Справа № 159/2000/20
Провадження № 3/159/1343/20
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2020 року м. Ковель

Суддя Ковельського міськрайонного суду Волинської обл. Логвинюк Ірина Миколаївна, розглянувши, матеріали, що надійшли від УПП у Волинській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , гр. України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючого, зі члів одруженого, раніше не піддавався адмінстягненню,

за ст. ст. 173, 44 - 3 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 о 01 год. 29.04.20 р. у АДРЕСА_2 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, нецензурно лаявся, образливо чіплявся, погрожував та ображав пересічних громадян - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , чим порушив громадський порядок і спокій громадян, та вчинив дрібне хуліганство, тобто, адміністративне правопорушення, передбачене ст. 173 КУпАП.

У судове засідання особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, не з`явилась, за винятком явки 1 разу у судове засідання в режимі відеоконференції. Заходи, вжиті судом задля забезпечення явки особи до суду, не дали бажаних результатів.

У судовому засіданні під час відеоконференції ОСОБА_1 своєї винуватості у вчиненні дрібного хуліганства не визнав, зазначивши, що він поряд з іншими особами у місці події очікував на прибуття ще однієї жінки із за кордону біля автобуса, так як мали разом перебувати на обсервації. Дійсно, тоді вживав спиртне. Винуватість у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 44 3 КУпАП, також не визнав, пояснивши, що маска у нього була, однак, вона порвалась в ході спілкування та затримання на АЗС.

Однак винуватість особи, яка притягається до адмінвідповідальності, у вчиненні дрібного хуліганства, повністю стверджується матеріалами справи: даним протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР 18 № 277886 від 29.04.20 р., протоколом УПП у Волинській області про адміністративне затримання серії ВН № 000650 від 29.04.20 р., консультаційним висновком спеціаліста № 297 від 29.04.20 р., письмовою заявою ОСОБА_3 від 29.04.20 р., даними DVD - R дисків, що відтворено у судовому засіданні; рапортом поліцейського від 29.04.20 р..

Разом з тим згідно з протоколом про адмінправопорушення серії АПР 18 № 277750 від 29.04.20 р., зазначено, що він же о 00 год. 10 хв. 29.04.20 р., перебував у громадському місці, саме: в м. Ковелі Волинської області, по вул. Варшавській, 3 «б», на АЗС «WOG», без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема, респіратора чи захисної маски, у т. ч., виготовлених самостійно, чим порушив вимоги п. п. 1 п. 2 Постанови КМ України від 11.03.20 р. № 211, та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 44 - 3 КУпАП.

Аналізуючи пояснення особи, яка притягається до адмінвідповідальності, у сукупності з матеріалами справи, разом з тим, вбачаю підстави для закриття провадження у справі в частині інкримінованої йому ст. 44 3 КУпАП, з огляду на таке.

У ст. 1 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» визначено, що карантин - це адміністративні та медико - санітарні заходи, що застосовуються для запобігання поширенню особливо небезпечних інфекційних хвороб.

Згідно із карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України.

Питання про встановлення карантину порушує перед КМ України центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, за поданням головного державного санітарного лікаря України. Рішення про встановлення карантину, а також про його відміну негайно доводиться до відома населення відповідної території через засоби масової інформації.

У рішенні про встановлення карантину зазначаються обставини, що призвели до цього, визначаються межі території карантину, затверджуються необхідні профілактичні, протиепідемічні та інші заходи, їх виконавці та терміни проведення, встановлюються тимчасові обмеження прав фізичних і юридичних осіб та додаткові обов`язки, що покладаються на них. Карантин встановлюється на період, необхідний для ліквідації епідемії чи спалаху особливо небезпечної інфекційної хвороби.

Організація та контроль за дотриманням встановленого на території карантину правового режиму, своєчасним і повним проведенням профілактичних і протиепідемічних заходів покладаються на місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування.

Відповідно ст. 41 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» особи, винні в порушенні законодавства про захист населення від інфекційних хвороб, несуть відповідальність згідно із законами України.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню короновірусної хвороби (COVID - 19)» внесені зміни до КУпАП, який доповнено ст. 44 - 3,такого змісту: «стаття 44 - 3. Порушення правил щодо карантину людей.

Порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами, - тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від двох до десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян".

Із змісту положень ч. 1, 3, 4 ст. 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» карантин встановлюється та відміняється КМ України. Рішення про встановлення карантину, а також про його відміну негайно доводиться до відома населення відповідної території через засоби масової інформації. Карантин встановлюється на період, необхідний для ліквідації епідемії чи спалаху особливо небезпечної інфекційної хвороби.

Постановою КМ України від 11.03.20 р.№ 211«Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (на час вчинення правопорушення) заборонено з 6 квітня 2020 р. перебування в громадських місцях без одягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіратора або захисної маски, у тому числі виготовлених самостійно; перебувати на вулицях без документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство чи її спеціальний статус (пп. 1, 16 п. 1).

Відповідно до ст. ст. 245, 246, 252, 256, 268, 280, 283 КУпАП, суддя при розгляді справи розглядає всі питання факту і права, але в межах порушеного провадження, дотримуючись принципів судочинства та здійснення правосуддя, коли висновки судді не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви вини тлумачаться на користь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, у зв`язку з чим докази повинні бути оцінені суддею на їх достатність для достовірних і безперечних висновків про скоєний на принципах забезпечення доведення вини за ст. 129 Конституції України, і визнання провини згідно зі ст. 252 КУпАП не може мати наперед встановленої сили.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин справи.

Згідно з вимогами ст. 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються, зокрема, місце вчинення правопорушення, суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; якщо вони є; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Особа, яка складає протокол про адміністративне правопорушення повинна ретельно з`ясувати характер правопорушення та правильно кваліфікувати дії винуватої особи. У протоколі мають бути зазначені обставини, які свідчать про наявність адміністративного проступку та його характер, а також, обставини, що характеризують особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, оскільки протокол є підставою для провадження у справі про адміністративне правопорушення. Від того, чи правильно він складений, залежить своєчасність, правильність розгляду за суттю справи про адміністративне правопорушення та обґрунтованість застосування стягнення.

Нормами ч. 1 ст. 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом, що передбачено ст. 7 КУпАП.

Обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є встановлення наявності складу адміністративного правопорушення, який повинен встановлюватись на підставі відповідних доказів, що стверджують не тільки наявність правопорушення, а й вини особи у його вчиненні.

Згідно із ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь - які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Практика Європейського суду з прав людини показує, що суд при оцінці доказів повинен керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Адміністративним правопорушенням, передбаченим ст. 44 - 3 КУпАП визнається порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

В якості доказів вчинення особою цього адмінправопорушення, суду надані: протокол про адмінправопорушення; копі протоколу про адмінзатримання від 29.04.20 р., копія консультаційного висновку спеціаліста № 297 від 29.04.20 р., копію заяви ОСОБА_3 від 29.04.20 р., яка не зазначила нічого про обставини користування чи не користування маскою з боку ОСОБА_1 у місці події; даними DVD - R дисків, що відтворено у судовому засіданні, та за якими вбачається, що лише своїми письмовими поясненнями працівник АЗС ОСОБА_4 повідомила поліцію про ту обставину, що ОСОБА_1 о 00 год. 10 хв. 29.04.20 р. заходив у приміщення АЗС у масці, потім зняв її та продовжував перебувати там же без маски. Крім того з інших матеріалів аудіовдеозапису слідує, що спілкування ОСОБА_1 з поліцією та іншими, присутніми особами, мало місце не у приміщенні, однак, неподалік АЗС, та без захисної маски.

Крім того враховую, що у протоколі про адмінправопорушення зазначено, що правопорушення, передбачене ст. 44 3 КУпАП ОСОБА_1 вчинив на АЗС, без зазначення, у приміщенні АЗС чи на території АЗС, що не є приміщенням. Таким чином пояснення особи у тій їх частині, що він спочатку, прибувши до АЗС, дійсно, перебував у захисній масці, а маска впала (порвалась) в ході вчинення іншого правопорушення тощо, що може і свідчить про відсутність у особи наміру перебувати у громадському місці без захисної маски та перебування без неї з об`єктивних, не належних від неї причин, не спростовані в ході судового розгляду справи.

Інших переконливих доказів вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ст. 44 3 КУпАП, у справі немає.

Враховую, що, в контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (рішення від 15.05.08р., заява N 7 460/03) правопорушення, яке розглядається, має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні ст. 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне правопорушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

У відповідності до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Незважаючи на вимоги ч. 2 ст. 251 КУпАП та вказане рішення ЄСПЛ, що згідно із ст. 19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» обов`язкове і для працівників Національної поліції, протокол про адміністративне правопорушення, що визначає межі судового розгляду і є доказом у справі, всупереч вимог ст. 256 КУпАП та диспозиції ст. 44 - 3 КУпАП, не містить відомостей щодо вчинення особою адміністративного правопорушення, передбаченого цією нормою права.

Згідно із ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Крім зазначеного, сам протокол про адмінправопорушення містить неоговорені виправлення в частині зазначення нормативного акта, що, як зазначено поліцією, порушено особою. Виправлення є порушенням п. 7 р. 2 Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції затвердженої Наказом МВС України 06.11.15 за № 1 376, зареєстрованої в МЮ України 01.12.15 р. за № 1 496/27 941, відповідно до якого «не допускаються закреслення чи виправлення відомостей, що заносяться до протоколу про адміністративне правопорушення».

Відповідно до вимог п. п. 1, 7 ст. 247 КУпАП провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення; закінчення строків накладення адмінстягнення, передбаченого ст. 38 КУпАП.

Оскільки правопорушення, що полягає у дрібному хуліганстві, було вчинене 29.04.20 р., є підстави для закриття провадження у справі в цій частині з врахуванням ст. 38 КУпАП.

Оскільки є підстави для висновку про недоведеність винуватості особи у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 44 3 КУпАП, є підстави для закриття провадження у справі за відсутністю події та складу такого адмінправопорушення у діях особи.

При цьому застосовую положення ст. 36 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 7, 36, 38, 40 1, 221, 247, 283, 284, 294, 268, 173, 44 - 3 КУпАП, суддя

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адмінвідповідальності за ст. 173 КУпАП закрити у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адмінвідповідальності за ст. 44 - 3 КУпАП закрити у зв`язку із відсутністю події та складу адмінправопорушення, передбаченого цією нормою права.

Постанова може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду протягом 10 днів з дня її винесення.

Суддя Ковельського міськрайонного судуІ. М. Логвинюк