ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 621/1456/20 Головуючий суддя І інстанції Вельможна І. В.
Провадження № 33/818/1193/20 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2020 року м. Харків

Суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., вирішуючи питання щодо можливості призначення до розгляду апеляційної скарги адвоката Фоменка П.М. на постанову судді Зміївського районного суду Харківської області від 05 червня 2020 року, -

в с т а н о в и в :

Згідно цієї постанови матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , 1979 року народження, за ч.5 ст. 212-3 КУпАП повернуті до Ради адвокатів Харківської області для належного оформлення.

На вказану постанову адвокат Фоменко П.М. 13 серпня 2020 року поштою подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову скасувати, а матеріали справи повернути для подальшого розгляду до суду першої інстанції.

Разом з тим, апелянт просив поновити йому строк апеляційного оскарження судової постанови, посилаючись на те, що апеляційну скаргу в судовому засіданні в суді першої інстанції він участі не приймав, копію оскаржуваної постанови отримав лише 30.07.2020 року та цього ж дня було направлено апеляційну скаргу безпосередньо до Харківського апеляційного суду. 12 серпня 2020 року апелянту було повернуто його апеляційна скарга, оскільки відповідно до ст. 294 КУпАП апеляційна скарга подається до відповідного апеляційного суду через суд першої інстанції, який виніс цю постанову.

Перевіривши матеріали справи, апеляційний суд дійшов наступного.

Відповідно до ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Аналізуючи зміст цієї норми апеляційний суд вбачає, що законодавець передбачив оскарження постанови судді, якою особу притягнуто до адміністративної відповідальності, тобто остаточне рішення судді, прийняте у справі, яким встановлено винуватість особи і накладено стягнення відповідно до чинного законодавства. Винесена суддею постанова в порядку КУпАП, яка не є остаточною у справі - апеляційному оскарженню, згідно ч.2 ст. 294 КУпАП, не підлягає.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 29 жовтня 2010 року у справі «Устименко проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу resjudicata, тобто остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.

У справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06.12.1998 Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитись на користь цієї особи.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 року у справі «Щокін проти України» визначено концепцію якості закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність в національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення такого питання, порушує вимогу «якості закону».

У рішенні у справі «Мельник проти України» (Melnyk v. Ukraine) від 28 березня 2006 року, заява № 23436/03, ЄСПЛ нагадує, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги.

Враховуючи наведене, апеляційний суд позбавлений процесуальної можливості прийняти апеляційну скаргу на постанову судді для розгляду, якою матеріали справи повернуті для належного оформлення, оскільки ця постанова не є остаточним рішенням у справі.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу адвоката Фоменка П.М. на постанову судді Зміївського районного суду Харківської області від 05 червня 2020 року, якою матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.5 ст. 212-3 КУпАП повернуті до Ради адвокатів Харківської області для належного оформлення повернути особі, яка її подала.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков