ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/129/20 Справа № 202/5217/18 Суддя у 1-й інстанції - Ігнатенко В. В. Суддя у 2-й інстанції - Іванова А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2020 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Іванова А.П., розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 вересня 2018 року, якою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , -

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

14 січня 2020 року до Дніпровського апеляційного суду надійшла вищезазначена адміністративна справа.

Разом з апеляційною скаргою особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , звернувся із клопотанням про поновлення строку на оскарження вищевказаної постанови.

Обґрунтовуючи доводи клопотання вказує, що постанова була винесена за його відсутності, копію постанови не отримував, звернувся тоді, коли дізнався про її винесення через офіційний веб-портал Єдиного реєстру судових рішень в мережі інтернет.

Дослідивши доводи клопотання приходжу до наступного правового висновку.

Відповідно до ст. 294 КУпАП України постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

В апеляційній скарзі особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 не наведено ніяких мотивів, які свідчать про те, що він саме з поважних причин не мав можливості своєчасно оскаржити постанову суду. Доводи стосовно того, що постанова була винесена за його відсутності, копію постанови не отримував, звернувся тоді, коли дізнався про її винесення через офіційний веб-портал Єдиного реєстру судових рішень в мережі інтернет, не можуть бути такими, що доводять поважність пропуску строку на апеляційне оскарження з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 знав про існування справи відносно нього, що підтверджується відеозаписом, належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, крім того, в Єдиному державному реєстрі судових рішень вищезазначену постанову було оприлюднено 25.09.2018 року, а тому мав об`єктивну можливість дізнатися про результат судового розгляду справи про адміністративне правопорушення вже після судового розгляду та у визначений ст. 294 КУпАП строк подати апеляційну скаргу на прийняте судове рішення.

Дана позиція повністю відповідає усталеній практиці ЄСПЛ, яку відповідно до ст. 17 ЗУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 р. суди застосовують при розгляді справ як джерело права. Так, у рішенні ЕСПЛ у справі «Пономарев проти України» Суд зазначив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Устименко проти України» від 29 жовтня 2010 року Суд вказав, що необґрунтоване поновлення строку оскарження остаточного рішення по справі зі спливом значного періоду часу без обґрунтованих підстав порушує принцип правової визначеності, і як наслідок тягне порушення ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.

Нормами КУпАП встановлено, що строк на оскарження постанови в справі про адміністративне правопорушення відраховується не з моменту отримання копії оскаржуваного судового рішення або дня коли особа дізналась про судове рішення, а з моменту його винесення.

Таким чином, матеріали справи не містять даних про наявність поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження, не наведено таких причин і в апеляційній скарзі.

Отже в поновленні строку апеляційного оскарження особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , слід відмовити, апеляційну скаргу повернути апелянту у відповідності до вимог ч. 2 ст. 294 КУпАП.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративне правопорушення, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні клопотання особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження постанови Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 вересня 2018 року.

Апеляційну скаргу - повернути особі, яка її подала

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду А.П. Іванова