Справа № 456/2394/20
Провадження № 3/456/1549/2020
ПОСТАНОВА

іменем України

20 липня 2020 року місто Стрий

Суддя Стрийського міськрайонного суду Львівської області Гула Л. В. , розглянувши матеріали, які надійшли зі Стрийського ВП ГУ Національної поліції у Львівській області, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , працюючого водієм ПП «Модуль-Транс»,

за ст. 44-3 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

З протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 709064 від 22.06.2020 вбачається, що 22.06.2020 близько 17:06 у м. Стрию водій ОСОБА_1 , керуючи автобусом «Neoplan № 117-2», д.н.з. НОМЕР_1 , перевозив пасажирів маршрутом «Кам`янець-Подільський-Бидгощ» в кількості дев`яти осіб без спеціального дозволу, чим порушив вимоги постанов КМУ №№ 211, 392 п. 7, вчинивши правопорушення, передбачене ст. 44-3 КУпАП.

ОСОБА_1 на виклик суду не з`явився, про причини неявки не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Однак в матеріалах справи достатньо доказів для прийняття рішення по суті без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Перевіривши наявні матеріали справи, приходжу до наступного висновку.

За змістом ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справі про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Положення ст. 44-3 КУпАП передбачає порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

В статті 1 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» № 1645-ІІІ від 06 квітня 2000 року передбачено, що санітарно-протиепідемічні правила і норми це нормативно-правові акти (накази, інструкції, правила, положення тощо) центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, вимоги яких спрямовані на запобігання виникненню та поширенню інфекційних хвороб. Карантин - це адміністративні та медико-санітарні заходи, що застосовуються для запобігання поширенню особливо небезпечних інфекційних хвороб.

Згідно зі ст. 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України. Питання про встановлення карантину порушує перед Кабінетом Міністрів України центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, за поданням головного державного санітарного лікаря України. Рішення про встановлення карантину, а також про його відміну негайно доводиться до відома населення відповідної території через засоби масової інформації.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» в редакції від 05.05.2020 на усій території України з 12 березня 2020 року по 22 травня 2020 року встановлено карантин.

Дію карантину, встановленого цією Постановою, продовжено на всій території України згідно з Постановами КМУ № 392 від 20.05.2020,№ 500 від 17.06.2020.

З урахуванням епідемічної ситуації в регіоні з 22 травня 2020 року до 31 липня 2020 року на території Автономної Республіки Крим, Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Кіровоградської, Київської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, м. Києва, м. Севастополя установлено карантин згідно з Постановами КМУ№ 392 від 20.05.2020, № 500 від 17.06.2020.

Відповідно до ст. 41 «Про захист населення від інфекційних хвороб» особи, винні в порушенні законодавства про захист населення від інфекційних хвороб, несуть відповідальність згідно із законами України.

Законом України № 530-1Х від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню короновірусної хвороби (COVID-19)», внесені зміни до КУпАП, який доповнено ст. 44-3, наступного змісту: «Порушення правил щодо карантину людей. Порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами, - тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від двох до десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян».

Таким чином, адміністративна відповідальність за ст. 44-3КУпАП настає у разі порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Відповідно до ст. 256 КУпАП в протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Положеннями ст. 280 КУпАП передбачено, що необхідною умовою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є встановлення на підставі належних та допустимих доказів факту вчинення певного діяння такою особою та наявність в діянні цієї особи, що є суб`єктом правопорушення, всіх обов`язкових ознак складу певного адміністративного правопорушення.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

На підтвердження вини ОСОБА_1 у вчинені вказаного правопорушення надано такі докази: протокол про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 709064 від 22.06.2020, рапорт інспектора СРПП №1 ПП Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області Ільницького М.М. від 22.06.2020, письмові пояснення ОСОБА_1 , диск з відеозаписом.

Слід звернути увагу на той факт, що ст. 44-3 КУпАП є бланкетною, тому серед ознак, які мають бути відображені при викладенні суті даного правопорушення, обов`язковим є наведення конкретного нормативно правового акту, яким встановлюються відповідні правила та яких така особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, не дотрималася, порушивши тим самим законодавчі приписи. Формулювання суті правопорушення не може обмежуватись посиланням на нормативний акт, а повинно містити відомості про вчинене правопорушення згідно з диспозицією ст. 44-3 КУпАП з конкретизацією суті правопорушення відповідно до вказаного Закону. Тобто, в протоколі має бути посилання на відповідний підпункт та пункт постанови Кабінету Міністрів України.

Однак у складеному протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено повних реквізитів підзаконних нормативно правових актів, а саме не вказано дати прийняття постанов Кабінету Міністрів України № 211 та № 392. Також не деталізовано, які саме підпункти та пункти вказаних постанов порушив ОСОБА_1 як особа, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Суд звертає увагу також на той факт, що долучений до матеріалів справи рапорт інспектора СРПП№1 ПП Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області Ільницького М.М. від 22.06.2020 не входить у перелік доказів, передбачених ст. 251 КУпАП, та відповідно до п. 2.2.9 Інструкції з діловодства у системі Міністерства внутрішніх справ України, затвердженої наказом МВС України 23.08.2012 №747, такий документ як рапорт віднесено до внутрішніх документів та не може бути доказом по справі.

Згідно з визначенням, наданим у ч. 1 ст. 1 Закону України «Про автомобільний транспорт», (далі-Закон) перевезення пасажирів у режимі маршрутного таксі це перевезення пасажирів на міському чи приміському автобусному маршруті загального користування за розкладом руху, в якому визначається час відправлення автобусів з початкового та кінцевого пунктів маршруту з висадкою і посадкою пасажирів чи громадян на їхню вимогу на шляху прямування автобуса в місцях, де це не заборонено правилами дорожнього руху. Також у ст. 1 Закону дано визначення нерегулярних і регулярних пасажирських перевезень. Зокрема, нерегулярні пасажирські перевезення це перевезення пасажирів автобусом, замовленим юридичною або фізичною особою з укладанням письмового договору на кожну послугу, в якому визначають маршрут руху, дату та час перевезень, інші умови перевезень та форму оплати послуги або перевезення за власний кошт. Регулярні пасажирські перевезення це перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування за умовами, визначеними паспортом маршруту, затвердженим в установленому порядку органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування або уповноваженими органами Договірних Сторін у разі міжнародних перевезень.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону ліцензія видається на господарську діяльність з надання послуг з перевезення пасажирів і небезпечних вантажів, зокрема, і з надання послуг з внутрішніх перевезень пасажирів автобусами.

У ч. 1 ст. 1 Закону зазначено, що автобус - транспортний засіб, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення пасажирів з кількістю місць для сидіння більше ніж дев`ять з місцем водія включно.

Перелік документів, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення, встановлений ст. 39 Закону.

Зокрема, згідно з абзацом 3 ч. 4 ст. 39 Закону документи для нерегулярних пасажирських перевезень: для автомобільного перевізника - ліцензія, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України; для водія автобуса - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, договір із замовником транспортних послуг, документ, що засвідчує оплату транспортних послуг, інші документи, передбачені законодавством України.

Суд також вважає за доцільне зауважити, що правила надання послуг пасажирського автомобільного транспорту затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.1997 № 176. Зокрема, розділом ІІ зазначених Правил визначено, що перевезення пасажирів автобусами залежно від режиму їх організації можуть бути: регулярними, регулярними спеціальними та нерегулярними. Відповідно, надано регламентацію здійснення таких перевезень.

Крім того, визначення суб`єкта господарювання наведене у ст. 55 Господарського кодексу України. Зокрема, зі змісту ч. 1 ст. 55 ГК випливає, що суб`єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством. При цьому п. 2 ч. 2 ст. 55 ГК визначено, що суб`єктами господарювання є громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Згідно з ч. 1 статті 58 ст. 55 Господарського кодексу України суб`єкт господарювання підлягає державній реєстрації як юридична особа чи фізична особа-підприємець у порядку, визначеному законом.

Однак з наданих до суду матеріалів випливає, що відповідні докази на підтвердження того, що ОСОБА_1 є суб`єктом господарювання або найманим працівником суб`єкта господарювання, який здійснює пасажирські перевезення автомобільним транспортом, відсутні. Відсутні також відомості про те, що такого у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності без реєстрації було притягнуто до юридичної відповідальності. Також до матеріалів справи не додано реєстраційних документів на транспортний засіб, яким здійснював перевезення пасажирів ОСОБА_1 з метою встановлення власника вказаного автобуса та дозволеної кількості місць для сидіння, у зв`язку з чим залишається незрозумілим, який саме спеціальний дозвіл для перевезення пасажирів був відсутній у ОСОБА_1 .

Долучений до матеріалів справи відеозапис не може бути належним доказом вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, оскільки при дослідженні такого було встановлено наявність файлу з відео, на якому зафіксовано дискусію між невідомими людьми, які знаходяться на вулиці, та працівниками поліції.

Будь яких інших належних та допустимих доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 до матеріалів справи про адміністративне правопорушення не долучено.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Суд вважає за доцільне наголосити, що в прецедентній практиці Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), зокрема, у справі «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013, заява № 36673/04), звертає увагу, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Відповідно до положень ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

На підставі вищенаведеного суд дійшов переконання, що протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнано належним доказом по даній справі в розумінні ст. 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини, викладені в ньому, повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, і не викликали сумніви в суду.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю через відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи вищенаведене, з огляду на численні грубі порушення, допущені як при складенні протоколу про адміністративне правопорушення, так і оформленні інших матеріалів справи про адміністративне правопорушення, приходжу до висновку, що провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 44-3 КУпАП підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю в його діях складу інкримінованого правопорушення.

Керуючись ст.ст. 247, 279, 283, 284, 287, 289 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження в справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 44-3 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги.

Суддя Л.В.Гула