` Справа №333/7273/19
Провадження №3/333/171/20
ПОСТАНОВА

Іменем України

06 серпня 2020 року м. Запоріжжя

Суддя Комунарського районного суду м. Запоріжжя Холод Р.С., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ №168516 від 10.12.2019 року, 10.12.2019 року, о 20 год. 34 хв., у м. Запоріжжі, на перехресті вулиць Прибережна автомагістраль та 40-річчя Перемоги, ОСОБА_1 - водій автомобіля «NISSAN ALTIMA», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , не врахував дорожньої обстановки та не дотримався безпечного бокового інтервалу, чим порушив п. 13.3 Правил дорожнього руху, що призвело до зіткнення. Унаслідок чого, автомобілі отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальних збитків, травмованих не має.

У судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, не визнав та пояснив, що 10 грудня 2019 року, близько 20 годин 30 хвилин, керуючи автомобілем марки «NISSAN ALTIMA», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , він здійснював рух у лівому ряду по Прибережній автомагістралі у м. Запоріжжі у бік Комунарського району м. Запоріжжя. Коли він проїхав поворот на вул. 40-річчя Перемоги, не доїжджаючи до ресторану «Кронсбер», у середній полосі у попутному напрямку, трохи попереду їхав автомобіль «MG», за кермом якого перебувала ОСОБА_2 . В якусь мить автомобіль «MG» почав різко приймати ліворуч без включення лівого повороту. Він почав екстрено гальмувати, але не зміг зупинити свій автомобіль, тому відбулося зіткнення транспортних засобів. Автомобіль «MG» вдарив його автомобіль у переднє ліве колесо та переднє ліве крило, які внаслідок дорожньо-транспортної пригоди були пошкодженими. В той момент, коли автомобіль «MG» почав приймати ліворуч, його автомобіль знаходився, приблизно в 2,5-3 м. від лівого бордюру. Швидкість його автомобілю була, приблизно 60 км/год., швидкість автомобілю «MG» складала, приблизно 50 км/год. Скільки було часу з моменту, коли для нього відбулася небезпека коли автомобіль «MG» почав приймати ліворуч і до моменту зіткнення, він зазначити точно не може.

ОСОБА_2 у судовому засіданні пояснила, що 10 грудня 2019 року, близько 20 годин 30 хвилин, вона керувала автомобілем «MG» та їхала, приблизно зі швидкістю 40 км/год., у середній полосі руху по Прибережній автомагістралі у м. Запоріжжі у бік Комунарського району. В якусь мить вона у дзеркало заднього виду побачила автомобіль (як пізніше було встановлено «NISSAN ALTIMA» під керуванням ОСОБА_1 ) який дуже швидко їхав по лівій полосі руху. Для того, щоб уникнути зіткнення вона скерувала свій автомобіль праворуч, але за мить відчула удар. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди на її автомобілі була пошкоджені ліві передні та задні двері. На її думку, автомобіль під керуванням ОСОБА_1 їхав із значно більшої швидкістю, ніж 60 км/год. Вона їхала у своїй полосі руху та не здійснювала маневр праворуч.

Враховуючи пояснення учасників вказаної дорожньо-транспортної пригоди, які суттєво між собою різнилися, з урахуванням відсутності певних замірів у схемі ДТП, суддя призначив у справі судову інженерно-технічну експертизу, проведення якої було доручено експертам Запорізького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України. Перед експертами були поставлені наступні питання:

1. Як з технічної точки зору в даній дорожній ситуації повинні були діяти кожен із учасників дорожньо-транспортної пригоди ( ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ) для забезпечення безпеки дорожнього руху?

2. Виходячи із пояснень водіїв, матеріалів справи, пошкоджень автомобілів, їх розташування після зіткнення, пояснення кого із водіїв є більш достовірними з технічної точки зору?

3. В діях кого з учасників дорожньо-транспортної пригоди маються невідповідності вимогам Правил дорожнього руху України, що знаходяться у причинному зв`язку зі скоєним зіткненням і які саме?

4. Чи мали технічну можливість учасники дорожньо-транспортної пригоди уникнути зіткнення?

Згідно висновків головного експерта сектора автотехнічних досліджень відділу автотехнічних досліджень та криміналістичного дослідження транспортних засобів Запорізького НДЕКЦ Борченко О.М. від 11.06.2020 року:

1. В даній дорожній ситуації, водій ОСОБА_1 повинен був діяти у відповідності до вимог п.п. 12.1, 12.2, 12.3, 12.4, 12.9 б) Правил дорожнього руху України.

В даній ситуації водій ОСОБА_2 повинна була діяти у відповідності до вимог п.п. 10.1, 10.3, 12.1, 12.2 Правил дорожнього руху України.

2. Перевірити пояснення водія ОСОБА_2 на технічну спроможність не є можливим, по причині того, що пояснення водія ОСОБА_2 не містять таких параметрів, які можливо перевірити за допомогою розрахунків, та пояснення ОСОБА_2 неінформативні стосовно механізму розвитку даної дорожньо-транспортної пригоди.

Пояснення ОСОБА_1 стосовно розташування місця зіткнення транспортних засобів на відстані 3 м від лівого краю проїзної частини є технічно не спроможним. А розташування місця зіткнення транспортних засобів на відстані 2,5 м від лівого краю проїзної частини може відповідати дійсності.

Відстань, на якій знаходилися транспортні засоби від місця зіткнення 2 м, згідно поясненням ОСОБА_1 є технічно не спроможною.

Перевірити інші пояснення ОСОБА_1 не надається можливим оскільки вони не містять таких параметрів, які можливо перевірити за допомогою технічних розрахунків.

3. В даній дорожньо-транспортній ситуації, в діях водія ОСОБА_2 вбачаються невідповідності вимогам п.п.10.1, 10.3 Правил дорожнього руху. Визначити, чи знаходяться дані невідповідності дій водія ОСОБА_2 у причинному зв`язку з подією даної дорожньо-транспортної пригоди можливо після вирішення питання о наявності в діях водіїв технічної можливості запобігти зіткнення транспортних засобів.

В даній дорожній ситуації, в діях водія автомобіля «Nissan Altima» ОСОБА_1 , вбачаються невідповідності вимогам п.п. 12.4, 12.9 Правил дорожнього руху України. Вирішити питання, чи знаходяться дані невідповідності в причинному зв`язку можливо лише після вирішення питання про наявність в діях водіїв технічної можливості запобігти зіткнення транспортних засобів.

Вирішити питання про наявність в діях водія ОСОБА_1 невідповідностей вимогам п.п. 12.2 (для варіанта коли швидкість руху автомобіля «Nissan Altima» становила більше 60 км/год), 12.3 Правил дорожнього руху України за наданими вихідними даними не є можливим, через відсутність необхідних вихідних даних.

З урахуванням вихідних даних, наданих на дослідження, в діях водіїв ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , невідповідностей вимогам п. 12.2 Правил дорожнього руху України не вбачається. У випадку, якщо обрана водієм ОСОБА_1 швидкість руху буде перевищувати значення 76.4:84.7:91.5 км/год ( для варіанта коли швидкість руху автомобіля «Nissan Altima» становила більше 60 км/год), то слід дійти висновку, що в діях водія ОСОБА_1 вбачаються невідповідності вимогам п. 12.2 Правил дорожнього руху України. Визначити, чи знаходяться дані невідповідності вимогам п. 12.2 Правил дорожнього руху України можливо лише після надання додаткових вихідних даних та вирішення питання о наявності у водія ОСОБА_1 технічної можливості запобігти зіткнення транспортних засобів.

Встановити чи вбачаються в діях водіїв невідповідності вимога п. 12.1 Правил дорожнього руху, та якщо вони є чи знаходяться вони в причинному зв`язку з подією даної дорожньо-транспортної пригоди, за наданими вихідними даними, не є можливим, через відсутність необхідних вихідних даних.

4. Вирішити питання про наявність у водіїв транспортних засобів технічної можливості запобігти зіткнення транспортних засобів за наданими вихідними даними не є можливим, через відсутність необхідних вихідних даних.

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23.10.1995 зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності» (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998).

Зважаючи на характер та суворість адміністративного стягнення, передбаченого ст.124 КУпАП, суд вважає, що провадження відносно ОСОБА_3 у розумінні статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є кримінальним. Відповідно, воно підпадає під визначення «кримінальної процедури» у розумінні статті 4 Протоколу № 7 вказаної Конвенції.

Оцінюючи надані суду докази в їх сукупності, суддя керується основними конституційними засадами судочинства, визначеними ст. 129 Конституції України, до яких відноситься забезпечення доведеності вини і змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а також ст. 62 Конституції України та загальними принципами права, згідно яких усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Нормами статті 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням є (проступок) протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права та свободи громадян, на встановлений порядок управління, і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 124 КУпАП передбачено, що порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року.

Отже, для наявності складу та події адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП необхідно, щоб поведінка водія транспортного засобу, порушувала Правила дорожнього руху України, і це стало причиною пошкодження транспортних засобів тощо.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

За ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Рішенням Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що у наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема по справах «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року, «Лавенте проти Латвії» від 07 листопада 2002 року неодноразово вказував, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою не спростованих презумпцій.

Тобто, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У протоколі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 вказано, що останній порушив вимоги п.13.3 Правил дорожнього руху, який передбачає, що під час обгону, випередження, об`їзду перешкоди чи зустрічного роз`їзду необхідно дотримувати безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху.

Спираючись на практику Європейського суду з прав людини, викладену у рішеннях від 09.06.2011 р. по справі «Лучанінова проти України», від 30.05.2013 р. по справі «Малофєєва проти Росії», від 20.09.2016 р. по справі «Карелін проти Росії», суддя приходить до переконання, що як і у кримінальному провадженні, так і у справі про адміністративне правопорушення, суддя, зберігаючи принцип неупередженості і безсторонності судового розгляду, не вправі самостійно, на шкоду особі змінювати формулювання правопорушення, викладене в протоколі про адміністративне правопорушення. Вказане формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено не судом, а перед судом у змагальному процесі. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Експерт у своєму висновку вказав, що водій ОСОБА_3 в даній дорожній ситуації повинен був діяти у відповідності до вимог п.п. 12.1, 12.2, 12.3, 12.4, 12.9 б) Правил дорожнього руху України. Тобто, експерт не вказує, що в даній дорожній ситуації ОСОБА_3 повинен був виконувати вимоги п. 13.3 Правил дорожнього руху, про порушення яких працівником поліції вказано у протоколі.

Отже, суддя в даному випадку не має права розглядати дії ОСОБА_3 в контексті інших порушень Правил дорожнього руху, ніж порушення, зазначене у протоколі про адміністративне правопорушення, а саме: п. 13.3 ПДР України.

Враховуючи вказані висновки експерта, вважає, що у цій справі відсутні належні, достатні і допустимі докази, а також докази поза розумним сумнівом, оцінивши які, можливо було б дійти до безсумнівного висновку щодо винуватості ОСОБА_3 .

Факт порушення ОСОБА_3 інших пунктів Правил дорожнього руху України суддя не розглядає, враховуючи викладені вище доводи щодо недопустимості зміни формулювання адміністративного правопорушення.

Крім того, суд звертає увагу, що у формулюванні суті адміністративного правопорушення працівником поліції не вказано з яким транспортним засобом скоїв зіткнення автомобіль Фидрі, тобто фактично у протоколі про адміністсрптиавне правопорушення не встановлено іншого учасника дорожньо-транспортної пригоди і, відповідно ОСОБА_2 не вказана як потерпіла особа.

Враховуючи, що докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо винуватості тлумачаться на користь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, тому на думку суду, в діях ОСОБА_3 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Згідно з п.1 ст.247 Кодексу України про адміністративне правопорушення провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі, зокрема, відсутності складу адміністративного правопорушення, тому, вважаю за необхідне провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 закрити.

Керуючись ст.ст. 124, 245, 247, 251, 252, 266, 280 КУпАП, суддя -

ПОСТАНОВИВ:

Справу про адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 Кодексу України про адміністративне правопорушення, відносно ОСОБА_1 закрити на підставі п.1 ст.247 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч.5 ст.7 КУпАП протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя Р.С. Холод