Справа № 132/1889/20
ПОСТАНОВА
іменем України
22.07.2020р. м. Калинівка
Суддя Калинівського районного суду Вінницької області СЄЛІН Є.В., при секретарі судового засідання ПІДГЕРСЬКІЙ О.В., за участі: військового прокурора КАНЮКИ В.В., особи, відносно якої складений протокол ОСОБА_1 та його представника адвоката СЕМЕНЮКА І.В., розглянувши матеріали, які надійшли з військової прокуратури Вінницького гарнізону Центрального регіону України про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Вендичани Могилів-Подільського району Вінницької області, українця, громадянина України, із вищою освітою, одруженого, командира ремонтного взводу військової частини НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП невідомий, за ч.2 ст.172-15 КУпАП,
ОСОБА_3 будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, прапорщиком, командиром ремонтного взводу транспортного відділення військової частини НОМЕР_1 , - 12.05.2020р. о 08год.00хв., діючи умисно, в порушення вимог ст.ст.11, 13, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, з метою тимчасового ухилення від проходження військової служби, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, не з`явився на службу до розташування військової частини НОМЕР_1 , що дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , без дозволу безпосереднього командира і поважних на те причин, та ухилився від проходження військової служби, проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби за місцем свого перебування за адресою: АДРЕСА_3 , та був відсутній на службі до 13.05.2020р., чим допустив недбале ставлення військової службової особи до військової служби, вчинене в умовах особливого періоду, та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.172-15 КУпАП.
Правопорушник ОСОБА_3 в судовому засіданні 09.07.2020р. підтвердив, що дійсно 12.05.2020р. о 08год.00хв. не з`явився на службу до розташування військової частини НОМЕР_1 , що дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , саме з поважних причин, а саме через стан свого здоров`я, що підтверджується медичною довідкою № 132, виданою сімейним лікарем Обухівської амбулаторії ЗПСМ КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги Мурованокуриловецької районної ради Вінницької області» ОСОБА_4 , а тому в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-15 КУпАП, у зв`язку із чим, просить провадження у справі закрити з підстав, зазначених у поданому клопотанні, яке зареєстроване в канцелярії суду 09.07.2020р. за вх. № 5985/20.
ОСОБА_3 та його представник адвокат Семенюк І.В. в судове засідання, призначене на 22.07.2020р. не з`явились, виходячи з вимог процесуального закону, конкретних обставин справи та думки прокурора, судом було прийняте рішення в протокольній формі без виходу до нарадчої кімнати, про завершення розгляду справи за відсутності вказаних осіб. При прийнятті даного рішення, судом враховано, що ОСОБА_3 реалізував своє процесуальне право, передбачене ст.268 КУпАП, зокрема на виступ, де в своїй промові, виклав пояснення щодо суті справи; надав всі наявні у нього докази;заявив клопотання про виклик та допит свідків, які були безпосередньо допитані в його присутності, та яким він мав можливість задати відповідні питання; скористався юридичною допомогою адвоката.
Судом при цьому, забезпечено процесуальну можливість для сторін та учасників справи доступу до суду, в тому числі шляхом проведення судового засідання в режимі відеоконференції та надіслання до суду необхідних процесуальних документів, а також письмових пояснень у даній справі для врахування їх під час розгляду адміністративного матеріалу.
Про дату, час та місце розгляду справи ОСОБА_3 та його представник адвокат Семенюк І.В. були повідомлені завчасно, проте ними не було вжито будь-яких заходів для участі в розгляді справи, зокрема, не заявлено клопотання про розгляд справи 22.07.2020р. в режимі відеоконференції.
Також відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою якого є не відсутність в судовому засіданні учасників справи (їх представників), а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. За таких обставин суд дійшов висновку про можливість завершення розгляду справи за відсутності ОСОБА_3 та його представника адвоката Семенюка І.В. Водночас, будь-яких нових доказів або обставин по справі останніми не наведено, клопотань про їх витребування/долучення тощо не заявлено. Клопотань про відкладення розгляду справи на адресу суду не надійшло.
У протилежному випадку відкладення розгляду справи без відповідних об`єктивних підстав та пошуку реальних можливостей здійснювати правосуддя, може бути розцінено як самоусунення від виконання обов`язку по здійсненню розгляду справи.
Додатково суд враховує, що відповідно до ч.2 ст.277 КУпАП, справи про адміністративні правопорушення, передбачені зокрема статтею 172-15 КУпАП, розглядаються протягом доби.
Згідно п.7 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014р. № 11 «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративне правопорушення», судді повинні усвідомлювати особисту відповідальність за розгляд справ у встановлені законом строки, за якість розгляду справ, не допускати фактів зволікання, вживати всіх необхідних заходів з метою неухильного дотримання процесуальних строків.
Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки суду, а й учасників справи.
Так, Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) 07.07.1989р. у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження.
У випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).
З урахуванням завдань судочинства та строків розгляду цієї справи, суд дійшов висновку про можливість закінчення розгляду справи у відсутність ОСОБА_3 та його представника адвокат Семенюка І.В., які реалізували свої процесуальні права, передбачені ст.268 КУпАП.
Відповідно до вимог ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.
Згідно ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
За диспозицією ч.2 ст.172-15 КУпАП, відповідальність за даною нормою настає за діяння, передбачене частиною першою цієї статті (недбале ставлення військової службової особи до військової служби), вчинене в умовах особливого періоду, що тягне за собою накладення штрафу від ста сорока п`яти до двохсот вісімдесяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арешт з утриманням на гауптвахті на строк від семи до десяти діб.
З протоколу про адміністративне правопорушення серії б/н від 25.06.2020р. вбачається, що ОСОБА_3 будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, прапорщиком, командиром ремонтного взводу транспортного відділення військової частини НОМЕР_1 , - 12.05.2020р. о 08год.00хв., діючи умисно, в порушення вимог ст.ст.11, 13, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, з метою тимчасового ухилення від проходження військової служби, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, не з`явився на службу до розташування військової частини НОМЕР_1 , що дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , без дозволу безпосереднього командира і поважних на те причин, та ухилився від проходження військової служби, проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби за місцем свого перебування за адресою: АДРЕСА_3 ,та був відсутній на службі до 13.05.2020р.
З наданих до протоколу у якості доказів матеріалів достеменно встановлено, що згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 20.07.2018р., ОСОБА_3 призначено на посаду командира ремонтного взводу транспортного відділення військової частини НОМЕР_1 .
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 26.12.2019р. встановлений розпорядок дня військової частини, відповідно до якого визначено, що у рядового і сержантського складу контрактної служби о 08год.00хв. починається ранковий огляд та о 17год.00хв. завершується робочий день. Обідня перерва з 13год.00хв. по 14год.00хв.
Відповідно до письмових рапортів т.в.о.начальника транспортного відділення військової частини НОМЕР_1 капітана ОСОБА_5 , адресованих командиру військової частини, останній доповідає, що 12.05.2020р. прапорщик ОСОБА_3 , командир ремонтного взводу транспортного відділення, не прибув до військової частини. 12.05.2020р. ним був здійснений пошук ОСОБА_3 , та в ході пошукових дій якого, було достеменно встановлено, що останній перебував в селі Обухів Мурованокуриловецького району Вінницької області. На усну вимогу невідкладно слідувати до розташування військової частини, в категоричній формі відмовився, вказавши, що прибуде на службу 13.05.2020р. Аналогічну відмову, ОСОБА_3 висловив заступнику командира військової частини з матеріально-технічного забезпечення підполковнику ОСОБА_6 , який спілкувався з останнім в телефонному режимі, після його відповідної доповіді.
Аналогічні пояснення ОСОБА_5 виклав в своїх письмових поясненнях від 13.05.2020р.
Згідно свідчень ОСОБА_5 , наданих ним в судовому в судовому засіданні, останній погоджував рапорт ОСОБА_3 про надання йому вихідного дня 12.05.2020р. за несення служби у добовому наряді в святковий день 01.05.2020р. Однак, в подальшому, цей рапорт не був погоджений заступником командира частини головним інженером ОСОБА_7 , а відтак прапорщик ОСОБА_3 зобов`язаний був з`явитися на службу до розташування військової частини о 08.00год. 12.05.2020р. Натомість, в зазначений день ОСОБА_3 не з`явився, про причини неявки нікого не повідомив. Про дану обставину, він невідкладно доповів командиру військової частини. Одночасно із цим, приблизно о 10.30год. додзвонився до ОСОБА_3 з метою з`ясування обставин неявки на службу, від якого отримав інформацію про неможливість прибуття до військової частини через поломку транспортного засобу. Після прийняття рішення про виїзд за місцем перебування ОСОБА_3 , відправився до села Обухів Мурованокуриловецького району Вінницької області. По приїзду, ОСОБА_3 знаходився на подвір`ї домоволодіння, де займався ремонтом транспортного засобу, будь-яких візуальних ознак перебування в незадовільному стані здоров`я він не помітив, а останній на погане почуття не скаржився. Після відхилення вимоги про слідування до військової частини, він повернувся до розташування частини, де доповів про дані обставини.
ОСОБА_6 згідно письмових пояснень від 13.05.2020р., зазначає, що 08.05.2020р. до нього звернувся прапорщик ОСОБА_3 із рапортом про надання йому вихідного дня 12.05.2020р. за несення служби у добовому наряді в святковий день 01.05.2020р., який він погодив. Однак, в подальшому йому стало відомо, цей рапорт не був погоджений заступником командира частини головним інженером ОСОБА_7 , а відтак прапорщик ОСОБА_3 зобов`язаний був з`явитися на службу до розташування військової частини о 08.00год. 12.05.2020р. Натомість, в зазначений день ОСОБА_3 не з`явився, про причини неявки нікого не повідомив. В телефонному режимі, ОСОБА_3 повідомив його про неможливість прибуття через поломку транспортного засобу. Було прийняте рішення про направлення транспортного засобу за місцем перебування ОСОБА_3 , з метою його доставлення до військової частини, однак останній в категоричній формі від цього відмовився, зазначивши, що прибуде 13.05.2020р.
Аналогічні пояснення ОСОБА_6 дав в судовому засіданні, підтвердивши той факт, що ОСОБА_8 без поважних причин 12.05.2020р. не заявився на службу до військової частини.
Відповідно до письмових пояснень ОСОБА_7 від 15.05.2020р., до нього 08.05.2020р. звернувся прапорщик ОСОБА_3 із рапортом про надання йому вихідного дня за несення служби у добовому наряді в святковий день 01.05.2020р., який він спочатку погодив, а після підписання, одразу ж анулював дане погодження, запропонувавши останньому надати вихідний день 13.05.2020р. ОСОБА_3 на дані дії відповів, що в будь-якому випадку буде відпочивати так, як вирішив раніше.
Дані пояснення ОСОБА_7 підтвердив в судовому засіданні, зазначивши, що з ОСОБА_3 попередньо домовлявся, що останній візьме вихідний день за несення служби у добовому наряді в святковий день 01.05.2020р. 13 чи 14 травня. Натомість, 08.05.2020р. коли ОСОБА_3 підійшов до нього з відповідним рапортом, він нечитаючи, підписав його, покладаючись на попередню домовленість із ОСОБА_3 . Однак, одразу же після його підписання, побачивши зазначене число 12.05.2020р., анулював своє погодження. Про дане рішення, в цей же момент повідомив ОСОБА_3 , який у відповідь зазначив, що все одно 12.05.2020р. на службу не вийде. 12.05.2020р. прапорщик ОСОБА_3 на службу до розташування військової частини не з`явився, про причини неявки командування не повідомив. За ним була направлена машина, однак слідувати до військової частини, він відмовився в категоричній формі. Причини невиходу на службу пояснював поломкою свого транспортного засобу.
ОСОБА_3 в судовому засіданні підтвердив свідчення ОСОБА_7 в частині того, що він знав про анулювання погодження ОСОБА_7 його рапорту від 08.05.2020р., та що він зобов`язаний був з`явитися до розташування військової частини на службу 12.05.2020р., однак не з`явився з іншої причини, а саме через незадовільний стан свого здоров`я, що підтверджено медичною довідкою.
На підтвердження своєї тимчасової непрацездатності, ОСОБА_3 надана довідка №132, видана сімейним лікарем Обухівської амбулаторії ЗПСМ КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги Мурованокуриловецької районної ради Вінницької області» ОСОБА_4 , згідно якої ОСОБА_3 хворів 12.05.2020р.
Дану обставину підтвердила в судовому засіданні допитана в якості свідка ОСОБА_4 .
Порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян регулюється Інструкцією про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженою наказом Міністерства охорони здоров`я України №455 від 13 листопада 2001 р.(далі - Інструкція).
Згідно із пунктами 1.1, 1.2 Інструкції тимчасова непрацездатність працівників засвідчується листком непрацездатності. Видача інших документів про тимчасову непрацездатність забороняється, крім випадків, обумовлених п. 1.13, 2.7, 2.16, 2.17, 2.18, 2.19, 2.20, 3.4, 3.16, 6.6.
Тобто, основним документом, який засвідчує тимчасову непрацездатність, є листок непрацездатності. Видача інших документів на підтвердження такого стану є обмеженою і чітко регламентованою.
Зокрема, п. 2.19 Інструкції передбачено, що особам, які самостійно звернулись по консультативну допомогу, видається довідка довільної форми за підписом лікуючого лікаря, засвідченим печаткою лікувально-профілактичного закладу, з обов`язковим зазначенням часу проведеної консультації.
Довідка №132, видана сімейним лікарем Обухівської амбулаторії ЗПСМ КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги Мурованокуриловецької районної ради Вінницької області» ОСОБА_4 , яка надана ОСОБА_3 , свідчить про його звернення до сімейного лікаря 12.05.2020р., та не має відмітки щодо часу проведеної консультації, що є обов`язковим відповідно до наведених положень Інструкції.
За таких обставин, не можна вважати, що вказана довідка видана у відповідності до вимог Інструкції і її не можна вважати документом, що засвідчує тимчасову непрацездатність ОСОБА_3 протягом усього робочого дня 12.05.2020р.
Окрім того, у даній довідці відсутні будь-які відомості щодо встановлення ОСОБА_3 на 12.05.2020р. тимчасової непрацездатності з видачею листка непрацездатності та його номеру. У довідці також відсутні відомості, що за вказаних в ній обставин ОСОБА_3 не може виконувати роботу, а саме нести військову службу.
Отже, даючи оцінку поважності причин нез`явлення ОСОБА_3 на службу до військової частини, суд виходить з того, що листок непрацездатності за спірний період ОСОБА_3 не отримував, а надана довідка № 132, видана сімейним лікарем Обухівської амбулаторії ЗПСМ КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги Мурованокуриловецької районної ради Вінницької області» ОСОБА_4 , не відповідає вимогам Інструкції № 455, оскільки не містить відмітки щодо часу проведеної консультації.
Таким чином, із наданої ОСОБА_3 довідки № 132 від 12.05.2020р. не вбачається, що останній був непрацездатний в зазначений день. Відмітка на довідці про те, що ОСОБА_3 хворів 12.05.2020р. сама по собі також не свідчить про його непрацездатність, оскільки факт перебування останнього на прийомі у сімейного лікаря, може свідчити лише за проміжок часу робочого дня, у який ОСОБА_3 перебував на прийому у лікаря.
Відповідно до листа командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_9 від 21.07.2020р. № 3493, на його ім`я рапорти від прапорщика ОСОБА_3 про надання останньому вихідних днів на 12-13.05.2020р. не надходили, відповідні підписи не ставились та дозволів прапорщику ОСОБА_3 командиром не надавались. Також, будь-які рапорти щодо надання прапорщику ОСОБА_3 в період з 12.05. по 13.05.2020р. вихідних днів у відділення персоналу та стройове ОСОБА_10 особисто не надавав та до стройової частини не надходили. Крім того, командиром військової частини будь-які накази про надання прапорщику ОСОБА_3 вихідних днів в період з 12.05. по 13.05.2020р. не видавались та не підписувались.
Вище перелічені докази узгоджуються між собою, будь-яких сумнівів у їх належності, допустимості не має, в сукупності підтверджують вину ОСОБА_3 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-15 КУпАП.
Доводи про те, що ОСОБА_3 не з`явився 12.05.2020р. на службу до військової частини з поважних причин, а отже його невинуватості у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-15 КУпАП, є неспроможними, сумнівними, та такими, що абсолютно спростовуються доказами, наявними у матеріалах справи, належним чином дослідженими судом та яким надана відповідна правова оцінка.
Крім цього, до протоколу про адміністративне правопорушення у якості доказу додане письмове пояснення ОСОБА_3 від 13.05.2020р., відповідно до якого, останній зазначає, що не з`явився 12.05.2020р. на службу до військової частини саме з причини поломки транспортного засобу, а не через погіршення стану свого здоров`я, про що наполягав під час розгляду цієї справи.
До пояснень ОСОБА_3 в частині того, що обставини, які зазначені в його письмовому поясненні від 13.05.2020р. не відповідають дійсності, суд відноситься критично, оскільки ОСОБА_3 власноручним підписом засвідчив їх достовірність, зазначивши, що з його слів записано вірно, ним прочитано, зауваження відсутні.
Отже, зібрані у справі докази на підтвердження вини ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-15 КУпАП, жодних сумнівів щодо їх достовірності та допустимості не викликають, оскільки вони оформлені у визначеному процесуальним законом порядку.
Призначаючи адміністративне стягнення, суд враховує обставини справи, характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини, майновий стан.
Обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність ОСОБА_3 судом не вбачається. ОСОБА_3 є військовослужбовцем військової служби за контрактом, за місцем несення військової служби характеризується негативно, вчинив дане правопорушення вперше, вину не визнав та у вчиненому не розкаявся.
Так, недбале ставлення ОСОБА_3 до військової служби, вчинене в умовах особливого періоду, впливає на боєздатність військової частини та знижує рівень готовності до виконання завдань за призначенням. Тяжкість обумовлена ступенем небезпеки, яка завдається вказаним діянням.А тому таке правопорушення не може бути визнано малозначним.
Відповідно до ч.1 ст.8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає адміністративній відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.
Враховуючи всі обставини справи та особу правопорушника, суд приходить до висновку, що на ОСОБА_3 слід накласти адміністративні стягнення у виді штрафу в розмірі ста сорока п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Дана міра адміністративного стягнення буде необхідною і достатньою для попередження особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від скоєнні нових адміністративних правопорушень.
Крім цього, у відповідності до вимог Закону України «Про судовий збір», з ОСОБА_3 слід стягнути в дохід держави судовий збір.
Керуючись ст.ст. 33, 34, 172-15, 221, 283-284, 287, 294 КУпАП,
Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду через Калинівський районний суд Вінницької області особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, або прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 КУпАП, протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя