Справа № 466/1550/20 Головуючий у 1 інстанції: Невойт П.С.
Провадження № 33/811/817/20 Доповідач: Гуцал І. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2020 року Львівський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Гуцала І.П., за участі ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Шевченківського районного суду м. Львова від 21 травня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючого, до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

в с т а н о в и в :

постановою судді Шевченківського районного суду м. Львова від 21 травня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 10200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 420 (чотириста двадцять) гривень 40 копійок судового збору.

Згідно з постановою судді, водій ОСОБА_1 22 лютого 2020 року о 16:05 год. на пр.Чорновола, 14 у м.Львові керував автомобілем марки «Volkswagen Passat» д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння: запах з порожнини рота, нечітка вимова, виражене тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на визначення стану сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України.

Не погоджуючись із рішенням судді районного суду, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді Шевченківського районного суду м. Львова від 21 травня 2020 року та прийняти нову постанову, якою справу щодо ОСОБА_1 провадженням закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Подану апеляційну скаргу мотивує тим, що постанова суду першої інстанції є необґрунтованою, не відповідає матеріалам справи та вимогам закону, оскільки він на момент звернення до нього працівників поліції не був учасником дорожнього руху, не знаходився в автомобілі, а розмовляв по телефону на вулиці, через що не одразу відреагував на звернення інспектора, що було сприйнято останнім за непокору. Наслідком цього стало застосування щодо нього адміністративного арешту у відділку поліції та складено щодо нього протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 185 КУпАП (злісна непокора законному розпорядженню або вимозі поліцейського), провадження по якому закрито постановою Шевченківського районного суду м. Львова №466/1564/20 від 21 травня 2020 року у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Посилається на те, що працівниками поліції не було надано відеозапису події та стверджує, що свідки на місці події взагалі не залучались, хоча поліцейські в судовому засіданні вказали, що свідки були залучені одразу після зупинення транспортного засобу і в їх присутності ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння, після чого мала місце непокора. Разом з тим, з протоколу серії АА №151123 від 22 лютого 2020 року про вчинення мною адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП вбачається те, що спочатку мала місце непокора і лише після цього були запрошені свідки. Направлення на огляд водія з метою визначення стану сп`яніння виписане о 16:20 год. тобто до зафіксованого у письмових поясненнях залучених о 16:25 год. свідків, що свідчить про грубе порушення працівниками поліції вимог Інструкції про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» від 9 листопада 2015 року №1452/735.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 на підтримання поданої апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суддя апеляційного суду вважає, що така підлягає до задоволення.

Відповідно до вимог статей 245, 252, 280 КУпАП в справі про адміністративне правопорушення обставини правопорушення повинні бути з`ясовані всебічно, повно і об`єктивно в їх сукупності.

При цьому суд при розгляді справи зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, і винести постанову, зміст якої має відповідати вимогам ст. 283 КУпАП.

Наведених вимог закону суддею місцевого суду під час розгляду справи та при прийнятті постанови в повній мірі не дотримано, про що обґрунтовано зазначено в апеляційній скарзі.

Згідно з п. 2.5 Правил дорожнього руху передбачено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Для встановлення наявності в діяннях особи складу зазначеного адміністративного правопорушення підлягає доказуванню, зокрема, факт керування транспортним засобом особою, яка перебуває стані сп`яніння.

У своїй постанові Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду у справі №404/4467/16-а від 20 лютого 2019 року зазначив, що само по собі керування транспортним засобом розуміється як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.

З наявних матеріалів справи, а також показів в суді першої інстанції поліцейських ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , вбачається, що «22 лютого 2020 року близько 15:35 год. їм у складі екіпажу на службовий планшет надійшла інформація, що на території супермаркету «Ашан» на вул. Чорновола, 14 водій у стані алкогольного сп`яніння керує автомобілем марки «Volkswagen Passat» д.н.з. НОМЕР_1 . Службовим автомобілем вони прослідували за ним та біля автозаправки «ОККО» на пр. Чорновола, 16 зупинили автомобіль». Аналогічні покази наведені в рапорті інспектора Купінської О. ОСОБА_4 від 22 лютого 2020 року.

Разом з тим, ОСОБА_1 у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції категорично заперечив той факт, що він керував транспортним засобом та вказує, що на момент звернення до нього інспектора поліції він не перебував в автомобілі, а розмовляв по телефону на вулиці.

З огляду на наведене, учасники події надали діаметрально протилежні покази з приводу місцезнаходження ОСОБА_1 в той момент, коли приїхали працівники поліції та кожен з них відстоює свою позицію.

Наведені суперечливі пояснення не можуть бути встановлені суддею апеляційної інстанції, оскільки у матеріалах справи відсутній запис з камер відеоспостереження патрульних.

З урахуванням того, що у справах про адміністративні правопорушення тягар доказування покладено на орган, який склав протокол про адміністративне правопорушення, особа, щодо якої складено такий протокол, звільнена від обов`язку доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення, що є обов`язковою складовою презумпції невинуватості, в матеріалах справи відсутні докази того, що інспекторами поліції здійснювалася зупинка транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , ними не було зафіксовано факту руху автомобіля марки «Volkswagen Passat» д.н.з. НОМЕР_1 , докази протилежного суду не представлено, а тому приходжу до висновку, що факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом не є доведеним, чому суд першої інстанції не надав належної оцінки.

Посилання апелянтом на те, що у протоколі серії АА №151123 від 22 лютого 2020 року, протоколі серії ДПР18 №269930 від 22 лютого 2020 року та інших матеріалах справи існують часові розбіжності знайшли своє підтвердження у суді апеляційної інстанції. Зокрема, у направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції вбачається, що таке було складено відносно ОСОБА_1 22 лютого 2020 року о 16:20 годині. У поясненнях свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 зазначено, що 22 лютого 2020 року о 16:25 годині вони були присутні як свідки під час складення адміністративного протоколу за ст. 130 КУпАП відносно ОСОБА_1 . В протоколі серії АА №151123 від 22 лютого 2020 року вказано, що ОСОБА_1 22 лютого 2020 року о 15:15 годині вчинив злісну непокору вимогам поліцейського. В той самий час, протоколом серії ДПР18 №269930 від 22 лютого 2020 року ОСОБА_1 вміняється вина у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, вчиненого о 16:05 годині, а сам протокол був складени1 о 16:50 годині.

Таким чином, зі змісту даних доказів випливає, що ОСОБА_1 спочатку вчинив непокору вимогам поліцейського, а вже після цього керував автомобілем з ознаками алкогольного сп`яніння, однак зі змісту пояснень допитаних у суді першої інстанції працівників поліції ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а також пояснень ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції, випливає протилежне.

За наявних обставин, належні, допустимі та достатні докази, які б підтверджували керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, відсутні.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленій у ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Така позиція Конституційного Суду України відповідає і правовій позиції Європейського суду з прав людини, який у своєму рішенні «Маліге проти Франції» від 23.09.1998 року визнав кримінально-правовий зміст адміністративного правопорушення, за яке передбачена санкція у виді позбавлення права керування транспортним засобом, що вимагає додержання процедурних гарантій, визначених Конвенцією і викладених у Рекомендації No R (91), зокрема: забезпечення права особи на захист, в тому числі: знати про можливість застосування адміністративної санкції та про факти, які ставляться їй у провину; мати достатньо часу для підготовки свого захисту; отримати інформацію про характер доказів, зібраних проти неї; обов`язок адміністративного органу нести тягар доказування є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до вчинення порушення.

З огляду на наведене, на переконання судді апеляційного суду, суддя першої інстанції, неповно встановивши фактичні обставини справи, не дослідивши та не перевіривши належним чином всі докази в справі, передчасно дійшов висновку про наявність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Керуючись ст. 294, ч. 3 ст. 284, п. 1 ч. 1 ст. 247, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову судді Шевченківського районного суду м. Львова від 21 травня 2020 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, - скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, відносно ОСОБА_1 - закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КупАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Гуцал І.П.