ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.07.2020 Справа №607/9170/20

м. Тернопіль

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Сливка Любомира Михайлівна, розглянувши матеріали, які надійшли від Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Плебанівка Теребовлянського району, Тернолпільської області , громадянина України, місце проживання: АДРЕСА_1 , інваліда третьої групи загального захворювання, працює водієм у Приватному підприємстві «Антал» ,

за ч. 3 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И ВА:

Як убачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №423252 від 28 травня 2020 року, 28 травня 2020 року о 10 год. 40 хв. по вул. Галицькій у м. Тернополі водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки ВАЗ21099, державний номерний знак НОМЕР_1 , будучи обмеженим у праві керування постановою державного виконавця ТРВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Конопадою М. І. №43677908 від 14 лютого 2018 року, чим порушив вимоги ст. 15 Закону України «Про дорожній рух».

У судовому засіданні ОСОБА_1 , пояснивши, що повністю розуміє зміст роз`яснених йому прав, передбачених ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, винним себе у вчиненому адміністративному правопорушенні не визнав. Пояснив, що не знав про наявність постанови державного виконавця, якою його тимчасово обмежено у праві керування транспортними засобами. Він ніколи не отримував ні копії такої постанови, ні жодного повідомлення, з якогоб міг дізнатись про те, що його обмежено у праві керування транспортними засобами. Після того як він взнав про існування постанови №43677908 від 14 лютого 218 року, за його заявою, постановою від 26 червня 2020 року ВП№43677908 державного виконавця Конопади М. І. тимчасове обмеження у праві керування ним транспортними засобами скасоване, про що надав копію постанови від 26 червня 2020 року .

Для вирішення питання про те, чи було вчинено дане правопорушення, та чи винен ОСОБА_1 у його вчиненні, судом досліджено зібрані у справі докази.

Як убачається з постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАМ №2597894 від 28 травня 2020 року, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 гривень.

З рапорту інспектора взводу 1 роти 1 УПП в Тернопільській області старшого лейтенанта поліції Л. Березовської від 28 травня 2020 року слідує, що нею було зупинено транспортний засіб марки ВАЗ21099, державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 , в ході перевірки документів було встановлено, що водій обмежений у праві керування транспортними засобами згідно з постановою ДВС №43677908 від 14 лютого 2018 року.

Як убачається з постанови головного державного виконавця Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Конопади М. І. про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 14 лютого 2018 року ВП №436779085, ОСОБА_1 встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі за виконавчим листом №1323/5079/12, виданим 24 грудня 2012 року.

Також до матеріалів справи долучений CD-диск на якому зафіксована процедура розгляду справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП відповідно до постанови серії ЕАМ №2597894 від 28 травня 2020 року.

Зазначені докази не підтверджують того факту, що ОСОБА_1 був повідомлений про винесення 14 лютого 2018 року державним виконавцем постанови ВП№43677908 про встановлення йому тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами та знав про наявність такої постанови щодо нього.

Положеннями ч. 3 ст. 126 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

В судовому засіданні ОСОБА_1 пояснив, що не знав про наявність постанови державного виконавця, якою його тимчасового обмежено у праві керування транспортними засобами.

Жодних доказів про те, що ОСОБА_1 був повідомлений про винесення державним виконавцем відносно нього 14 лютого 2018 року постанови про встановлення тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами ВП №, в матеріалах справи не містять .

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року № 23-рп/ 2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, у тому числі, й закріпленій у статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Відповідна позиція Конституційного Суду України узгоджується з правовими позиціями Європейського Суду з прав людини, практика якого при розгляді справ судами в обов`язковому порядку використовується як джерело права відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини». Зокрема, в рішенні від 10 лютого 1995 року у справі «Аллене де Рібемон проти Франції», Європейський Суд зазначив, що презумпція невинуватості насамперед є процесуальною гарантією у кримінальних справах, але сфера застосування цього принципу значно ширша: презумпція невинуватості обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин. Презумпція невинуватості є одним із аспектів справедливого судового розгляду.

Практика Європейського Суду вказує на те, що обов`язок адміністративного органу нести тягар доказування є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до вчинення порушення.

У справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v.Russia», рішення від 30.05.2013, заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v.Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, у справах «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002, неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення, без наявних інших доказів, які б підтверджували обставини, викладені у ньому, не є беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні.

Відповідно до ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст. 252 КУпАП України орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

За вказаних обставин судом установлено, що докази вини ОСОБА_1 у керуванні транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами, не є переконливими і достатніми та не відповідають фактичним обставинам справи. Зокрема, судом не встановлено жодного прямого доказу, на підставі якого суд міг би беззаперечно встановити, що ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 126 КУпАП.

З цих підстав суд приходить до переконання про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись статтями 126, 247, 280, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя,-

П О С Т А Н О В И В:

Закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Апеляційна скарга подається до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Головуючий суддяЛ. М. Сливка