Провадження № 3/537/775/2020
Справа № 537/1554/20
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.07.2020 року м. Кременчук

Суддя Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області Мурашова Наталя Валентинівна, за участі секретаря Мєняйлова О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань у приміщенні суду адміністративний матеріал, який надійшов з Батальйону патрульної поліції в місті Кременчук Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, РНОКПП НОМЕР_1 , який не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , протягом року притягувався до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП постановою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 04.12.2019 року у справі №537/4231/19,

за вчинення правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 130 КУпАП,

в с т а н о в и в:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії БД №406274, складеним 10.05.2020 року поліцейським роти №3 взводу №1 БПП в м. Кременчук УПП в Полтавській області ДПП НП капралом поліції Халява О.С. «10.05.2020 року о 16 год. 21 хв. в м. Кременчук по вул. Івана Приходька, буд.26, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Mazda 626, д.н.з. НОМЕР_2 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме неприродна блідість обличчя, тремтіння кінчиків пальців рук, зіниці очей не реагують на світло. Від проходження медичного огляду в законному порядку в медичному закладі ПОНД водій відмовився на місці у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена за ч.2 ст.130 КУпАП».

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся шляхом неодноразового направлення судових повісток за місцем проживання, вказаним ним у протоколі про адміністративне правопорушення та шляхом публікації оголошення на веб-сайті Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет. Проте ОСОБА_1 не повідомив причини неявки, не звертався із заявою про відкладення розгляду справи до суду.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Відповідно до ст.1 та ст.8 Основного Закону, Україна є правовою державою, де визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно з положеннями ст.129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством. (ст. 1 КУпАП).

Відповідно до ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.

Згідно із ч. 3 п. (b) ст. 31 Віденської Конвенції про право міжнародних договорів від 1969 року, ратифікованої Україною 14.05.1986 року, поряд з контекстом договору враховується наступна практика його застосування, яка встановлює угоду учасників щодо тлумачення. Крім того, відповідно до ст. 32 Конвенції про захист прав і основних свобод людини (далі за текстом - Конвенція) питання тлумачення і застосування Конвенції належить до виключної компетенції Європейського суду, який діє відповідно до Конвенції, тобто рішення Європейського суду є невід`ємною частиною Конвенції як практика її застосування і тлумачення.

В ч.1 ст. 6 Конвенції передбачено, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення». Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку».

Згідно з положеннями ч.3 ст.6 Конвенції кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя, тощо.

Стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, поширено ЄСПЛ й на провадження у справах про адміністративні правопорушення, оскільки «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції може розглядати й протокол про адміністративне правопорушення (справи «Лучанінова проти України», «Швидка проти України», «Салов проти України»).

Виходячи з практики застосування Європейським судом ст. 6 Конвенції, у випадку, якщо передбачені санкції є достатньо суворими, то скоєне правопорушення має природу кримінального злочину, а отже, його судовий розгляд має відповідати принципу справедливості відповідно до статті 6 Конвенції.

Таким чином, розглядаючи справу про притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.130 КУпАП, судовий процес має відповідати загальним засадам кримінального провадження, а суд має забезпечити гарантії і принципи законності щодо особи, яка притягається до відповідальності, оскільки санкція вказаної статті, при встановленні факту скоєння правопорушення і вини, передбачає штраф, розмір якого значно перевищує прожитковий мінімум для осіб працездатного віку в Україні, як і значно перевищує мінімальний розмір штрафу, визначений ч.2 ст. 52 КК України, а крім того ще передбачає обов`язкове позбавлення права керування транспортними засобами.

Обов`язкова відповідність процесу у справах про притягнення особи до адміністративної відповідальності за ст.130 КУпАП таким засадам, як верховенство права, законність, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, забезпечення права на захист, безпосередність дослідження доказів, а також змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів безумовно має враховуватись як особами, яких звинувачують у скоєнні адміністративного правопорушення, та їх захисниками, так і судом, що здійснює розгляд відповідних справ.

Статтею 280 КУпАП, передбачено що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Відповідно до вимог ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а також іншими документами.

В ст. 251 КУпАП передбачено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ст.254 КУпАП, про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Згідно ст.256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

В порушення ст.256 КУпАП та Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 06.11.2015 року № 1376 (далі Інструкція), у протоколі про адміністративне правопорушення серія БД №406274 від 10.05.2020 р., не зазначені в повній мірі відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, а саме у графі "особу встановлено" - відсутні дані документу (дата видачі і назва органу, що його видав, або серія, номер іншого документа, що посвідчує особу, яка вчинила правопорушення (службове чи пенсійне посвідчення, студентський квиток тощо), дата видачі і найменування органу (установи, підприємства, організації), що його видав(ла) на підставі якого було встановлено особу, на яку складено протокол про адміністративне правопорушення. При цьому зазначено, особу встановлено ІПНП (інформаційний портал Національної поліції).

Так, Законом України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що посвідчують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» визначено перелік документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України. Зі змісту даної норми вбачається, що встановлення особи за базами ІПНП не передбачено діючим законодавством.

Крім того направлена особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 судова повістка за адресою, вказаною у постанові про адміністративне правопорушення за адресою АДРЕСА_1 , повернута до суду з відміткою поштового відділення «Адресат відсутній за вказаною адресою».

А згідно з даними відділу ведення Реєстру територіальної громади Автозаводської районної адміністрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 значиться знятим з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , з 23.05.2000 р.

Отже не зазначення у протоколі про адміністративне правопорушення в повній мірі достовірних відомостей про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, її паспортних даних чи реєстраційного номеру облікової картки платника податків є неприпустимим, оскільки суд не може належним чином встановити особу, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до вимог ст.ст. 251, 256 КУпАП та Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої Наказом МВС України № 1376 від 06.11.2015 року, у протоколі про адміністративне правопорушення, поряд з іншим, повинні бути чітко зазначені суть адміністративного правопорушення (яка повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАП, за якою складено протокол) та відомості необхідні для вирішення справи, а до протоколу повинні бути додані докази вчиненого правопорушення.

Наведені вимоги законодавства не дотримані при складанні протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №406274, згідно з яким ОСОБА_1 притягується до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.130 КУпАП.

Частиною 1 статті 130 КУпАП (в редакції, що діяла на момент вчинення правопорушення) передбачена адміністративна відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно з положеннями ч.2 ст.130 КУпАП повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених частиною першою цієї статті, - тягне за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки і на інших осіб накладення штрафу у розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого.

Таким чином суб`єктом правопорушень, передбачених ст.130 КУпАП може бути лише особа, яка керувала транспортним засобом з порушенням ПДР України.

Згідно п. 27 Постанови Пленуму Верховного суду України від 23.12.2005 року № 4 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, також про адміністративні правопорушення на транспорті», керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу.

Об`єктивна сторона правопорушень, передбачених ч.2 ст.130 КУпАП, є повторним протягом року вчиненням будь-якого з порушень: керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, або відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Фактично в протоколі про адміністративне правопорушення, за яким ОСОБА_1 притягається до відповідальності, працівник поліції при викладенні складу правопорушення обмежився наведенням у фабулі обвинувачення лише змісту диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП.

В обґрунтування вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП, за обставин, наведених в протоколі про адміністративне правопорушення БД №406274 від 10.05.2020 року, складеного поліцейським роти №3 взводу №1 БПП в м. Кременчук УПП в Полтавській області ДПП капралом поліції Халява О.С. подано відеозапис події, письмові пояснення свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та рапорт поліцейського взводу №2 роти №3 БПП в м. Кременчук УПП в Полтавській області капрала поліції Халяви О.С.

Так, на дослідженому відеозапису з нагрудної камери працівника патрульної поліції не зафіксовано факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом Mazda 626, д.н.з. НОМЕР_2 о 16 год. 21 хв. 10.05.2020 року. Відеозапис розпочинається з розмови поліцейських з ОСОБА_1 , які встановлюють його особу, роз`яснюють йому про необхідність включення аварійної світлової сигналізації у разі зупинки на вимогу поліцейського. При цьому інший чоловік на відеозапису повідомляє, що саме він керував транспортним засобом, а не ОСОБА_1 . ОСОБА_1 повідомляє працівникам поліції, що він позбавлений права керування транспортними засобами. На пропозицію працівників поліції пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння в наркодиспансері, ОСОБА_1 відмовився. Після чого працівники поліції запросили двох свідків для фіксування відмови ОСОБА_1 в проходженні огляду на стан наркотичного сп`яніння. Під час спілкування з поліцейськими ОСОБА_1 жодного разу не сказав, що він керував транспортним засобом. З відео вбачається, що свідки запрошені працівниками поліції значно пізніше, а тому вони не були очевидцями факту керування цим автомобілем.

В наданих до протоколу про адміністративне правопорушення поясненнях свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 зазначено лише, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння. Не зазначено, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом.

Матеріали справи не містять інших доказів на підтвердження факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом.

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування поза розумним сумнівом (рішення Європейського суду з прав людини від 18 січня 1978 у справі «Ірландія проти Сполученого королівства»), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Керуючись принципами змагальності та диспозитивності судового процесу, аналізуючи вище вказані докази в їх сукупності, суд вважає, що в наявних матеріалах справи відсутні докази, які поза розумним сумнівом свідчили б, що 10.05.2020 року о 16 год. 21 хв. в м. Кременчуці по вул. Івана Приходька, буд.26, саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом Mazda 626, д.н.з. НОМЕР_2 .

А відповідно не доведено, що ОСОБА_1 є суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Зі змісту ст. 62 Конституції України вбачається, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні праовпоршуення. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Особа не несе відповідальності за відмову давати показання або пояснення щодо себе, членів сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом. (ст. 63 Конституції України).

Європейський суд з прав людини зазначає, що рівень певності, якого має досягти суддя за системою «внутрішнього переконання» чи системою «поза межами розумного сумніву», який є важливим для постановлення справедливого рішення, не повинен досягатися шляхом примусу до зізнання. Таким чином буде дотримано цілковитої поваги до презумпції невинуватості та статусу осіб, що притягуються до відповідальності, які є ключовими поняттями для демократичної концепції судового розгляду.

З огляду на викладене, у відповідності до положень ст.252 КУпАП, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, з урахуванням положень ст. 254 КУпАП, суд вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП.

Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в разі відсутності події, складу адміністративного правопорушення.

З огляду на наведене, суд вважає за необхідне закрити провадження у справі, на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю складу правопорушення.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 124, 247, 283, 284 КпАП України, суд

п о с т а н о в и в :

ОСОБА_1 визнати невинуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого за ч.2 ст.130 КУпАП.

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.2 ст.130 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду через Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області протягом 10 діб з моменту винесення.

Суддя Крюківського районного суду

м. Кременчука Полтавської області Мурашова Наталя Валентинівна