Справа № 308/4282/20
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

27.08.2020 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І. В., за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 та її захисника - адвоката Гангура М. І., розглянувши апеляційну скаргу, яку подав захисник ОСОБА_1 - адвокат Гангур М. І.,

в с т а н о в и в :

постановою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 травня 2020 року

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, гр. України, з вищою економічною освітою, не працюючого, відомості про ідентифікаційний номер платника податку в матеріалах справи відсутні,

визнано винним у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн. (десять тисяч двісті гривень 00 коп.) із позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 420 (чотириста двадцять) гривень 40 копійок.

Згідно постанови, 26.04.2020 року, о 20 год. 45 хв., ОСОБА_1 , по вул. Белінського, 13, в м. Ужгород керував транспортним засобом марки «Renault Clio», д. н. з НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота). Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги передбачені п.2.5 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР ).

В апеляційній скарзі адвокат Гангур М.І. вказує на те, що постанова судді є незаконною, необгрунтованою, такою, що підлягає до скасування. Зазначає, що беззаперечними доказами вини ОСОБА_1 суд визнав протокол про адміністративне правопорушення, рапорт, письмові пояснення свідків, CD диск з відео файлами, однак не звернув увагу на суттєві суперечності, які містяться у цих доказах, не надав оцінки цим суперечностям, не взяв до уваги протокол проходження огляду на стан сп`яніння від 26.04.2020, наданий ОСОБА_1 у ході розгляду справи, внаслідок чого прийшов до хибного висновку про його винуватість. Стверджує, що з відеоматеріалів вбачається, що поліцейські підійшли до нерухомого припаркованого автомобіля, за кермом якого знаходився ОСОБА_1 , а доказів того факту, що ОСОБА_1 керував автомобілем, а не просто знаходився за кермом нерухомого транспортного засобу, судом не здобуто і в матеріалах справи таких доказів не міститься. Щодо факту нібито відмови ОСОБА_1 від проходженням медичного огляду, то це спростовується матеріалами відео фіксації правопорушення, на яких чітко видно, що ОСОБА_1 неодноразово давав згоду на проходження освідчення, що підтвердив і свідок ОСОБА_2 .. Окрім того, працівники поліції не могли сформулювати підстави заявлених ним вимог про проходження медичного огляду. Просить постанову скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та адвоката Гангура М.І., які підтримали апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані в справі докази, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню із таких підстав.

Частиною 1 статті 8 КУпАП передбачено, що особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності, а відповідно до ст. 280 цього ж Кодексу, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положеннями ст. 252 цього Кодексу передбачено, що орган (посадова особа) приймає рішення на підставі досліджених доказів, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Відповідальність за частиною 1 статті 130 КУпАП настає у разі керування транспортним засобом особами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Апеляційний суд, дослідивши зібрані у справі докази, перевіривши доводи апеляційної скарги вважає, що при розгляді справи щодо ОСОБА_1 вказаних вимог закону судом першої інстанції не було дотримано.

Під час розгляду справи апеляційним судом ОСОБА_1 пояснив, що проживає в АДРЕСА_2 . Біля вказаного будинку 26.04.2020 приблизно о 20 год. він перебував у автомобілі марки «Renault Clio», який належить гр. ОСОБА_3 та був припаркований біля будинку, в якому він проживає. У вказаному автомобілі сидів на місці водія і не керував ним, у тому числі автомобіль не перебував у русі, а чекав дружину, яка мала підійти до автомобіля. У момент знаходження його в автомобілі до транспортного засобу під`їхали працівники поліції і, не пояснивши причини, почали вимагати пред`явити документи. Він одразу ж надав їм посвідчення водія, а гр. ОСОБА_3 документи на транспортний засіб. Працівники поліції, не посилаючись на те, що в нього наявні які-небудь ознаки сп`яніння, пред`явили йому вимогу про проходження на місці стоянки огляду на стан алкогольного сп`яніння. Під час спілкування пояснював працівникам поліції, що не відмовляється пройти огляд, однак вважає, що поліцейський, який пропонував йому пройти освідчення, є упередженим, і він не бажає, щоб останній проводив таке освідчення. На місці події також перебувала його вагітна дружина з малолітньою донькою, працівники поліції були в респіраторах. Окрім цього, ОСОБА_1 пояснив, що викладені у протоколі дані про виявлені у нього ознаки алкогольного сп`яніння не підтверджені, оскільки на місці події перебував у масці і за весь період спілкування з поліцейськими та складання протоколу маску не знімав. Оскільки працівники поліції не пропонували йому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у закладі охорони здоров`я, та оскільки відмовився пройти огляд на місці події із застосуванням приладу «Драгер», який надали поліцейські, яким не довіряв у зв`язку з їх протиправними діями, тому одразу ж після складання протоколу про адміністративне правопорушення направився до закладу охорони здоров`я, про що повідомив поліцейським, де пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння. За результатами проходження огляду йому видано Протокол медичного освідчення для встановлення факту вживання алкоголю та стану сп`яніння, відповідно до якого клінічних ознак сп`яніння у нього не виявлено, є тверезим. Вказаний Протокол ним було надано суду першої інстанції, однак такий не був взятий до уваги при прийнятті судового рішення. Просив провадження у справі закрити за відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Допитаний в ході апеляційного розгляду свідок ОСОБА_2 пояснив, що ОСОБА_1 у його присутності відмовився проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, однак не пам`ятає чи останній відмовлявся від проходження такого огляду в закладі охорони здоров`я. Окрім того, свідок ОСОБА_2 пояснив, що під час спілкування з працівниками поліції ОСОБА_1 з`ясовував у поліцейських підстави заявлених ними вимог про проходження ним медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння, зазначаючи, що автомобілем не керував.

Як убачається з матеріалів справи, окрім протоколу про адміністративне правопорушення, матеріали справи не містять достовірних доказів про факт керування ОСОБА_1 автомобілем, у тому числі й у стані алкогольного сп`яніння, або з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, що в свою чергу дає обґрунтовані підстави вважати, що вимоги працівників поліції на проходження ОСОБА_1 огляду на стан сп`яніння не ґрунтуються на вимогах законодавства та фактичних обставинах справи. При цьому, поясненнями свідків не підтверджується факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом.

Крім того, з відеозапису з боді камер поліцейських не вбачається, що ОСОБА_1 , перебуваючи за кермом автомобіля марки «Renault Clio», д. н. з НОМЕР_1 , здійснював рух, тобто що транспортний засіб перебував у русі.

Також зі змісту протоколу вбачається, що зазначений у протоколі час нібито керування ОСОБА_1 транспортним засобом - 26.04.2020 о 20:45 не підтверджується відеозаписом із боді камер поліцейських, з якого убачається, що працівники поліції підійшли до транспортного засобу марки «Renault Clio», д. н. з НОМЕР_1 , який по вул. Белінського, 13, в м. Ужгород перебував у нерухомому стані, о 20:11 26.04.2020.

Тому, доводи апеляційної скарги про те, що поліцейські підійшли до нерухомого припаркованого автомобіля, за кермом якого знаходився ОСОБА_1 , а доказів того факту, що ОСОБА_1 керував автомобілем, а не просто знаходився за кермом нерухомого транспортного засобу, судом не здобуто і в матеріалах справи таких доказів не міститься, - визнаються не спростованими й заслуговують на увагу.

Разом із тим, з відеозапису не вбачається, що працівники поліції пропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я, і що ОСОБА_1 відмовлявся від такого огляду. При цьому, в матеріалах справи відсутні й будь-які інші належні докази, які б свідчили, що ОСОБА_1 відмовлявся на пропозицію поліцейських пройти огляд для визначення стану сп`яніння в закладі охорони здоров`я.

Довідкою № 03/08/2020 від 09 серпня 2020 року підтверджено, що ОСОБА_1 фактично проживає за адресою АДРЕСА_3 разом із дружиною ОСОБА_4 та донькою ОСОБА_5 . Зазначене підтверджує пояснення ОСОБА_1 про те, що він знаходився в автомобілі марки «Renault Clio», який був припаркований біля будинку, в якому він проживає.

Протоколом медичного освідчення для встановлення факту вживання алкоголю та стану сп`яніння від 26.04.2020, підтверджено, що під час освідчення у ОСОБА_1 не виявлено клінічних ознак сп`яніння, є тверезим. Зазначений Протокол підтверджує пояснення ОСОБА_1 про те, що він не відмовлявся від проходження медичного огляду в закладі охорони здоров`я.

Такими, що знайшли своє підтвердження відеозаписом з місця події, апеляційний суд визнає і доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 неодноразово давав згоду на проходження медичного освідчення на стан алкогольного сп`яніння, а також про те, що працівники поліції не змогли сформулювати підстави заявлених ним вимог про проходження ОСОБА_1 медичного огляду, а також доводи про те, що ОСОБА_1 не керував автомобілем у вказані у протоколі про адміністративне правопорушення час та місці транспортним засобом.

Матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять і відомостей про те, яким саме чином працівники поліції виявили в ОСОБА_1 таку ознаку алкогольного сп`яніння як запах алкоголю з порожнини рота, оскільки як убачається з відеозапису, ОСОБА_1 перебував у масці, яку на протязі спілкування з поліцейськими не знімав, а працівники поліції - в респіраторах.

Наведені обставини залишились поза увагою суду першої інстанції, що, на переконання апеляційного суду, свідчить про те, що, розглядаючи справу щодо ОСОБА_1 , суд першої інстанції у порушення вимог передбачених ст. ст. 245, 252, 280 КУпАП не з`ясував усі обставини справи та не дав оцінки доказам у їх сукупності.

Винуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення має бути безумовно доведена достатніми доказами, які установлюють об`єктивну істину в справі.

Згідно зі ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, тому суд, приймаючи рішення, виходить із встановлених та перевірених у суді доказів.

Частина 1 ст. 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП передбачено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Аналізуючи досліджені під час апеляційного розгляду наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, апеляційний суд прийшов до висновку про те, що висновки суду першої інстанції про порушення ОСОБА_1 вимог передбачених п. 2.5 Правил дорожнього руху України та про наявність у його діях події та складу передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення, не підтверджуються зібраними у справі доказами, приєднані до справи докази породжують сумніви у достовірності викладених у них фактів, та ґрунтуються на припущеннях - суб`єктивних даних відповідних посадових осіб, що у свою чергу, з урахуванням вищенаведених норм та обставин, свідчить про відсутність події та складу вказаного адміністративного правопорушення.

При оцінці доводів апеляційної скарги та прийнятті судового рішення, апеляційний суд враховує і те, що, будучи викликаними на розгляд справи через керівництво УПП в Закарпатській області, патрульні поліцейські ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які складали протокол про адміністративне правопорушення та інші докази у справі, не з`явилися без поважних причин, у зв`язку з чим, апеляційний суд позбавлений можливості з`ясувати в них будь-які факти та обставини, які б могли мати значення для справи чи спростовували б наведене вище.

При цьому, апеляційний суд вважає, що відсутність у матеріалах справи переконливих доказів того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом виключає і допустимість протоколу як джерела доказів і, при цьому, запис у протоколі про те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного спяніння не може бути визнаний законною підставою для вимоги щодо проходження ним огляду на стан сп`яніння, що в свою чергу виключає наявність у діях ОСОБА_1 складу передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення.

Пояснення сторони захисту про відсутність у діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення достовірними доказами не спростовані, і матеріали справи не містять відомостей, які б давали підстави для сумнівів у достовірності цих пояснень, тому керуючись принципом презумпції невинуватості, апеляційний суд при прийнятті судового рішення приймає до уваги вказані пояснення.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення, наявними в матеріалах справи доказами не доведена, можливості збирання додаткових доказів у підтвердження факту скоєння правопорушення вичерпані, а апеляційним судом вжиті всі передбачені законом заходи для з`ясування обставин, що мали місце за участі ОСОБА_1 , у зв`язку з чим, апеляційна скарга підлягає задоволенню, постанова суду першої інстанції - скасуванню, а провадження в справі - закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Приймаючи рішення про закриття провадження у справі апеляційний суд також зазначає, що відповідно до положень Кодексу України про адміністративні правопорушення вжиття заходів по встановленню осіб, які вчинили адміністративні правопорушення на транспорті, їх огляд та огляд транспортних засобів, складання протоколів про адміністративні правопорушення, з`ясування обставин, за яких скоєно правопорушення, вилучення речей та документів (посвідчення водія та інших), покладаються на органи Національної поліції, їх територіальні підрозділи, що відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, що саме на відповідних посадових осіб патрульної поліції покладено доведення винуватості особи у вчиненні того чи іншого правопорушення на транспорті з точним дотриманням положень чинних нормативно-правових актів.

При прийнятті рішення апеляційний суд враховує положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що в підтвердження висновку про доведеність вини особи у скоєнні правопорушення суд вправі посилатись лише на докази, які зібрані відповідно до чинних нормативно-правових актів України, не містять суперечностей і не є суб`єктивною думкою окремих посадових осіб і не породжують сумнівів у достовірності зазначених у них відомостей; що всі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитись на користь цієї особи; що справа про адміністративне правопорушення повинна бути розглянута у розумні строки.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу, яку подав захисник ОСОБА_1 - адвокат Гангур М.І., задовольнити.

Постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 травня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП - скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя І . В. Стан