ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
№ 201/7936/20
пр. № 3/201/3763/2020
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2020 року м. Дніпро

Суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Мельниченко С.П., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, що надійшла з Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області ДПП НП України, відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, працюючої, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , притягнутої за ч. 4 ст. 122 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Інспектором патрульної поліції складений протокол про адміністративне правопорушення, передбачений ч.4 ст. 124 КУпАП відносно ОСОБА_1 , відповідно до якого остання 07 вересня 2020 року об 04 годині 10 хвилин, керуючи автомобілем «Mercedes-Benz GLE 250D 4 MATIC», д/н НОМЕР_1 , при наявності дорожнього знаку «Дати дорогу» 2.1., не надала дорогу автомобілю «Toyota Prius» д.н.з. НОМЕР_2 на синьому фоні, під керуванням водія інспектора ОСОБА_2 , який рухався по головній дорозі, змусивши водія автомобіля «Toyota Prius» різко загальмувати та змінити напрямок руху, що б уникнути зіткнення, чим створила аварійну ситуацію. Своїми діями ОСОБА_1 порушила вимоги п. 2.1. Правил дорожнього руху України.

ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, була повідомлена належним чином, про причини не явки суду не повідомила.

Ознайомившись з матеріалами справи, суд приходить до висновку, що справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутністю складу правопорушення в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, по наступним підставам.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 122 КУпАП настає лише в разі порушення водієм транспортного засобу правил дорожнього руху, що спричинило створення аварійної обстановки.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 112511 від 07 серпня 2020 року за ч. 4 ст. 122 КУпАП ОСОБА_1 ставиться у провину порушення п. 2.1 Правил дорожнього руху України, зокрема те, що остання, керуючи автомобілем «Mercedes-Benz GLE 250D 4 MATIC», не надала дорогу службовому автомобілю, котрий рухався по головній дорозі, чим спричинила аварійну обстановку службовому автомобілю патрульної поліції, під керуванням водія ОСОБА_3 .

Зазначений протокол про адміністративне правопорушення було складено тим же экіпажем інспектором роти № 3 батальйону № 2 взводу 1 УПП в Дніпропетровській області ДПП НП України Нікольською А.Я., під керуванням якого знаходився оперативний транспортний засіб «Toyota Prius», н/з НОМЕР_2 , в момент коли останньому було спричинено аварійну обстановку водієм ОСОБА_1 . Тобто поліцейський ОСОБА_4 , фактично будучи безпосереднім учасником обставин викладених в протоколі про адміністративне правопорушення, поєднала в собі два процесуальних статуси, коли склала даний протокол та одночасно була учасником подій, які були викладені нею в протоколі як уповноваженою посадовою особою на складання протоколу.

Слід вважати такі дії недопустимими, оскільки уповноважена посадова особа повинна бути неупередженою під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, що забезпечує в свою чергу об`єктивність при прийнятті такою особою рішень процесуального характеру та досягнення завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення, передбачених ст. 245 КУпАП, зокрема своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Інспектор роти № 3 батальйону № 1 УПП в Дніпропетровській області ДПП НП України Нікольська А.Я. повина була самоусунутись (відвестись) від складання протоколу, оскільки, таким чином остання порушила засаду рівності сторін основоположного принципу права, дотримання якого в свою чергу забезпечує право на захист особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Це не відповідало гарантіям справедливого суду, закріпленим у п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Принцип рівності сторін у процесі у розумінні «справедливого балансу» між сторонами вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони. Рішення у справах «Dombo Beheer B.V. v. The Netherlands» від 27 жовтня 1993 р., заява № 14448/88, п. 33, та «Ankerl v. Switzerland» від 23 жовтня 1996 р., заява № 17748/91 п. 38.

Принцип рівності був неодноразово застосований ЄСПЛ і у справах щодо України. Наприклад, у справі «Надточій проти України» (Nadtochiy v. Ukraine, заява № 7460/03), рішення від 15 травня 2008 р. ЄСПЛ нагадав, що принцип рівності сторін один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище у порівнянні з опонентом (див., серед інших рішень та mutatis mutandis, «Кресс проти Франції» (Kress v. France), [GC], заява № 39594/98, п. 72, ECHR 2001-VI; «Ф.С.Б. проти Італії» (F.C.B. v. Italy) від 28 серпня 1991 року, серія A № 208-B, п. 33; «Т. проти Італії» (Т. v. Italy) від 12 жовтня 1992 року, серія A № 245-C, п. 26; та «Кайя проти Австрії» (Kaya v. Austria), заява № 54698/00, п. 28, від 8 червня 2006 року).

Докази отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та Законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України повинні бути визнані недопустимими.

Що стосується надання оцінки доказам судом, зібраних під час складання вказаного протоколу про адміністративне правопорушення, то суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У відповідності до вимог ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Так, складання протоколу - це процесуальні дії суб`єкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення та в силу положень статті 251 КУпАП, є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності, однак сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути вирішальним доказом винуватості.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Суд наголошує, що у відповідності до ч.2 ст.251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Отже, винуватість особи у вчиненні правопорушення повинна бути доведена поза розумним сумнівом, а усі сумніви тлумачиться на користь особи. Таким чином, суд зобов`язаний дослідити усі докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності.

Рапорт працівника поліції наявний в матеріалах справи, не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення в силу ст. 251 КУпАП.

Інших належних та допустимих доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_1 суду надано не було.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

В таких умовах ОСОБА_1 не може бути притягнута до адміністративної відповідальності, оскільки протокол про адміністративне правопорушення відносно останньої, складено не уповноваженою посадовою особою, а тому він не може бути використаний та на нього не може посилатися суд при винесенні судового рішення.

Згідно з ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У рішеннях ЄСПЛ значну роль у розширенні сфери застосування п. 2 ст. 6 Конвенції грає тлумачення двох ключових понять цієї статті - «кримінальне обвинувачення» і «суперечки про громадянські права». У справі «Кадубец проти Словаччини» Eur. Court H.R. Kadubec v. Slovakia, Judgment of 2 September 1998. Reports. 1998 VI. представник держави-відповідача наполягав на тому, що в цій справі йдеться про адміністративний проступок, а не про кримінальне звинувачення, і, отже ст. 6 не може бути застосована. Однак Європейський суд з прав людини не погодився з аргументом відповідача, хоча і визнав, що внутрішнє право країни не вважає кримінальними діяння, за вчинення якого був покараний заявник. Проте ця обставина, на думку Суду, не має великого значення, так само як і те, який державний орган розглядав справу. Тобто, Європейський суд з прав людини фактично визнав застосування гарантій ст. 6 Конвенції на адміністративні правопорушення, а не тільки кримінальні.

В світлі даної ситуації, слід вважати, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 122 КУпАП, оскільки суд вправі обґрунтовувати свої висновки про винуватість лише доказами, що випливають із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the UnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Згідно ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь. Отже, враховуючи, що згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, суд, оцінивши наявні в даній адміністративній справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, приходить до висновку про відсутність поставленого у вину посадовою особою патрульної поліції в діях ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 122 КУпАП, відповідальність за яке встановлюється за порушення водієм транспортного засобу правил дорожнього руху, що спричинило створення аварійної обстановки, у зв`язку з чим справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 247 п. 1, 283, 284 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 притягнутої за ч. 4 ст. 122 КУпАП закрити за відсутністю складу правопорушення.

Постанову може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Постанова набрала чинності:

Суддя: С.П. Мельниченко