Справа
№ 489/5581/20
Провадження
№3/489/2294/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2020 р. м. Миколаїв

Суддя Ленінського районного суду м. Миколаєва Губницький Д. Г., за участі секретаря судового засідання Бугаєвському В. А., розглянувши справу про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

Як зазначено в протоколі про адміністративне правопорушення, то 04.11.2020 р. близько 21:50 год. в м. Миколаєві, пр. Миру, 14 А, гр. ОСОБА_1 , який перебував у громадському місці, на дитячому майданчику та при спілкуванні із співробітниками поліції не скористався засобами індивідуального захисту зовнішніх дихальних шляхів, хоча мав при собі, чим порушив п. 10.1 постанови КМУ №641 від 22.07.2020 р. зі змінами від 13.10.2020 №956.

ОСОБА_1 був викликаний в судове засідання на 22.12.2020 р., вчасно та належним чином, причини своєї неявки суду не повідомив, письмового клопотання про відкладення судового засідання до суду не надходило. Тобто, судом було вжито всіх необхідних заходів для виклику особи в судове засідання.

Відповідно до рішення ЄСПЛ від 03.04.2008 року у справі «Пономарьов проти України» наголошується, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Таким чином, відповідно до ч. 1 ст. 268 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.44-3КУпАП відповідальність настає за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Дана стаття чітко не вказує на діяння (дію або бездіяльність), за вчинення яких настає адміністративна відповідальність, а відсилає до інших нормативно-правових актів, які встановлюють правила щодо карантину людей, санітарно-гігієнічні, санітарно-протиепідемічні правила і норми.

Відтак, адміністративна відповідальність може настати за: 1) порушення загальних санітарно-гігієнічних та санітарно-протиепідемічних правил і норм, які передбачені актами законодавства, зокрема Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб»; 2) порушення правил щодо карантину, які передбачені актами законодавства, зокрема Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб»; 3) порушення рішень органів місцевого самоврядування, якими передбачено заходи боротьби з інфекційними хворобами.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії АА №083900 від 04.11.2020 року ОСОБА_1 порушив п. 10.1 постанови КМУ №641 від 22.07.2020 р.

Згідно п.10-1 постанови КМУ № 641 на території України на період дії карантину забороняється: 1) перебування в громадських будинках і спорудах, громадському транспорті без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно.

Відповідно ст.251КУпАП доказами у справі про адміністративні правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Окрім протоколу про адміністративне правопорушення до матеріалів справи нічого не надано. Будь-які інші докази, як то пояснення свідків (очевидців), відео або фото фіксація тощо відсутні.

Також, як вбачається з норми постанови, заборонено перебування без вдягнутих засобів індивідуального захисту не в громадських місцях, а саме в будинках і спорудах, громадському транспорті, тобто в середині, в закритому приміщенні. А згідно протоколу особа знаходилась на вулиці.

Статтею 62 Конституції України передбачено, що обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Виходячи із змісту ст.8 Конституції України щодо визначення і дії в Україні верховенства права, положення ст.62 цього Закону розповсюджуються і на обвинувачення особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

Частиною 2 статті 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

За таких обставин, з огляду на вказане та відсутність в матеріалах доказів, на підтвердження вчинення ОСОБА_1 порушення санітарних протиепідемічних правил, суд не вбачає можливості дійти беззаперечного висновку про наявність в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП.

Згідно ст.247 ч.1 п.1 КУпАП провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає необхідним закрити провадження в справі про адміністративне правопорушення за відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ст. 44-3 КУпАП.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, -

ПОВТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст.44-3 КУпАП закрити за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення. Апеляційна скарга подається через Ленінський районний суд м. Миколаєва.

Суддя Д. Г. Губницький