Справа № 461/3135/20 Головуючий у 1 інстанції: Стрельбицький В.В.
Провадження № 33/811/911/20 Доповідач: Романюк М. Ф.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2020 року Львівський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Романюка М.Ф., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на постанову судді Галицького районного суду м.Львова від 11 червня 2020 року , про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-10 КУпАП,

в с т а н о в и в :

вищенаведеною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-10 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 145 (ста сорока п`яти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 2 465 гривень 00 копійок.

Звільнено ОСОБА_1 від сплати судового збору, відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Згідно з постановою судді, ОСОБА_1 визнано винним у тому, що він, будучи військовою службовою особою - старшим офіцером групи контролю виконання заходів у зонах діяльності відділу запобігання, виявлення злочинів та інших правопорушень військової частини НОМЕР_1 , близько 11 години 00 хвилин 11.03.2020 року, в службовому кабінеті №314 військової частини НОМЕР_1 , у АДРЕСА_2 , відмовився від виконання законних вимог начальника, а саме відмовився від виконання покладених на нього обов`язків щодо проведення перевірки за зверненням громадянина ОСОБА_2 , хоча мав реальну можливість належним чином виконати вказану вимогу начальника, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-10 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Не погоджуючись із рішенням судді районного суду, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати постанову Галицького районного суду м.Львова від 11 червня 2020 року, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог апелянт покликається на те, що оскаржувана постанова є незаконною та необґрунтованою, оскільки вона винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, без всебічного дослідження усі доказів, без надання їм належної оцінки та у зв`язку з невідповідністю висновків судді обставинам справи.

Зазначає, що в протоколі ЛВ №28 про військове адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 172-10 КУпАП від 09.04.2020 року не зазначено ім`я та по батькові особи, яка склала протокол, а також суть правопорушення у відповідності до ч.2 ст. 172-10 КУпАП, зокрема не зазначена об`єктивна сторона даного правопорушення, не вказано які норми законодавства було порушено ОСОБА_1 .

Вказує на те, що будь-яких документальних підтверджень того, що станом на 11.03.2020 року військові частини (установи, заклади) Збройних Сил України чи інших військових формувань, які дислокуються у Львівській області функціонують в умовах особливого періоду, до матеріалів справи долучено не було, будь-яких відомостей щодо вчинення ним правопорушення в умовах особливого періоду відсутні, та вказаний факт не доведено.

Крім цього, апелянт наголошує, що всупереч ч.2 ст. 254 КУпАП протокол складено після спливу двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення правопорушника.

Вважає, що протоколі та в матеріалах справи відсутні будь-які відомості щодо скоєння апелянтом правопорушення умисно, не встановлено мету та мотив скоєння правопорушення, а також з якого моменту воно вважається закінченим.

Звертає увагу, що невідповідність протоколу про адміністративне правопорушення вимогам закону унеможливлює прийняття у справі законного й обґрунтованого судового рішення, а тому без усунення зазначених недоліків протоколу про адміністративне правопорушення розгляд справи є неможливим.

Вказує на те, що суд першої інстанції, всупереч тверджень апелянта про упередженість показань свідків, не прийняв до уваги факт прямого підпорядкування свідків особі, що склала протокол, та можливість бути підданами впливу зі сторони свого прямого начальника, та не поставив під сумнів беззаперечність їх свідчень та незацікавленість.

На думку апелянта, службове розслідування проведене з порушенням вимог нормативно-правових актів, є упередженим та сфабрикованим, а висновки зроблені за результатами розслідування є необґрунтованими, безпідставними, необ`єктивними та такими, що не відповідають дійсним обставинам. Службовим розслідуванням неправомірні дії з сторони ОСОБА_1 , причинний зв`язок між правопорушенням та виконанням ним обов`язків військової служби, а також причини та умови, що сприяли вчиненню ним правопорушення встановлені не були, провину у формі прямого умислу не доведено, мету та мотив скоєння правопорушення не встановлено. Окрім того, зазначає, що в ході службового розслідування апелянту на давали можливості ознайомлюватися з матеріалами вказаного розслідування, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності до уваги взято не було.

Зазначає, що на момент доведення до відома апелянта резолюції підполковника ОСОБА_3 щодо проведення перевірки за зверненням громадянина ОСОБА_2 , він не зовсім добре почувався, його загальний стан (в тому числі морально-психологічний) не дозволяв в повній мірі виконувати всі поставлені завдання, у зв`язку із чим ОСОБА_1 звернувся на підготовчому етапі здійснення перевірки до підполковника ОСОБА_3 у вигляді письмового рапорту з проханням не залучати його до проведення вищезазначеної перевірки. Проте підполковник ОСОБА_3 не правильно кваліфікував його звернення, розцінив зміст його рапорту як відмову від проведення дорученої перевірки.
Апелянт покликається на те, що ні в ході розслідування, ні в ході судового розгляду факт його ознайомлення з посадовою інструкцією доведено не було, а тому ця інструкція братися до уваги як належний доказ не може.
Заслухавши думку особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , який підтримав подану апеляційну скаргу і просив її задовольнити, адвоката, перевіривши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що така задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що суд першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно з`ясував обставини, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення, передбачені ст. 280 КУпАП.

Згідно із приписами статей 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 254 КУпАП найважливішим джерелом доказів у справі про адміністративне правопорушення є протокол про вчинення адміністративного правопорушення, який повинен містити ознаки правопорушення, передбаченого КУпАП.

Згідно диспозиції ч.2 ст. 172-10 КУпАП відповідальність за вказане адміністративне правопорушення настає у разі відмови від виконання законних вимог командира, вчинене в умовах особливого стану.

Відповідно до ч. 10 ст. 1 Закону України «Про оборону України», особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Особливий період діє в Україні від 17 березня 2014 року, після оприлюднення Указу Президента України від 17 березня 2014 року №303/2014 «Про часткову мобілізацію». Президент України, відповідного рішення про переведення державних інституцій на функціонування в умовах мирного часу не приймав. Відтак, на теперішній час в державі продовжує діяти особливий період.

Воєнний час - це період фактичного перебування держави у стані війни з іншою державою. Початком воєнного часу є зокрема момент фактичного початку військових дій, які тривають на території України з квітня 2014 року по даний час. Відповідно до ст. ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, кожен військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями та зобов`язують свято і непорушно додержуватися вимог Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати свій військовий обов`язок.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , будучи військовою службовою особою - старшим офіцером групи контролю виконання заходів у зонах діяльності відділу запобігання, виявлення злочинів та інших правопорушень військової частини НОМЕР_1 , близько 11 години 00 хвилин 11.03.2020 року, в службовому кабінеті №314 військової частини НОМЕР_1 , у АДРЕСА_2 , відмовився від виконання законних вимог начальника, а саме відмовився від виконання покладених на нього обов`язків щодо проведення перевірки за зверненням громадянина ОСОБА_2 , хоча мав реальну можливість належним чином виконати вказану вимогу начальника, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-10 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
В протоколі про військове адміністративне порушення ЛВ №28, вказано, що на виконання вимог наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 11.03.2020 №42-АГ «Про призначення службового розслідування» з метою встановлення причин, умов і обставин, що сприяли відмові підполковника ОСОБА_1 , старшого офіцера групи контролю виконання заходів у зонах діяльності відділу запобігання, виявлення злочинів та інших правопорушень військової частини НОМЕР_1 , від виконання покладених на нього обов`язків з проведення перевірки за зверненням громадянина ОСОБА_2 (вх. №2246 від 11.03.2020), а також встановлення ступеня його вини, визначеною комісією проведено службове розслідування.
В ході вказаного розслідування встановлено, що тимчасово виконуючим обов`язки начальника відділу запобігання, виявлення злочинів та інших правопорушень військової частини НОМЕР_1 підполковником ОСОБА_3 завдання підполковнику ОСОБА_1 щодо проведення перевірки визначено згідно та в межах наданих повноважень; проведення визначеної перевірки визначено згідно та в межах наданих повноважень; проведення визначеної перевірки за зверненням громадян відноситьсядо безпосередніх службових обов`язків підполковника ОСОБА_1 й прямо передбачено посадовою інструкцією; командиром військової частини НОМЕР_1 , тимчасово виконуючим обов`язки начальника відділу запобігання, виявлення злочинів та інших правопорушень - заступника командира військової частини НОМЕР_1 чи іншим начальником (командиром) після написання рапорту про низький морально-психологічний стан підполковником ОСОБА_1 рішення прозвільнення останнього від виконання визначеної перевірки не приймалось; підполковник ОСОБА_1 , до моменту призначення його в групу з проведення перевірки за зверненням громадянина до свого безпосереднього начальника чи інших службових осіб військової частини НОМЕР_1 із скаргами (заявами) щодо свого низького морально-психологічного стану чи упередженого до нього ставлення не звертався; безпосереднім та прямими начальниками ознак низького морально-психологічного стану підполковника ОСОБА_1 чи упередженого до нього ставлення не спостерігалось; підполковник ОСОБА_1 заходів для проведення призначеної перевірки за зверненням громадина ОСОБА_2 не здійснював та від її проведення самоусунувся.
По даному факту, за результатами проведеного службового розслідування, начальником відділу запобігання, виявлення злочинів та інших правопорушень заступник командира військової частини НОМЕР_1 полковником ОСОБА_4 був складений протокол стосовно ОСОБА_1 за відмову від виконання законних вимог командира (начальника), в умовах особливого періоду, що тягне за собою адміністративну відповідальність, що передбачена ч.2 ст. 172-10 КУпАП.

З протоколу вбачається, що ОСОБА_1 відмовився від надання пояснень та підписання протоколу у присутності свідків ( а.с 6).
Окрім того, як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції, всупереч покликань в апеляційній скарзі, детально дослідивши матеріали та обставини справи, давши їм належну оцінку, дослідивши докази, що містяться в матеріалах справи, а саме дані протоколу про адміністративне правопорушення ЛВ№28 від 09 квітня 2020 року, визнав його таким, що відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, а тому він є належним та допустимим доказом, та надав йому оцінку у сукупності з іншими доказами у справі, а саме: витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 11.03.2020 року за №42-АГ про призначення службового розслідування, згідно якого за даним факом призначено службове розслідування; актом проведеного службового розслідування; витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 08.04.2020 року за №70-БГ про результати службового розслідування, яким встановлено завершення службового розслідування; рапортом заступника командира військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_3 від 11.03.2020 року про факт невиконання ОСОБА_1 вимоги щодо проведення перевірки звернення; рапортом старшого офіцера групи контролю виконання заходів у зонах діяльності відділу запобігання, виявлення злочинів та інших правопорушень військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 від 11.03.2020 року про причини невиконання вимоги, з якого вбачається, що останній, у зв`язку з низьким морально-психологічним станом, пов`язаним з упередженим до нього ставленням та чиненням постійного тиску на нього зі сторони командування військової частини, просить не залучати його до виконання завдань, зокрема до перевірки фактів, викладених у заяві ОСОБА_2 , оскільки це не передбачено його посадовою інструкцією; зверненням ОСОБА_5 , з резолюцією ОСОБА_1 про проведення перевірки щодо усіх питань викладених у заяві; посадовою інструкцією старшого офіцера групи контролю виконання заходів у зонах діяльності відділу запобігання, виявлення злочинів та інших правопорушень військової частини НОМЕР_1 , згідно якої старший офіцер зобов`язаний: приймати участь у плануванні та проведенні перевірок, службових розслідувань за фактами вчинення правопорушень, в тому числі у матеріалах яких є відомості, які містять інформацію, віднесену до державної таємниці, або розголошення яких може завдати шкоди національним інтересам і безпеці держави; копією наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 06.11.2018 року №223-АГ «Про внесення змін до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 02.01.2018 року №2-АГ «Про затвердження посадових інструкцій окремих службових осіб командування військової частини НОМЕР_1 »; посадовою інструкцією заступника командира військової частини НОМЕР_1 по роботі з особовим складом та посадовою інструкцією офіцера-психолога військової частини НОМЕР_1 , якими визначено повноваження даних посадових осіб; витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 06.03.2020 року №56 про тимчасове виконання обов`язків начальника відділу запобігання виявлення злочинів та інших правопорушень заступником начальника військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 ; письмовими поясненнями офіцера-психолога в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_6 від 19.03.2020 року, згідно яких остання вказала, що ОСОБА_1 відмовився від вивчення його морально-психологічного стану; письмовими поясненнями заступника командира роти ВСП з МПЗ ОСОБА_7 від 25.03.2020 року, згідно яких морально-психологічний стан ОСОБА_1 цілком сприяє виконанню ним завдань за призначенням; письмовими поясненнями заступника начальника військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 від 27.03.2020 року, з яких вбачається факт відмови ОСОБА_1 від виконання вимоги щодо проведення перевірки за заявою ОСОБА_2 ; письмовими поясненнями начальника відділення запобігання і профілактики злочинів та правопорушень відділу ВЗВЗ та ІП ОСОБА_8 від 27.03.2020 року, з яких вбачається факт відмови ОСОБА_1 від виконання вимоги щодо проведення перевірки за заявою
ОСОБА_9 у справі докази в їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для прийняття рішення про наявність у діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-10 КУпАП, відтак доводи апеляційної скарги про недопустимість взятих до уваги судом доказів та їх неналежність, є безпідставними та голослівними.

Крім того з наданих в суді першої інстанції пояснень свідка ОСОБА_3 вбачається, що 11.03.2020 року він прийняв рішення про призначення ОСОБА_1 для проведення перевірки за зверненням ОСОБА_2 та дав вказівку довести наказ до відома ОСОБА_1 . В подальшому до нього зайшов ОСОБА_1 , і сказав, що це не входить в його службові обов`язки. Він продемонстрував ОСОБА_1 посадову інструкцію старшого офіцера, однак той все одно відмовився виконувати його законну вимогу щодо організації перевірки. Про рапорт поданий ОСОБА_1 він повідомив свого безпосереднього керівника. До написання рапорту ОСОБА_1 нічого не повідомляв про свій низький морально-психологічний стан. Тиску на нього ( ОСОБА_3 ) ніхто не чинив.
Допитаний судом першої інстанції свідок ОСОБА_10 показав, що полковник ОСОБА_4 запросив його до свого службового кабінету. Там знаходились ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 . ОСОБА_1 оголошували протокол, але від підпису він відмовився, сказав, що погано себе почуває і йде до медичної частини та покинув кабінет. ОСОБА_1 сказав, що не буде цього слухати (оголошення протоколу). Тиск на нього ( ОСОБА_10 ) ніхто не чинив.
Також, свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні місцевого суду пояснив, що протокол був складений після закінчення службового розслідування і був оголошений ОСОБА_1 , однак від підпису у протоколі останній відмовився.
Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні суду першої інстанції показав, що ОСОБА_3 дав йому вказівку на підготовку припису щодо проведення перевірки. Старшим було визначено ОСОБА_1 . Через 20 хвилин ОСОБА_3 його викликав і сказав, що ОСОБА_1 відмовився проводити перевірку. Потім до кабінету зайшов ОСОБА_1 і почав на підвищених тонах сперечатися з ОСОБА_3 , і говорити чому він не має виїжджати на перевірку. Тиску на нього ( ОСОБА_11 ) ніхто не чинив.
Свідок ОСОБА_8 , військовослужбовець в/ч НОМЕР_1 , в судовому засіданні місцевого суду пояснив, що йому відомо про те, як до військової частини надійшло звернення громадянина ОСОБА_2 , організацію перевірки якого було доручено підполковнику ОСОБА_12 . Останній в свою чергу, доручив проведення перевірки ОСОБА_1 . Він був присутній у кабінеті ОСОБА_3 коли ОСОБА_1 прийшов у кабінет і сказав, що не буде виконувати вимогу щодо проведення перевірки, оскільки це не входить до його обов`язків. Після цього, ОСОБА_12 продемонстрував ОСОБА_1 його посадову інструкцію, згідно якої до обов`язків ОСОБА_1 входить проведення перевірок і повідомив про законність такої вимоги. Однак, ОСОБА_1 відмовився від виконання вимоги ОСОБА_3 . Також, вказав, що жодного тиску під час провадження по даній справі на нього ( ОСОБА_8 ) не чинилось.
Доводи апеляційної скарги про недопустимість пояснень свідків як доказів є безпідставними й суд їх до уваги не бере. Те, що свідки являються посадовими особами органу, уповноваженого складати протоколи про адміністративні правопорушення, не є обставиною, яка б виключала можливість залучення їх як свідків, та не свідчить про їх упередженість.
Пояснення вказаних свідків узгоджуються з іншими доказами у справі, а відтак були обґрунтовано враховані судом першої інстанції при винесенні постанови.

Статтею 256 КУпАП встановлені вимоги щодо змісту протоколу про адміністративне правопорушення, зокрема, у такому зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Наявний у матеріалах справи протокол про адміністративне правопорушення від 09 квітня 2020 року ЛВ №28 (а.с.2-6) відповідає зазначеним вище вимогам, у ньому містяться усі необхідні відомості, відтак покликання апелянта про невідповідність протоколу вимогам закону не заслуговують на увагу.

Також, на переконання апеляційного суду, доводи апеляційної скарги про те, що службове розслідування є упередженим та сфабрикованим є безпідставними, з огляду на те, що апелянтом не надано жодних доказів на підтвердження даного факту, й така обставина не встановлена апеляційним судом під час розгляду апеляційної скарги.

Щодо доводів апелянта про те, що судом першої інстанції не було встановлено всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, а обставини, які суд встановив не відповідають дійсності та не підтверджується належними і допустимими доказами у справі, то такі на думку суду є безпідставними, так як згідно постанови суду першої інстанції вбачається, що суддя першої інстанції врахував та вказав у постанові усі зазначені в матеріалах справи докази.

На думку апеляційного суду, доводи апеляційної скарги про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-10 КУпАП, спростовуються наявними у матеріалах справи доказами, які суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги та належним чином мотивував своє рішення.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм матеріального та процесуального законодавства, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, апеляційний суд вважає необґрунтованими й до уваги не бере.

Покликання апелянта в апеляційній скарзі про те, що постанова суду винесена із порушеннями норм чинного законодавства, не в повній мірі відповідає вимогам закону, матеріалам та обставинам справи, апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки при розгляді справи в суді першої інстанції порушень норм матеріального чи процесуального права допущено не було. Суддя відповідно до ст.ст. 245 та 280 КУпАП повно і всебічно з`ясував усі обставини, що мали значення для правильного вирішення справи.

Що стосується доводів апелянта про закриття провадження у справі, то вважаю, що у діях ОСОБА_1 наявні ознаки правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-10 КУпАП, а тому відсутні підстави для закриття провадження у даній справі.

Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки судді в постанові, при розгляді апеляційної скарги не було наведено.
Враховуючи вищенаведене, на переконання апеляційного суду, оскаржувана постанова судді першої інстанції є законною й обґрунтованою, прийнятою у відповідності до вимог процесуального закону, відтак підстав для задоволення апеляційних вимог немає.
Керуючись ст. 294 КУпАП, суд, -

п о с т а н о в и в:

Постанову судді Галицького районного суду м.Львова від 11 червня 2020 року відносно ОСОБА_1 , залишити без змін, а його апеляційну скаргу, без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя М.Ф.Романюк