Справа № 266/3704/20
Провадженя№ 3/266/1502/20
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13.08.2020 року м.Маріуполь
Суддя Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області Курбанова Н.М., розглянувши справу про притягнення до адміністративної відповідальності
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Маріуполь, РНОКПП невідомий, громадянки України, працюючої ФОП, яка зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,
ВСТАНОВИВ:
Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ГП 226342 від 13.07.2020р. ОСОБА_1 02.07.2020 року о 14 год. 35 хв., будучи посадовою особою магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ФОП ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_2 , здійснила порушення правил карантину, згідно постанови Кабінету Міністрів України від 17.06.2020р. № 500, та розпорядження голови № 206 від 22.06.2020р., а саме знаходилась на своєму робочому місці без засобів індивідуального захисту, респіратора або захисної маски, чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст. 44-3 КпАП України.
ОСОБА_1 свою провину у інкримінованому правопорушенні заперечувала, зазначила, що 02.07.2020 року у магазині вона перебувала у масці, тому провадження у справі просила закрити, у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.
Дослідивши матеріали та всі обставини адміністративної справи, вважаю, що провадження по даній справі необхідно закрити, виходячи з наступного.
У відповідності до вимог ч. 2 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.
Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
За змістом ст. 9 КУпАП єдиною підставою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність у її діях (бездіяльності) складу адміністративного правопорушення, яким визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП, завданням провадження в справі про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин, вирішення її в точній відповідності з законом. При розгляді справи про адміністративне правопорушення в обов`язковому порядку має бути з`ясовано: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують її відповідальність, тощо.
Згідно ст. 251 КУпАП, доказами в справі по адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа ) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, тощо.
Згідно із ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
За статтею 44-3 КУпАП передбачена відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.
Санкція даної статті передбачає накладення штрафу як на посадових осіб так і на громадян.
Вказана норма є бланкетною, тобто відсилає до нормативно-правових актів, які регулюють правила карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм та є обов`язковими для виконання.
Відповідно до ч. ч. 1, 3, 4 ст. 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України. Рішення про встановлення карантину, а також про його відміну негайно доводиться до відома населення відповідної території через засоби масової інформації. У рішенні про встановлення карантину зазначаються обставини, що призвели до цього, визначаються межі території карантину, затверджуються необхідні профілактичні, протиепідемічні та інші заходи, їх виконавці та терміни проведення, встановлюються тимчасові обмеження прав фізичних і юридичних осіб та додаткові обов`язки, що покладаються на них, підстави та порядок обов`язкової самоізоляції, перебування особи в обсерваторі (обсервації), госпіталізації до тимчасових закладів охорони здоров`я (спеціалізованих шпиталів). Карантин встановлюється на період, необхідний для ліквідації епідемії чи спалаху особливо небезпечної інфекційної хвороби. На цей період можуть змінюватися режими роботи підприємств, установ, організацій, вноситися інші необхідні зміни щодо умов їх виробничої та іншої діяльності.
У відповідності до ст. 41 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» особи, винні в порушенні законодавства про захист населення від інфекційних хвороб, несуть відповідальність згідно із законами України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2020р. № 500 «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України» вносяться зміни до актів Кабінету Міністрів України.
Розпорядження голови № 206 від 22.06.2020р., до протоколу про адміністративного правопорушення не додано, на офіційному сайті Маріупольської міської ради наявне лише розпорядження Маріупольського міського голови № 206р від 22.06.2020р., яким вносяться зміни до деяких розпоряджень міського голови.
Таким чином, ДОП Центрального ВП ГУНП в Донецькій області, який склав даний протокол, не вірно зазначив нормативно-правові акти, порушення яких інкримінується ОСОБА_1 .
Суд, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, приходить до висновку про те, що адміністративний матеріал не містить доказів, які б достеменно підтверджували наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, оскільки поліцейськими до суду надано лише: протокол про адміністративне правопорушення ГП № 226342 від 12.07.2020 року, рапорт чергового від 02.07.2020р., пояснення ОСОБА_1 , пояснення свідка, прізвище якого не можна встановити, витяг з реєстру платників єдиного податку ОСОБА_1 , фотографії, диск з відеозаписом події.
Із переглянутих судом відеозаписів події, встановлено, що поліцейський перебуває в автомобілі, говорить, що сьогодні саме третє липня, а не друге, як зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення, час 14 год. 22 хв., ринок «Застава». Проводиться відеофіксація роботи магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », через вікно автомобіля, прийшов покупець у захисній масці, взяв самостійно пляшку води, зі стола який стояв на вулиці, протягнув ОСОБА_1 гроші. Поліцейські зайшли в магазин, ОСОБА_1 знаходилася в масці, зазначила, що вона перебувала у масці.
Юридична природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосуванням державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваженнями, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.
У пункті 21 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (Рішення ЄСПЛ у справі «Дактарас проти Литви» від 24.11.2000 року).
Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правовій презумпції, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).
Крім того, порядок збору і процесуального закріплення доказів визначений законодавством України про адміністративні правопорушення, а тому як доказ протокол про адміністративне правопорушення може бути використаний у відповідній справі тільки в тому випадку, якщо він складений в порядку і з джерел, передбачених цим законодавством. При цьому необхідно враховувати, що в даній справі протокол про адміністративне правопорушення серії ГП 226342 від 13.07.2020 року є не тільки джерелом доказів, але й виступає ще як юридичний документ - акт (процесуальна дія і процесуальне рішення компетентної особи, яка уповноважена його складати), який свідчить про порушення компетентною особою Національної поліції справи про адміністративне правопорушення в галузі охорони праці і здоров`я населення, ст. 44-3 КУпАП, тому є не тільки обов`язковим процесуальним документом, але і займає ключове положення серед інших джерел (доказів).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП).
Крім того, ч. 2 ст. 254 КУпАП передбачено, що протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. Як вбачається з матеріалів справи, подія інкримінованого адміністративного правопорушення мала місце 02.07.2020 року, 02.07.2020 року особу ОСОБА_1 , як громадянку, яка вчинила адміністративне правопорушення було встановлено. Крім того, матеріали провадження не містять інформації, яка б свідчила про те, що станом на 13.07.2020 року працівником поліції не було складено протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 з поважних причин. Вказаний протокол датується 13.07.2020 року, тобто зі спливом 10 діб після можливого вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 , що впливає на допустимість цього доказу.
Таким чином, оцінюючи вищевказаний доказ відповідно до ст. 252 КУпАП, суд приходить до переконання, що протокол про адміністративне правопорушення серії ГП 226342 від 13.07.2020 року складений без дотримання вимог процесуального закону, що тягне за собою визнання цього доказу недопустимим.
З огляду на встановлені під час судового розгляду обставини, з урахуванням практики ЄСПЛ, відповідно до якої збір судом доказів на підтвердження винуватості особи за відсутності сторони обвинувачення у справах про адміністративне правопорушення, свідчить про порушення права особи на неупереджений судовий розгляд, при відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, суд приходить до висновку, що наявними у справі доказами не доведений факт вчинення останній правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП.
Враховуючи, що протокол про адміністративне правопорушення є основним доказом в справі про адміністративне правопорушення, а його під час судового розгляду було визнано недопустимим доказом, пояснення свідка не можуть переконати стороннього спостерігача в тому, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення доведена з урахуванням критерію «поза розумним сумнівом».
Таким чином вважаю, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад правопорушення передбаченого ст. 44-3 КУпАП.
Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
У зв`язку із наведеним, провадження по даній справі необхідно закрити.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 44-3, 247, 283, 284 КУпАП, суд
Провадження в справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ст. 44-3 КУпАП закрити, у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.
Постанова по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена шляхом подання скарги до Донецького апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку її оскарження.

Суддя Курбанова Н. М.