Категория: ч. 1 ст. 130 КУпАП України
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

09 квітня 2020 року м. Маріуполь

Суддя Донецького апеляційного суду Топчій Т.В., розглянув апеляційну скаргу захисника Дьоміна О.М., діючого в інтересах ОСОБА_1 за участю секретаря Чепіги Н.В., Боровської Л.О. та її захисника Дьоміна О.М. на постанову Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 23 березня 2020 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,-

визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч.1 КУпАП та піддана адміністративному стягненню у вигляді штрафу у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, -

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені суддею обставини.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №292882 від 24.12.2019 року, водій ОСОБА_1 24.12.2019 року о 01 годині 50 хвилин, за адресою: Донецька область, м. Маріуполь, Центральний район, бул.Шевченка, 91, керувала транспортним засобом автомобілем марки SEAT TOLEDO, державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, різка зміна забарвлення шкіряного покрову обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці. Водій погодилась пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою технічного приладу DRAGER ALCOTEST ARHF 0010, в присутності двох свідків, результат позитивний, 0,96 проміле. Своїми діями ОСОБА_1 порушила п. 2.9 а Правил дорожнього руху України, чим вчинила адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постановою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 23 березня 2020 року ОСОБА_1 визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч.1 КУпАП та піддана адміністративному стягненню у вигляді штрафу у розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В своїй апеляційній скарзі захисник Дьомін О.М. вказує, що постанова незаконна та підлягає скасуванню. Просить провадження по справі закрити на підставі ст. 18, ст. 247 ч.1 п.4 КК України. Зазначає, що ОСОБА_1 порушила правила дорожнього руху в стані крайньої необхідності, що виключає її адміністративну відповідальність. 23.12.2019 р. ОСОБА_1 в період з 23-00 до 00-00 години за адресою проживання викликала поліцію, оскільки її співмешканець ОСОБА_2 вчинив насилля над нею та її малолітнім сином, погрожував знищити її майно, пошкодити автомобіль, вигнав обох на вулицю. На виклик прибули співробітники поліції, у присутності яких ОСОБА_2 погрожував знищити майно ОСОБА_1 , та які надали дозвіл їй прибрати автомобіль, до найближчої охоронюваної стоянки, що вона і здійснила. Однак ОСОБА_1 була зупинена іншим екіпажам поліції, яким вона хоча і розповіла про обставини, які змусили її сісти за кермо, проте працівники поліції склали протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 130 КУпАП не зважаючи на ці обставини. Зазначає, що ОСОБА_1 діяла в стані крайньої необхідності, оскільки з боку ОСОБА_2 була явна погроза знищити її особисті речі та транспортний засіб. Інші особи, які знаходилися поруч із нею не мали посвідчень водія відповідної категорії, тому не могли перегнати автівку у безпечне місце.

Позиції учасників апеляційного провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Під час апеляційного перегляду справи ОСОБА_1 та її представник - адвокат Дьомін О.М. вимоги апеляційної скарги захисника підтримали в повному обсязі та посилаючись на вказані в ній доводи, просили скасувати постанову суду, провадження у справі щодо ОСОБА_1 закрити за вимогами ст.18 КУпАП, оскільки ОСОБА_1 діяла у стані крайньої необхідності задля усунення небезпеки, яка загрожувала її майну - автомобілю. ОСОБА_1 також пояснила, що має на утриманні дитину, мати похилого віку, її робота пов`язана з постійним переміщенням та поїздками, тому вона вкрай потребує користування автомобілем у побутових та робочіх цілях.

Мотиви суду

Вислухавши учасників справи, вивчивши матеріали провадження, вважаю, що апеляційні вимоги захисника ОСОБА_1 - адвоката Дьоміна О.М. не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідальність на підставі ст. 130 ч.1 КУпАП настає за керування транспортними засобами особами, які перебувають у стані алкогольного сп`яніння .

Розглянувши адміністративну справу, суддя районного суду обґрунтовано прийшов до висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч.1 КУпАП.

Справа про адміністративне правопорушення була розглянута судом 23 березня 2020 року з додержанням вимог ст. 268, 280 КУпАП у присутності захисника правопорушниці , який давав в суді пояснення, висловлював свої заперечення.

Факт адміністративного правопорушення та винність ОСОБА_1 у його вчиненні підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії БД № 292882 від 24.12.2019 року; актом огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 з використанням спеціальних технічних засобів, згідно якого результати огляду на стан сп`яніння позитивні, кількісний показник 0,96 проміле; поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , рапортом працівника поліції ОСОБА_5 , ДВД диском із відеоматеріалами з портативних відео реєстраторів поліцейських.

Не заперечувала ОСОБА_1 і факт керування нею транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння і під час апеляційного розгляду справи, проте вона та її захисник наголошували, що остання діяла у стані крайньої необхідності, задля усунення небезпеки, яка загрожувала її майну - автомобілю.

Апеляційні твердження захисника Дьоміна О.М. про те, що ОСОБА_1 діяла у стані крайньої необхідності, оскільки з боку ОСОБА_2 була явна погроза знищити її особисті речі та транспортний засіб, а тому сіла за кермо, не є слушними, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 17 КУпАП особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності. Згідно зі ст.18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

З матеріалів справи вбачається, що за телефонним повідомленням ОСОБА_1 про домашнє насильство з боку співмешканця ОСОБА_2 23.12.19 року в ночі за місцем її мешкання приїхали працівники поліції - свідки ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , які в суді пояснили, що між подружжям був конфлікт, ОСОБА_1 зібрала свої речі та пішла з квартири з дітьми та своєю матір`ю. Будь-якої погрози знищити або пошкодити автомобіль ОСОБА_1 вони від ОСОБА_2 не чули, ніяких активних дій спрямованих на знищення або пошкодження автівки ОСОБА_2 не вчиняв. Відеозаписом з бодікамер працівників поліції факту погроз знищення, пошкодження автомобіля з боку ОСОБА_2 також не зафіксований, в присутності поліцейських останній лише не пускає ОСОБА_1 в квартиру та посилається на її алкогольне сп`яніння як причину конфлікту. Під час апеляційного перегляду справи, захисник Дьомін О.М. та ОСОБА_1 не надали інших доказів на підтвердження реальності дій або погрози стосовно знищення або пошкодження майна - автомобіля. Отже, суд вважає, що апеляційні твердження захисту про наявність у ОСОБА_1 обґрунтованих підстав вважати реальною небезпеку для її майна - автомобіля марки SEAT TOLEDO, державний номерний знак НОМЕР_1 повністю спростовуються наведеними доказами, її дії пов`язані з керуванням автомобіля при переміщенні його на автостоянку не можна вважати такими, що були вчинені у стані крайньої необхідності. З аналогічних підстав суд відкидає і апеляційні доводи захисту щодо того, що ОСОБА_1 сіла за кермо свого автомобіля у стані алкогольного сп`яніння з метою відігнати витівку на стоянку з дозволу поліцейських ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Твердження захисту про те, що на місці події 24.12.19 року не було знайомих ОСОБА_1 з посвідченнями водія, а тому вона була позбавлена можливості перемістити автомобіль у інший спосіб ніж самостійно, не заслуговують на увагу. Суд виходить з того, що однією з найважливіших умов правомірності акту крайньої необхідності є те, що небезпека за таких обставин не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам. Вважаю обґрунтованими висновки суду про те, що спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається.

Таким чином вважаю цілком обґрунтованими висновки суду першої інстанції, в частині того, що ОСОБА_1 будучі водієм, знаючи Правила дорожнього руху, повинна була обрати інший, не пов`язаний із порушенням законодавства, спосіб відвернення такої загрози, яка на її думку існувала з боку ОСОБА_2 , зокрема, зателефонувати знайомим або до служби таксі з проханням перемістити її автомобіль у безпечне місце, тощо.

Всі доводи, викладені в апеляційній скарзі захисту щодо перебування ОСОБА_1 у стані крайньої необхідності були предметом ретельної перевірки та дослідження суду, інших доводів апеляційна скарга не містить, отже суд не вбачає підстав для закриття провадження про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 з таких підстав.

Вважаю постанову суду першої інстанції є законною, обґрунтованою та такою, що не підлягає скасуванню або зміні.

Керуючись статтями 289, 293, 294 КУпАП, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника Дьоміна О.М. , діючого в інтересах ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 23 березня 2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за правопорушення, передбачене ст. 130 ч.1 КУпАП - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови буде оголошений 13.04.2020 р. о 10-00 год.

Суддя: