КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

28 серпня 2020 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду - Дзюбін В.В.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду матеріали адміністративної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 липня 2020 року,

у с т а н о в и в:

Цією постановою судді місцевого суду:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , -

визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. ст. 124, 122-4 КпАП України, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 255,00 грн.

На підставі ст. 40-1 КпАП України постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп.

Постановою судді місцевого суду ОСОБА_1 притягнений до адміністративної відповідальності за порушення учасником дорожнього руху (водієм) правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, після чого залишив місце ДТП, до якої він причетний.

Як визнав установленим у постанові суддя місцевого суду, правопорушення вчинене за таких обставин.

21.05.2020 року о 13:09 годині по вул. Київській, 21 в м. Вишневе Києво-Святошинського району Київської області водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки "Opel Insignia", знак державної реєстрації НОМЕР_1 , який належить компанії "БВК", порушивши вимоги п. п. 2.3 "б", 10.1, 10.4 ПДР України, перед поворотом завчасно не зайняв відповідне крайнє "ліве" положення на проїзній частині, призначене для руху в цьому напрямку, при зміні напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод чи небезпеки іншим учасникам руху, проявив неуважність, виконуючи розворот не з крайнього лівого положення, не надав дорогу автомобілю марки "Audi А4", знак державної реєстрації НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який рухався в попутному напрямку позаду ліворуч, внаслідок чого вчинив з ним зіткнення, що спричинило пошкодження зазначених транспортних засобів.

Крім того, ОСОБА_1 21.05.2020 року о 13:09, будучи причетним до ДТП, залишив місце ДТП, порушивши вимоги п. 2.10 "а" ПДР України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , вважаючи постанову судді місцевого суду незаконною та необґрунтованою, просить: постанову судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20.07.2020 року скасувати та провадження стосовно нього в справі на підставі п. 1 ст. 247 КпАП України закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 , вважаючи висновки судді місцевого суду про його винуватість у вчиненні даної ДТП помилковими, необгрунтованими наявними в матеріалах справи доказами й такими, що не відповідають дійсним обставинам ДТП та свідчать про безпідставне притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 124 КпАП України.

ОСОБА_1 у засідання апеляційної інстанції не прибув, при цьому належним чином повідомлявся про день, час і місце апеляційного розгляду даної справи /а. с. 52, 53-54/, проте не повідомив причин своєї неявки.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 294 КпАП України, апеляційний перегляд здійснюється суддею апеляційного суду протягом двадцяти днів з дня надходження справи до суду.

При цьому суд у справах даної категорії не наділений повноваженнями щодо розшуку особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, та вжив усіх можливих заходів для завчасного повідомлення апелянта про дату, час і місце апеляційного розгляду.

До цього ж, відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 року ЄСПЛ у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 зазначеної Конвенції (§66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року в справі "Смірнова проти України").

На переконання суду апеляційної інстанції, ОСОБА_1 мав достатньо часу для захисту своїх прав і законних інтересів у даній справі.

За таких обстави, керуючись ст. 268 КпАП України, суд апеляційної інстанції вважає можливим розглянути цю справу за відсутністю ОСОБА_1 на підставі доказів, що містяться в матеріалах справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду щодо змісту оскарженої постанови та доводів, викладених в апеляційній скарзі ОСОБА_1 ; вивчивши та перевіривши матеріали адміністративної справи, обміркувавши та оцінивши доводи скарги, викладені апелянтом, суд апеляційної інстанції вважає апеляційну скаргу такою, що задоволенню не підлягає за таких підстав.

Винуватість у порушенні водієм ОСОБА_1 , як учасником дорожнього руху, правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, після чого залишив місце ДТП, до якої він причетний, за обставин, встановлених у постанові, доведена наявними у справі належними та допустимими доказами, ретельно дослідженими й перевіреними в судовому засіданні, яким суддею місцевого суду надано об`єктивну оцінку.

При цьому суддя місцевого суду правильно встановив фактичні обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про винуватість водія ОСОБА_1 у порушенні вимог п. п. 2.3 "б", 10.1, 10.4, 2.10 "а" ПДР України, який перед поворотом завчасно не зайняв відповідне крайнє "ліве" положення на проїзній частині, призначене для руху в цьому напрямку, при зміні напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод чи небезпеки іншим учасникам руху, проявив неуважність, виконуючи розворот не з крайнього лівого положення, не надав дорогу автомобілю марки "Audi А4", знак державної реєстрації НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який рухався в попутному напрямку позаду ліворуч, внаслідок чого вчинив з ним зіткнення, що спричинило пошкодження зазначених транспортних засобів, після чого залишив місце ДТП, до якої він причетний.

За таких обставин, дії водія ОСОБА_1 знаходяться у прямому причинно-наслідковому зв`язку з виникненням даної ДТП та наслідками, що за її результатами настали.

Кваліфікація дій ОСОБА_1 суддею місцевого суду за ст. ст. 124, 122-4 КпАП України - є правильною.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , що він у даній дорожній ситуації будь-яких вимог ПДР України не порушував, а дана ДТП сталася з вини водія автомобіля марки "Audi А4", знак державної реєстрації НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , з чим не погодився в постанові й суддя місцевого суду, суд апеляційної інстанції також уважає такими, що є надуманими та неспроможними, оскільки не грунтуються на зібраних в справі доказах, а, навпаки, суперечать їм.

Отже, вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 про скасування постанови судді місцевого суду та закриття провадження в справі за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. ст. 124, 122-4 КпАП України, суд апеляційної інстанції вважає - безпідставними.

Таким чином, при розгляді даної справи суддя місцевого суду повною мірою дотримався вимог ст. ст. 7, 245, 251, 252, 268, 280, 283 КпАП України та прийшов до обгрунтованого висновку про наявність достатніх підстав для притягнення водія ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. ст. 124, 122-4 КпАП України.

Адміністративне стягнення на ОСОБА_1 накладене з дотриманням вимог ст. 33 КпАП України, за своїм видом і розміром є справедливим, відповідає характеру вчинених правопорушень, особі порушника та ступеню його вини, є справедливим, необхідним і достатнім для його виховання та запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так й іншими особами.

При цьому адміністративне стягнення на ОСОБА_1 суддею місцевого суду накладене в мінімальних межах, передбачених санкціями ст. ст. 124, 122-4 КпАП України.

Зважаючи на викладене, апеляційний суд дійшов остаточного висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги.

Керуючись ст. 294 КпАП України, Київський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Постанову судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 липня 2020 року щодо ОСОБА_1 - залишити без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду В. В. Д з ю б і н