЗАП 8350, номерний знак НОМЕР_2 , зупинився на проїзній частині дороги вимушено, чим здійснив перешкоду в русі іншим учасникам дорожнього руху та не вжив ніяких заходів для того, щоб прибрати транспортний засіб з дороги та не установив знак аварійної зупинки або миготливий ліхтар червоного кольору, внаслідок чого автомобіль «КАМАЗ», державний номер НОМЕР_3 з причепом «ГКБ», державний номер НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_2 , який рухався в попутному напрямку, здійснив на нього наїзд від чого обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Своїми діями, згідно протоколу ОСОБА_1 порушив п.9.10 та п.15.14 Правил дорожнього руху України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Постановою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 18 серпня 2020 р. провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, закрито у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, представник потерпілого ОСОБА_2 адвокат Діяментович Д.Г. подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову постанову, якою визнати винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Вважає, що оскаржувана постанова є необґрунтованою, невмотивованою та незаконною.

Апеляційна скарга мотивована тим, що приймаючи рішення у справі, суддя діяв однобічно, не дослідивши усі обставини дорожньо-транспортної пригоди, не взяв до уваги, що водій автомобіля «КАМАЗ» ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом, мав право розраховувати на те, що й інші учасники виконують правила, які розповсюджуються на всіх учасників дорожнього руху відповідно до п.1.4 Правил дорожнього руху України. Підходячи однобічно до розгляду обставин дорожньо-транспортної події, суддя вже прийняв рішення щодо винуватості ОСОБА_2 у вчинені адміністративного правопорушення, а тому не дослідив те, що ОСОБА_3 дійсно допустив порушення Правил дорожнього руху України, оскільки він не спростував, що дорожньо-транспортна пригода відбулася у темну пору доби, отже видимість була недостатньою, знак аварійної зупинки він не виставляв, світловідбиваючи елементи його автомобілю були запорошені пилом. Таке свідчить про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним порушення Правил дорожнього руху, зафіксовані складеним протоколом та доданими до нього матеріалами та поясненнями самого ОСОБА_1 .

Перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, заслухавши пояснення, представника потерпілого ОСОБА_2 адвоката Діяментовича Д.Г., який підтримав доводи апеляційної скарги, особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та його захисника адвоката Багдасаряна А.Ю, які проти задоволення апеляційної скарги заперечували, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом (частини 1-3 ст. 7 КУпАП).

Згідно із ст. 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинене правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

З аналізу статей 251, 252 КУпАП слідує, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Отже, суддя, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, повинен всебічно, повно і об`єктивно дослідити всі обставини справи, оцінивши кожен доказ як окремо, так і в їх сукупності й навести в своєму рішенні висновки за результатами їх дослідження та оцінки щодо відсутності або наявності в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, складу інкримінованого їй адміністративного правопорушення.

Вимоги вказаних правових норм були дотримані суддею суду першої інстанції в повному обсязі.

Суд, ухвалюючи оскаржувану постанову, виходив з того, що наявними у справі про адміністративне порушення доказами, а також доказами, які надавались безпосередньо у суді, не доведена вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП (порушення учасником дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна), а тому прийняв рішення про закриття провадження у справі відносно ОСОБА_1 у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23 жовтня 1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності» (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998).

Згідно «критеріїв Енгеля», сформованих Європейським судом з прав людини у справі «Енгель та інші проти Нідерландів» (1976 рік), критеріями для визначення поняття «кримінальне обвинувачення» є: критерій національного права (чи підпадає певне протиправне діяння під ознаки злочину згідно з національними нормами); критерій кола адресатів (якщо відповідальність поширюється на невизначене коло осіб, то правопорушення підлягає кваліфікації як кримінальне); критерій мети та тяжкості наслідків (у випадку, якщо у санкції наявний саме елемент покарання, а передбачені санкції є достатньо суворими, скоєне правопорушення розглядається за природою кримінального злочину).

Системний аналіз положень ст. 124 КУпАП, відповідальність за якою поширюється на невизначене коло осіб та передбачає накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року дозволяє дійти до висновку, що за своєю суттю це є кримінальним порушенням/обвинуваченням.

При цьому кваліфікація порушення/обвинувачення як «кримінального» дає особі додаткові гарантії, які передбачені Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, у тому числі обов`язок довести вину особи, який передбачений ч. 2 ст. 6 Конвенції, та заборона подвійного притягнення до відповідальності за одне порушення (ст. 4 Протоколу 7 до Конвенції).

Згідно ст. 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Статтею 62 Конституції України визначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу (частині 2 статті 251 КУпАП).

Вимоги до протоколу про адміністративне порушення, порядок його складання викладені у статтях 254, 256 КУпАП, Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, яка затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 листопада 2015 року № 1376 (далі Інструкція № 1376), Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яка затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ від 07 листопада 2015 № 1395 (далі Інструкція № 1395).

Так, статтею 254 КУпАП передбачено, що про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Згідно статті 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

Аналогічні вимоги до протоколу про адміністративне правопорушення викладені в Інструкції № 1376 та Інструкції № 1395.

Аналіз наведених положень закону дає підстави для висновку, що в межах зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення обставин, інкримінованого особі адміністративного правопорушення, і повинен провадитися їх судовий розгляд.

Таким чином, протокол про адміністративне правопорушення є не тільки джерелом доказів у справі, але й актом обвинувачення у вчиненні конкретного адміністративного правопорушення.

Зважаючи на практику Європейського суду з прав людини у справах «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013, заява № 36673/04), «Карелін проти Росії» (рішення від 20.09.2016, заява № 926/08), суд має бути неупередженим і безстороннім і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення. Відповідне формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено не судом, а перед судом у змагальному процесі. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки, таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №205952 від 26 вересня 2019 року ОСОБА_1 26 вересня 2019 р. о 05 год. 30 хв. на автодорозі Миколаїв-Станіслав-Білозерка 2 км 900 м від повороту на с. Новодмитрівка, керуючи транспортним засобом МАЗ 63366, номерний знак НОМЕР_1 , з причепом СЗАП, 8350 номерний знак НОМЕР_2 , вимушено зупинився на проїзній частині дороги, чим здійснив перешкоду в русі іншим учасникам дорожнього руху та не вжив ніяких заходів для того, щоб прибрати транспортний засіб з дороги, не установив знак аварійної зупинки або миготливий ліхтар червоного кольору, внаслідок чого автомобіль «КАМАЗ», державний номер НОМЕР_3 з причепом «ГКБ», державний номер НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_2 , який рухався в попутному напрямку, здійснив наїзд, від чого обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Згідно протоколу ОСОБА_1 інкримінується порушення вимог п.9.10 та п.15.14 Правил дорожнього руху та, як наслідок, вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Вимоги п. 15.14 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306 (далі - Правила), передбачають, що «у разі вимушеної зупинки в місці, де зупинку заборонено, водій повинен вжити всіх заходів, щоб прибрати транспортний засіб, а за неможливості це зробити діяти згідно з вимогами пунктів 9.9, 9.10, 9.11 цих Правил».

Перелік місць, де зупинка забороняється визначений п.15.9. Правил.

Так, зупинка забороняється:

а) на залізничних переїздах;

б) на трамвайних коліях (крім випадків, обумовлених пунктом 15.8 цих Правил);

в) на естакадах, мостах, шляхопроводах і під ними, а також у тунелях;

г) на пішохідних переходах і ближче 10 м від них з обох боків, крім випадків надання переваги в русі;

ґ) на перехрестях та ближче 10 м від краю перехрещуваної проїзної частини за відсутності на них пішохідного переходу, за винятком зупинки для надання переваги в русі та зупинки проти бокового проїзду на Т-подібних перехрестях, де є суцільна лінія розмітки або розділювальна смуга;

д) у місцях, де відстань між суцільною лінією розмітки, розділювальною смугою чи протилежним краєм проїзної частини і транспортним засобом, що зупинився, менше 3 м;

е) ближче 30 м від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, а коли їх немає - ближче 30 м від дорожнього знака такої зупинки з обох боків;

є) ближче 10 м від позначеного місця виконання дорожніх робіт і в зоні їх виконання, де це створить перешкоди технологічним транспортним засобам, що працюють;

ж) у місцях, де буде неможливим зустрічний роз`їзд або об`їзд транспортного засобу, що зупинився;

з) у місцях, де транспортний засіб закриває від інших водіїв сигнали світлофора або дорожні знаки;

и) ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду.

Протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №205952 від 26 вересня 2019 року та схема до нього не містять відомостей, які згідно п.15.9 Правил обумовлюють заборону зупинки транспортного засобу в місці, де за обставин даної справи сталася дорожньо-транспортна пригода.

Зокрема, згідно схеми місця дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 26 вересня 2019 року, що є додатком до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №205952 від 26 вересня 2019 року, відстань від місця зіткнення транспортних засобів до протилежного краю проїзної частини становить 4,60 м, при загальній ширині проїзної частини 6,10 м.

Тому апеляційний суд погоджується з висновком суду про відсутність у справі достатніх доказів, які свідчать про порушення ОСОБА_1 вимог п.15.14 Правил, оскільки факт зупинки ним транспортного засобу у місці, де така зупинка заборонена, не доведений.

Щодо порушення ОСОБА_1 вимог п. 9.10 Правил.

Відповідно до пункту 9.10 Правил разом з увімкненням аварійної світлової сигналізації слід установити знак аварійної зупинки або миготливий червоний ліхтар на відстані, що забезпечує безпеку дорожнього руху, але не ближче 20 м до транспортного засобу в населених пунктах і 40 м поза ними, у разі: а) скоєння дорожньо-транспортної пригоди; б) вимушеної зупинки в місцях з обмеженою оглядовістю дороги хоча б в одному напрямку менше 100 м.

При цьому у протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено, що ОСОБА_1 не була увімкнена аварійна сигналізація у місці зупинки, або вона була у несправному стані, йому інкримінується порушення п. 9.10 Правил, що полягало у невстановлені знаку аварійної зупинки або миготливого ліхтаря червоного кольору, що призвело до дорожньо-транспортної пригоди.

Виходячи зі змісту п. 9.10 (б) Правил встановлення знаку аварійної зупинки або миготливого червоного ліхтаря є необхідним у разі вимушеної зупинки в місцях з обмеженою оглядовістю дороги хоча б в одному напрямку менше 100 м.

Згідно п. 1.10 Правил обмежена оглядовість - видимість дороги в напрямку руху, яка обмежена геометричними параметрами дороги, придорожніми інженерними спорудами, насадженнями та іншими об`єктами, а також транспортними засобами.

Протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №205952 від 26 вересня 2019 року та додана до нього схема дорожньо-транспортної пригоди не містять відомостей щодо наявності певних геометричних параметрів дороги, придорожніх інженерних споруд, насаджень, чи інших об`єктів, які зумовили обмежену оглядовість у місці вимушеної зупинки ОСОБА_1 транспортного засобу.

Найближчий поворот згідно схеми дорожньо-транспортної пригоди розташований за 2 км 900 м від місця зупинки, за свідченнями учасників наявні повороти на відстані 700 м та 1 км.

За такого висновок суду про відсутність підстав вважати доведеним порушення ОСОБА_1 вимог пункту 9.10 Правил є обґрунтованим.

Згідно висновку експерта №19-1328 судової автотехнічної експертизи по дослідженню механізму та обставин дорожньо-транспортної пригоди від 02 червня 2020 року, проведеної за постановою суду, відповісти на питання щодо відповідності дій водіїв вимогам ПДР України, наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями водіїв та настанням ДТП, наявності технічної можливості у водіїв попередити ДТП експерт не мав можливості за відсутності відповідних вихідних даних, про що зазначено у дослідницькій частині висновку експерта.

Оскільки суд дійшов висновку про наявність обґрунтованих сумнівів у доведеності вини ОСОБА_1 у порушенні ним вимог п.9.10 та п.15.14 Правил, неможливість, навіть шляхом призначення експертного дослідження, встановити за наданими матеріалами справи про адміністративне правопорушення наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями ОСОБА_1 з настанням наслідків у виді дорожньо-транспортної пригоди та пошкодженням транспортних засобів, суд вірно зробив висновок, що провадження у справі підлягає закриттю на підставі п.1 ч. 1ст.247 КУпАП за відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

З оскаржуваної постанови вбачається, що судом першої інстанції вірно встановлені фактичні обставини справи та зроблено обґрунтований висновок про недоведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Такий висновок суду ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку та всебічно перевірених судом доказах, які отримали відповідну оцінку в постанові.

Посилання апелянта на необґрунтованість висновків суду першої інстанції про недоведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, є такими, що не заслуговують на увагу, так як повністю спростовуються дослідженими судом доказами, яким надана належна оцінка.

Так, аргументам потерпілого та його представника щодо доведеності вини ОСОБА_1 у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, через те, що в автомобілі, яким останній керував була несправною аварійна сигналізація, судом першої інстанції була надана належна оцінка, з якою погоджується апеляційний суд.

Зокрема, ОСОБА_1 дану обставину в суді заперечував, при складанні протоколу про адміністративне правопорушення письмово надавав пояснення про те, що під час зупинки увімкнув аварійну сигналізацію. Огляд автомобіля з метою визначення його технічного стану на момент дорожньо-транспортної пригоди не проводився, у протоколі про адміністративне правопорушення та схемі працівником поліції не зазначено, що автомобіль ОСОБА_1 не був оснащений аварійною сигналізацією або вона була несправна чи не увімкнена.

Щодо посилань потерпілого на невиконання ОСОБА_1 вимог пункту 9.10 Правил, а саме невстановлення знаку аварійної зупинки, то, як вже було вище зазначено, суд вірно дійшов висновку про недоведеність за фактичних обставин, в тому числі дорожньої обстановки, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, обов`язку ОСОБА_1 встановлення такого знака, а отже й порушення ним вимог пункту 9.10 Правил.

Порушення інших вимог правил, ніж зазначених у пунктах 9.10 та 15.14 Правил ОСОБА_1 не інкремінується.

При цьому необхідно зауважити, що суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушеннямст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Посилання на однобічність у розгляді судом першої інстанції не приймаються, оскільки суд повно та всебічно встановив всі обставини справи, надав оцінку кожному доказу як окремо, так і в їх сукупності, навів в своєму рішенні висновки за результатами їх дослідження та оцінки, а також надав оцінку усім аргументам як особи, яка притягається до відповідальності, так і потерпілого.

Оскільки суд першої інстанції в межах наданих йому матеріалів справи про адміністративне правопорушення провів судовий розгляд, дослідив надані йому докази, з`ясував обставини, що підлягали з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення, ухвалив законну та обґрунтовану постанову, закривши провадження у справі відносно ОСОБА_1 за відсутності в його діях складу правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, відсутні підстави для скасування оскаржуваної постанови.

Керуючись статтею 294 КУпАП, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_2 адвоката Діяментовича Дмитра Геннадійовича залишити без задоволення.

Постанову Арбузинського районного суду Миколаївської області від 18 серпня 2020 року, якою провадження у справі про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за статтею 124 КУпАП закрито у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Миколаївського

апеляційного суду Т.М. Базовкіна