Провадження № 33/4820/41/20
Категорія: ч.3 ст.172-20 КУпАП Доповідач Вітюк І. В.
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 січня 2020 року м. Хмельницький

Суддя Хмельницького апеляційного суду Вітюк І.В., з участю секретаря Бондара О.В., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , захисника адвоката Лозінського М.В., розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницькому апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Хмельницького міськрайонного суду від 20 листопада 2019 року,

в с т а н о в и л а:

Постановою Хмельницького міськрайонного суду від 20 листопада 2019 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, молодшого сержанта, командира перевантажувального відділення відділення транспортування та перевантаження ракетного дивізіону в/ч НОМЕР_1 , жителя АДРЕСА_1 ,
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 172-20 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді арешту з утриманням на гауптвахті строком на 10 (десять) діб.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 384 грн. 20 коп.

За постановою суду, 12.10.2019 року близько 18 год. 00 хв. молодший сержант ОСОБА_1 , будучи на військовій службі у добовому наряді в умовах особливого періоду на території військової частини НОМЕР_1 , що в АДРЕСА_2 , під час виконання ним обов`язків військової служби перебував у нетверезому стані, що підтверджується довідкою КНП «Хмельницького обласного закладу з надання психіатричної допомоги» № 1048 від 12 жовтня 2019 року.

Не погоджуючись з рішенням суду, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову.

Свої вимоги аргументує тим, що постанова суду першої інстанції прийнята з порушенням норм матеріального і процесуального права, не відповідає обставинам справи, вимогам закону, а в частині накладення адміністративного стягнення є незаконною.

Вказує, що суд першої інстанції, приймаючи рішення в даній справі та перевіряючи складений відносно нього адміністративний протокол, належним чином не перевірив та не надав відповідної правової оцінки щодо кваліфікації вчиненого ним правопорушення саме за ч.3 ст.172-20 КУпАП, так як станом на дату складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення, так і на момент розгляду справи судом, особливий період не діяв (особливий період в Україні, відповідно до Указів Президента діяв з 18 березня 2014 року по 2 травня 2014 року; з 7 травня 2014 року по 21 червня 2014 року; з 24 липня 2014 року по 7 вересня 2014 року; з 20 січня 2015 року по 22 серпня 2015 року), отже його дії слід кваліфікувати за частиною 2, а не за частиною 3 ст.172-20 КУпАП.

Звертає увагу і на те, що судом при обранні виду і міри адміністративного стягнення, не враховано обставини, які пом`якшують його відповідальність, а саме факт визнання вини та щире каяття у вчиненому правопорушенні, те що він одружений, має малолітнього сина ІНФОРМАЦІЯ_2 , який перебуває на його утриманні.
Стверджує апелянт і про те, що у разі застосування до нього адміністративного стягнення у виді арешту з утриманням на гауптвахті, він буде позбавлений можливості забирати свого сина з дитячого садочка, а також це призведе до погіршення його матеріального становища, оскільки при перебуванні на гауптвахті військовослужбовцям не нараховується заробітна плата (грошове забезпечення).

Провівши апеляційний розгляд справи, заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника на підтримку поданої апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає її такою, яка підлягає частковому задоволенню.

Матеріали адміністративної справи щодо ОСОБА_1 (зокрема протокол про адміністративне правопорушення, письмові та усні пояснення правопорушника, довідка КНП «Хмельницького обласного закладу з надання психіатричної допомоги») містять достатньо фактичних даних, які свідчать про обґрунтованість висновку суду щодо доведеності вини останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.172-20 КУпАП.

Факт перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння під час виконання ним обов`язків військової служби не заперечується і в поданій апеляційній скарзі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що воєнний стан на території України оголошений не був, а визначенням наявності чи відсутності особливого періоду в Україні є рішення про мобілізацію, тривалість якої є обмеженою та складає 45 діб з моменту її оголошення.

Такі доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на змісті Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року, а також суперечать сформованій сталій практиці Верховного Суду у подібних правовідносинах (постанови від 30 травня 2018 року (провадження 61-16144св18), 30 травня 2018 року (провадження 61-11319св18), 20 червня 2018 року (провадження 61-844св17), 26 червня 2018 року (провадження 61-7217св18), 07 листопада 2018 року (провадження 61-5283св18), 21 лютого 2019 року (провадження 51-7411км18), 26 лютого 2019 року (провадження 51-1371км18), 14 березня 2019 року (провадження 51-8985км18).

Зокрема, відповідно до ст.1 вказаного закону особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Особливий період діє в Україні з моменту оприлюднення Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію».

Відповідного рішення про переведення державних інституцій на функціонування в умовах мирного часу та про повну демобілізацію усіх призваних під час мобілізації військовослужбовців Президент України не приймав. У проміжки між періодами проведення мобілізації стан особливого періоду не припинявся.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 такої кваліфікуючої ознаки, як вчинення адміністративного правопорушення в умовах особливого періоду, а тому апеляційна скарга в цій частині позбавлена підстав.

Разом з тим, при накладенні адміністративного стягнення, місцевим судом порушено положення ст.33 КУпАП.

Відповідно до вимог даної норми закону, при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Як вбачається з матеріалів справи, місцевим судом дані обставини взагалі не були враховані, так як мотивувальна частина постанови суду фактично їх не містить.

Накладаючи на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді арешту з утриманням на гауптвахті, за наявності в санкції ч.3 ст.172-20 КУпАП альтернативного виду стягнення у виді штрафу, суд в постанові не зазначив чи має вчинене правопорушення ознаки повторного чи грубого та в чому вони полягають, не перевірив та не врахував належним чином даних про особу правопорушника, та які з них були прийняті судом до уваги при визначенні виду адміністративного стягнення.

Більше того, за наявності альтернативних санкцій, суд жодним чином не мотивував своє рішення щодо обрання особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, найсуворішого виду стягнення, передбаченого ч.3 ст.172-20 КУпАП.

Із даних протоколу про адміністративне правопорушення, пояснень особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, службової характеристики, ОСОБА_1 раніше до адміністративної відповідальності не притягався, є сумлінним військовослужбовцем, дотримується покладених на нього посадових обов`язків, неодноразово заохочувався, до поставлених йому завдань ставиться відповідально, накази командирів виконує своєчасно, в колективі користується авторитетом, жодних негативних наслідків від його протиправних дій не настало.

Крім того, ОСОБА_1 має стійкі соціальні зв`язки, одружений, на його утриманні перебуває малолітня дитина.

У зв`язку з наведеним та з врахуванням того, що тяжких наслідків від вчиненого адміністративного правопорушення не настало, апеляційний суд приходить до висновку, що накладене на ОСОБА_1 стягнення у виді арешту з утриманням на гауптвахті за видом є таким, що не відповідає характеру вчиненого правопорушення та особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, а тому постанова суду в цій частині підлягає зміні та обранні ОСОБА_1 адміністративного стягнення за вчинення адмінправопорушення, передбаченого ч.3 ст.172-20 КУпАП, у виді штрафу. Даний вид адміністративного стягнення, на думку суду, є достатнім для виправлення ОСОБА_1 та попередження скоєння ним нових правопорушень.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст.293, 294 КУпАП, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 листопада 2019 року щодо ОСОБА_1 змінити.

Накласти на ОСОБА_1 стягнення за вчинене ним адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.172-20 КУпАП, у виді штрафу в розмірі двохсот вісімдесяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 4854 гривні.

В решті постанову залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Хмельницького
апеляційного суду І.В. Вітюк