№ 3/755/8491/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" грудня 2020 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Метелешко О.В. розглянувши справу, що надійшла з Управління патрульної поліції в м. Києві про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з даних, що містяться у протоколі про адміністративне правопорушення серії ГП № 303391, ОСОБА_1 , 19 жовтня 2020 року, о 09 годині 50 хвилин, керував автомобілем «Mazda», д/н НОМЕР_1 , маючи ознаки наркотичного сп`яніння, та по вул. Шалетт, 6, на вимогу працівника поліції лейтенанта ОСОБА_2 відмовився пред`являти документи, що посвідчують особу. Своїми діями ОСОБА_1 скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст. 185 КУпАП.

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, надав до суду письмові пояснення, які мотивував тим, що 19 жовтня 2020 року, приблизно о 09 годині 00 хвилин, він рухався по вул. Шалетт в м. Києві на автомобілі «Mazda», д/н НОМЕР_1 . Біля будинку № 6 по вул. Шалетта його безпідставно, порушуючи ст. 35 Закону України "Про Національну поліцію", зупинив працівник поліції. Причину зупинення поліцейський йому не пояснив і не представився, почав вимагати у нього документи, що посвідчують особу та звинувачувати у тому, що він знаходиться в стані наркотичного сп`яніння. Він пояснив поліцейському, що наркотики не вживає і ніколи не вживав, а тому, у стані наркотичного сп`яніння знаходитися на може. Також, він попросив поліцейського пояснити причину його зупинки та яке він вчинив правопорушення. Він пояснював поліцейським, що вони мають право вимагати у водія пред`явлення документів, що посвідчують особу, якщо існує достатньо підстав вважати, що така особа вчинила правопорушення та безпосередньо при оформленні дорожньо-транспортної пригоди. Його безпідставно, із застосуванням сили з боку поліцейських, було витягнуто з автомобіля та відвезено до відділу поліції. Він просив надати йому можливість подзвонити батькам, але йому у цьому було відмовлено. Його телефон залишився в автомобілі, а іншого телефону для дзвінка батькам, йому не було надано. Через декілька годин його відпустили і було складено протокол про адміністративне правопорушення. Йому пояснили, що якщо він не підпише протокол, то йому не нададуть тимчасовий талон для керування автомобілем, тому він підписав протокол, самостійно повернувся до свого автомобіля, подзвонив батькам та продовжив керування автомобілем. Будь-який протокол відносно нього про порушення Правил дорожнього руху України не складався. Докази того, що було звернення будь-кого про керування ним транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння, у матеріалах справи відсутні. Крім того, до протоколу не долучено направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану наркотичного сп`яніння, що свідчить про те, що поліцейський у встановленому законом порядку не направляв його до закладу охорони здоров`я для проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння. Зокрема, у разі перебування особи в стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння, вона підлягає негайному відстороненню від керування транспортним засобом. Разом з цим, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять таких даних взагалі. Від керування транспортним засобом він не відсторонявся, а після оформлення протоколу, поїхав за кермом свого автомобіля. Він не порушував Правил дорожнього руху України та в стані наркотичного сп`яніння не знаходився. Також, у протоколі про адміністративне правопорушення відсутні записи про наявність свідків, відсутні його пояснення, а також, запис про відмову від пояснень. Правопорушення, передбачене ст. 185 КУпАП, обов`язково передбачає наявність саме законної вимоги поліцейського. Вимога поліцейського та його розпорядження є актом, юридично рівнозначним наказу, що виражений у категоричній формі та має бути законодавчо обґрунтованим. У протоколі про адміністративне правопорушення має бути відображений зміст законних вимог, що були йому висунуті працівниками поліції. Водночас, зі змісту протоколу вбачається, що він відмовлявся надавати документи, що посвідчують особу, але не зрозуміло, які саме вимоги ним не виконані, якщо з протоколу вбачається, що його особу встановлено. Своєї вини він не визнає та всі наведені вище обставини в їх сукупності, дають підстави вважати, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення.

Дослідивши наявні матеріали в їх сукупності, письмові пояснення ОСОБА_1 , приходжу до наступного.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, одним з завдань провадження в справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з вимогами ст. ст. 278, 280 КУпАП, суд першої інстанції при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення має вирішити питання про правильність складання протоколу та інших матеріалів справи, чи є необхідність у витребуванні додаткових матеріалів, а при розгляді справи зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Так, відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Стаття 8 Конституції України декларує, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Відповідно до ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Виходячи з положень ст. 8 Конституції України дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (ст. 62 Конституції України).

Відповідно до ст. 185 КУпАП, адміністративна відповідальність настає за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, а також вчинення таких же дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку.

Об`єктом даного адміністративного проступку є суспільні відносини у сфері охорони громадського порядку та громадської безпеки.

Об`єктивна сторона правопорушення виражається у злісній непокорі, тобто, відмові виконати законне розпорядження або вимогу працівника поліції при виконанні ним службових обов`язків, а також вчиненні таких самих дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку.

Суб`єкт адміністративного проступку - загальний (фізична осудна особа, яка досягла 16-річного віку).

Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ГП № 303391, ОСОБА_1 , 19 жовтня 2020 року, о 09 годині 50 хвилин, керував автомобілем «Mazda», д/н НОМЕР_1 , маючи ознаки наркотичного сп`яніння, та по вул. Шалетт, 6, на вимогу працівника поліції лейтенанта ОСОБА_2 відмовився пред`являти документи, що посвідчують особу, однак, у даному протоколі не відображений взагалі зміст законних вимог працівника поліції та умисел ОСОБА_1 на злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, тобто, не вказано, які дії останнього були злісними.

Всі наведені вище обставини та зібрані докази в їх сукупності, дають підстави вважати, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, адже, всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Зокрема, уточнювати, відредактовувати протокол суд змоги не має, адже ЄСПЛ у справі «Карелін проти Росії»(«Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення.

При цьому, за логікою ЄСПЛ, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч. 1 ст. 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

З огляду на викладене вище, суд зазначає, що оскільки діючим Кодексом України про адміністративне правопорушення не передбачено закриття провадження у зв`язку з невстановленістю достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді, то в даному випадку, дослідивши матеріали справи, вивчивши наявні докази в їх сукупності, необхідно провадження закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Так, п. 1 ст. 247 КУпАП передбачено, що провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, якщо в діях особи відсутній склад адміністративного правопорушення.

Крім того, відповідно до статті 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Аналогічного роду положення закріплено і у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Крім того, відповідно до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282) доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Зокрема, у справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Суд враховує, що п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» та ст. 40-1 КУпАП визначено, що судовий збір стягується лише у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, а тому виходячи з норм ч. 2 ст. 284 та ст. 247 КУпАП, не вбачає підстав для звернення судового збору.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 7, 9, 185, 245, 247, 251-252, 256, 266, 280, 283, 284 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 185 КУпАП - закрити, на підставі ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення через Дніпровський районний суд м. Києва.

Суддя: