Єдиний унікальний номер 234/9255/20
Номер провадження 33/804/441/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2020 року м. Бахмут

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справах та справ про адміністративні правопорушення Донецького апеляційного суду Савкова С.В., за участі секретаря судового засідання Ільяшенка С.О., захисника Гур`єва В.М., перевіривши матеріали справи про адміністративні правопорушення, передбачені ч.1 ст.130, ст.124 КУпАП щодо ОСОБА_1 , за його апеляційною скаргою на постанову судді Краматорського міського суду Донецької області від 21 липня 2020 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працюючого заступником директора ТОВ «Торгівельне підприємство «РЕМ», проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

визнано винним у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.130 ст. 124 КУпАП і на підставі ч.2 ст.36 КУпАП накладено штраф у розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік,-

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Краматорського міського суду Донецької області від 25.06.2020 року об`єднані в одне провадження справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.ст.130 ч.1, 124 КУпАП.

Постановою Краматорського міського суду Донецької області від 21 липня 2020 року визнано винним у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.130, ст. 124 КУпАП і на підставі ч.2 ст.36 КУпАП накладено штраф у розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Згідно оскаржуваної постанови суду 15 червня 2020 року о 17 годин 50 хвилин в м.Краматорську ОСОБА_1 , керуючи автомобілем КІА RIO, державний номерний знак НОМЕР_1 по сухому асфальтному покриттю вул. К.Гампера в бік вул.Сіверська від вулиці О.Тихого, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням внаслідок чого виїхав за межі проїзної частини, де скоїв наїзд на перешкоду (паркан), в результаті чого автомобіль отримав механічні пошкодження, чим завдано матеріальні збитки транспортному засобу та матеріальні збитки балансоутримувачу КП «ДРУАС». Своїми діями водій порушив вимоги п.12.1 ПДР, за що передбачена відповідальність за ст.124 КУпАП.

Крім того, 15 червня 2020 року о 18-00 годин у м.Краматорську по вул.Сіверська біля будинку 9 водій ОСОБА_1 керував автомобілем КІА RIO, державний номерний знак НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову Краматорського міського суду Донецької області від 21 липня 2020 року скасувати, постановити нову, якою на підставі ст.21 КУпАП звільнити його від адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.130, ст.124 КУпАП, а матеріали справи передати на розгляд трудового колективу.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що хоч і визнає себе винним у вчиненні адміністративних правопорушень за ч.1 ст.130, ст. 124 КУпАП, однак вважає, що призначене судом покарання відносно нього є занадто суровим і не враховує всіх обставин, які були встановлені при розгляді справи, а також його особи, як правопорушника, та його ставлення до скоєного правопорушення.

Щодо обставин адміністративного правопорушення, яке ставиться у вину ОСОБА_1 , апелянт вказує на те, що 15.06.2020 року разом з колегою вжив алкогольні напої у невеликій кількості, і після закінчення робочого дня, не відчуваючи стану сп`яніння, сів за кермо авто та прямував до своїх батьків. Під час руху за кермом автомобіля на повороті з вул. Гамбера на вул. Сіверську його «підрізало» маршрутне таксі і, щоб уникнути ДТП, він був змушений прийняти ліворуч, що спричинило наїзд автомобіля на металевий паркан.

Зазначає, що одразу після ДТП він зв`язався із керівництвом КП «ДРУАС» та узгодив порядок відновлення пошкодженого паркану. За свій кошт провів роботи, по відновленню паркану. КП «ДРУАС» претензій до нього не має.

Про вчинені правопорушення він доповів керівництву підприємству де працює. Керівництвом підприємства було проведено загальні збори та направлено до місцевого суду клопотання про передачу матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд трудового колективу в порядку ст.21 КУпАП.

Враховуючи наведене, його сімейний стан, наявність на утриманні неповнолітньої дитини, позитивну характеристику з місця роботи, апелянт вважає, що відносно нього можливо застосувати захід громадського впливу.

Вислухавши доводи захисника - адвоката Гур`єв В.М в підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зі змісту ст. 252 КУпАП вбачається, що оцінка доказів при розгляді справ про адміністративні правопорушення ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні усіх обставин справи в їх сукупності.

Згідно зі ст. 251 КУпАП на основі доказів встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, поясненнями свідків та ін.

Висновок судді про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 130, ст.124 КУпАП є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124 та ч.1 ст.130 КУпАП підтверджується протоколами про адміністративне правопорушення, схемою місця ДТП, на якій зафіксовано розташування транспортного засобу та пошкодження автомобілю, фототаблицею місця ДТП, письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , постановою від 15.06.2020 року серії ДОП18 №749967 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП, рапортами поліцейського Воронова В., поясненнями свідка ОСОБА_5 , наданих у судовому засіданні суду першої інстанції, відеозаписом з нагрудної камери поліцейського.

Що стосується доводів ОСОБА_1 про можливість звільнення його від адміністративної відповідальності та передачі матеріалів справи про адміністративне правопорушення на розгляд трудового колективу ТОВ ТК «РЕМ» в якому він займає посаду заступника директора, то воно не підлягає до задоволення, з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст. 21 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення звільняється від адміністративної відповідальності з передачею матеріалів на розгляд громадської організації або трудового колективу, якщо з урахуванням характеру вчиненого правопорушення і особи правопорушника до нього доцільно застосувати захід громадського впливу.

За змістом зазначеної норми закону звільнення від адміністративної відповідальності, в даному випадку, є правом, а не обов`язком суду з урахуванням, зокрема, обставин, зазначених у ст. 33 КУпАП.

Водночас, згідно з ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

За загальним визначенням транспортний засіб є джерелом підвищеної небезпеки, а тому на водія покладається величезна відповідальність не тільки за своє життя, а й за життя пішоходів, інших учасників дорожнього руху та цілісність майна громадян.

Вважаю, що своїми діями ОСОБА_1 грубо порушив Правила дорожнього руху України та вчинене ним порушення має підвищену суспільну небезпеку, адже створювало загрозу життю, здоров`ю та майну самого порушника та інших осіб, та фактично заподіяло шкоду майну комунального підприємства.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Застосування ст. 21 КУпАП щодо особи, яка визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, протирічить меті законодавчого посилення відповідальності за керування транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, чи за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння, яка має каральний та стримуючий характер.

Положення згаданої статті відображають принцип індивідуалізації адміністративної відповідальності, який означає відповідність заходу впливу, який обирається для порушника, меті адміністративної відповідальності.

Принцип індивідуалізації адміністративної відповідальності передбачає як індивідуальний підхід до застосування примусових заходів залежно від особистих якостей порушника та характеру і обставин вчинення проступку, так і можливість пом`якшення і навіть відмови від застосування заходів відповідальності, якщо її мета може бути досягнута іншим шляхом.

Як слідує із вимог ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відтак, питання доцільності застосування того чи іншого заходу громадського впливу ґрунтується виключно на внутрішньому переконанні судді за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення та не є імперативним обов`язком судді чи суду.

Застосування до правопорушника положень ст.21 КУпАП є правом, а не обов`язком органу (посадової особи), уповноваженого вирішувати справу про адміністративне правопорушення, при цьому можливість її застосування передусім залежить від характеру вчиненого адміністративного правопорушення.

Хоч ОСОБА_1 визнав вину у вчиненому в повному обсязі, усвідомив протиправний характер своєї поведінки, критично ставиться до своїх дій, порушення вчинене ним вперше, позитивно характеризується, однак, враховуючи характер вчиненого діяння та значну суспільну небезпеку правопорушень, передбачених ч.1 ст.130 та ст.124 КУпАП, свідоме ігнорування ОСОБА_1 заборон закону, а також зважаючи на мету застосування адміністративного стягнення, апеляційний суд не вбачає підстав для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 на розгляд трудового колективу.

Наведені ОСОБА_1 в апеляційній скарзі обставини як на підставу передачі матеріалів про адміністративне правопорушення відносно нього на розгляд трудового колективу враховуються при обранні адміністративного стягнення, однак такі не можуть бути безумовною підставою для застосування положення ст.21 КУпАП.

При цьому, апеляційний суд вважає, що стягнення у вигляді адміністративного стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, накладене на правопорушника з дотриманням вимог ст. 33 КУпАП та відповідає характеру вчиненого правопорушення, особі порушника, ступеню його вини та є необхідним і достатнім для досягнення визначеної ст. 23 КУпАП мети виховного впливу та запобігання вчиненню ОСОБА_1 нових правопорушень.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді, апеляційним переглядом не встановлено.

На підставі викладеного апеляційний суд вважає за необхідне відмовити правопорушнику ОСОБА_1 в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції відносно останнього залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Краматорського міського суду Донецької області від 21 липня 2020 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя: