Категорія:ст.ст.122-4, 124 КпАП України Доповідач: Гапончук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2020 року місто Луцьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Волинського апеляційного суду Гапончук В.В., за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника Карпука А.С., потерпілого ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 вересня 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

Вказаною постановою судді ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.122-4, ст.124 КпАП України та на підставі ст.36 цього ж Кодексу, накладено на нього адміністративне стягнення у виді адміністративного арешту строком на 15 (п`ятнадцять) діб.

Також із ОСОБА_1 в дохід держави стягнуто 384 грн. 20 коп. судового збору.

Так, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 23 червня 2019 року об 15 год. керуючи автомобілем марки "Івеко", державний номерний знак НОМЕР_1 в м.Луцьку по вул.Конякіна, 37, Волинської області, рухаючись заднім ходом, не був уважний, внаслідок чого скоїв наїзд на припаркований автомобіль марки "Опель Зафіра", державний номерний знак НОМЕР_2 , у зв`язку з чим транспортні засоби отримали механічні пошкодження, та відповідно вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КпАП України.

Крім того, ОСОБА_1 23 червня 2019 року об 15 год. 10 хв. керуючи автомобілем марки "Івеко", державний номерний знак НОМЕР_1 в м.Луцьку по вул.Конякіна, 37, Волинської області, після вчинення наїзду на автомобіль марки "Опель Зафіра", державний номерний знак НОМЕР_2 , залишив місце ДТП, до якої був причетний, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.122-4 КпАП України.

Не погоджуючись із такою постановою судді ОСОБА_1 01 жовтня 2019 року подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на її незаконність в частині накладення адміністративного стягнення на підставі ст.36 КпАП України, просить скасувати та постановити нову, якою призначити йому стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. Зазначає, що накладене судом на нього адміністративне стягнення у виді адміністративного арешту є надто суворим.

Водночас, апелянт в апеляцій скарзі заявив клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження цього судового рішення посилаючись на те, що в судовому засідання він присутній не був, а копію постанови судді від 18.09.2019 року, він отримав лише 30.09.2019 року.

Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши думку ОСОБА_1 та його захисника Карпука А.С., які просили судове рішення в частині накладення адміністративного стягнення змінити, потерпілого ОСОБА_2 , який апеляцію не заперечив, приходжу до висновку, що скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Вважаю, що слід врахувати доводи апелянта та поновити йому строк апеляційного оскарження судового рішення, оскільки він пропущений з поважних причин.

В ході апеляційного розгляду справи ОСОБА_1 пояснив, що свою вину у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст.122-4, 124 КпАП України визнає повністю, щиро розкаюється у вчиненому та вказує про недопущення в майбутньому порушення ПДР України. Водночас вказав, що він не згідний з накладним на нього таким видом адміністративного стягнення як арешт, оскільки враховуючи обставини справи, таке стягнення є надто суворим. Посилаючись на те, що він одружений, має малолітнього сина, який разом із дружиною перебувають на його утримання, працює водієм великогабаритного транспортного засобу (фура) у зв`язку з чим часто вибуває у відрядження, просить змінити судове рішення в частині накладення адміністративного стягнення, а саме - з адміністративного арешту на штраф.

Підтримав таку позицію ОСОБА_1 і його захисник Карпук А.С.

Потерпілий ОСОБА_2 в судовому засідання вказав про те, що будь-яких претензій до ОСОБА_1 не має. Він також просив задовольнити апеляційну скаргу.

Отже, фактичні обставини адміністративної справи, правильність кваліфікації дій ОСОБА_1 за ст.ст.122-2, 124 КпАП України та доведеність його винуватості, ніким з учасників справи не оскаржуються, а тому судове рішення в цій частині апеляційний суд не переглядає.

Водночас, доводи сторони захисту про те, що накладене на ОСОБА_1 стягнення у виді адміністративного арешту являється явно несправедливим є цілком слушними з огляду на наступне.

Так, вирішуючи питання про накладення адміністративного стягнення за вчинені адміністративні правопорушення, суддя не в повній мірі дотримався вимог ст.ст.23, 33 КпАП України, відповідно до яких адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, поваги до правил співжиття, в дусі додержання законів України, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим порушником, так і іншими особами. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Накладаючи на ОСОБА_1 на підставі ст.36 КпАП України адміністративне стягнення за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст.122-4, 124 КпАП України, у виді адміністративного арешту, суддя не врахував ряд обставин, які істотно знижують ступінь відповідальності правопорушника.

В ході апеляційного розгляду встановлено, що ОСОБА_1 вину у вчиненні інкримінованих йому адміністративних правопорушень визнав повністю та щиро розкаявся у вчиненому, відповідно до матеріалів справи - раніше до адміністративної відповідальності не притягувався, має постійне місце проживання, одружений, має малолітнього сина, який разом із дружиною перебувають на його утриманні, займається суспільно корисною працею, працюючи водієм великогабаритного транспортного засобу (фури).

Таким чином, виходячи з принципу справедливості, який є одним із основних принципів правосуддя, вирішальним у визначенні як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права є пропорційність відповідальності вчиненому правопорушенню, вважаю, що в даному випадку, застосування щодо ОСОБА_1 стягнення у виді адміністративного арешту є явно несправедливим.

За наведених вище обставин, оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню в частині накладення адміністративного стягнення.

Водночас слід зазначити, що згідно із ч.2 ст.38 КпАП України, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення.

Провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу (п.7 ст.247 КпАП України).

З протоколів про адміністративне правопорушення, складених відносно ОСОБА_1 вбачається, що адміністративні правопорушення, передбачені ст.ст.122-4, 124 КпАП України вчинені були 23 червня 2019 року.

Оскільки за наслідками апеляційного розгляду оскаржувана постанова судді в частині накладення адміністративного стягнення скасовується з прийняттям нової відповідно до п.3 ч.8 ст.294 КпАП України, а також враховуючи ту обставину, що на час розгляду справи Волинським апеляційним судом - 21.01.2020 року закінчились строки накладення адміністративного стягнення, передбачені ч.2 ст.38 КпАП України, то провадження в даній справі підлягає закриттю на підставі п.7 ст.247 КпАП України.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст.38, 294 КпАП України,

ПОСТАНОВИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 вересня 2019 року в даній справі.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 вересня 2019 року у даній справі в частині накладення адміністративного стягнення скасувати та постановити нову.

Вважати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених статтями 122-4, 124 КпАП України.

Провадження в даній справі закрити на підставі п.7 ст.247 КпАП України, - у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого ч.2 ст.38 КпАП України

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського

апеляційного суду В.В. Гапончук