Єдиний унікальний номер 219/5147/20
Номер провадження 33/804/388/20
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20.07.2020р. суддя судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Донецького апеляційного суду Залізняк Р.М., розглянувши в м. Бахмут Донецької області апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 30.06.2020р., якою
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований та в АДРЕСА_1 , проживає в АДРЕСА_2 ,
визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 172 - 20 ч. 3 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 3655 (три тисячі шістсот п`ятдесят п`ять) грн.,
в с т а н о в и л а :
Постановою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 30.06.2020р. ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 172 - 20 ч. 3 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 3655 (три тисячі шістсот п`ятдесят п`ять) грн..
Постанова суду першої інстанції оскаржена особою, яка притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , який в апеляційній скарзі:

- зазначає, що судом неповно з`ясовані і не доведені при ухваленні судового рішення всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи та висновок суду не відповідає обставинам справи;

- вказує, що суд безпідставно не взяв до уваги його доводи та інформацію командира військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується в м.Часів Яр, що 31.05.2020р. у неділю він не перебував в наряді, він був вільним від військової служби після чергування, не отримував ніякого службового завдання в операції об`єднаних сил; 31.05.2020р. він робив ремонт у квартирі, яка належить йому на праві власності АДРЕСА_3 , йому допомагали два місцевих мешканця, які, як він дізнався пізніше, викинули будівельне сміття не на смітник, а на території подвір`я, у зв`язку з чим сусіди викликали представників військової служби правопорядку, які затримали його у квартирі в присутності командира військової частини, відвезли до м.Бахмут Донецької області заставили пройти тест на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціального технічного засобу та склали щодо нього протокол про адміністративне правопорушення; 31.05.2020р. в день складення протоколу він був звільнений від служби та на території військової частини або її військового об`єкту не знаходився, спиртні напої не розпивав, не виконував службові обов`язки на території військової частини, тому закон не порушував;

-прохає оскаржувану постанову скасувати, справу про адміністративне правопорушення щодо нього закрити за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП.

Про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги, особу, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 повідомлено належним чином, в судове засідання він не з`явився, подав письмове клопотання про розгляд зазначеної апеляційної скарги без його участі, на задоволенні апеляційної скарги наполягав.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 за таких підстав.

Оскаржуваною постановою ОСОБА_1 визнано винуватим у тому, що він 31.05.2020р. близько 14-00 год., будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , знаходячись поза межами зазначеної військової частини, яка розташована у АДРЕСА_4 та в умовах особливого періоду виконував обов`язки військової служби в нетверезому стані, чим вчинив військове адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 172-20 КУпАП.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що суд в обґрунтування винуватості ОСОБА_1 у вчиненні зазначеного адміністративного правопорушення поклав протокол про військове адміністративне правопорушення ДНК/2 № 1798 від 31.05.2020р., акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціального технічного засобу за вих.№ 377/377 від 31.05.2020р. відповідно якого 31.05.2020р. о 21-55год. за допомогою технічного засобу «Алконт-М» №00208 у ОСОБА_1 вмісту парів алкоголю виявлено 2,16 % . Дії ОСОБА_1 судом кваліфіковані за ч. 3 ст. 172-20 КУпАП. Суд також зазначив, що ні особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ні його захисником не надано достовірних доказів та не вказано про існування таких доказів, які б спростували обставини виконання 31.05.2020р. ОСОБА_1 обов`язків військової служби у нетверезому стані та підтвердили його невинуватість у скоєнні даного правопорушення, тому суд першої інстанції вважав факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-20 КУпАП доведеним.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Проте, судом апеляційної інстанції встановлено, що суд першої інстанції не дотримався цих вимог закону та не з`ясував всебічно повно та об`єктивно обставини, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення, передбачені ст. 280 КУпАП.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Зокрема, в контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (рішення від 15.05.2008р., заява N7460/03) правопорушення, яке розглядається, має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні статті 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне порушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

Положеннями ч. 1 ст. 11 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року та ч.2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 01.11.1950р., рішенням Конституційного Суду України від 22.12.2010р. № 23 рп/2010 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень ч. 1 ст. 14-1 КУпАП передбачено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено у законному порядку при додержанні, зокрема, процедури притягнення до адміністративної відповідальності, яка повинна ґрунтуватись на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Наведені правові позиції закріплюють, що особа не вважається винною, доки її провина не буде доведена у встановленому законом порядку. Тобто, особа не повинна доказувати свою невинуватість і її поведінка вважається правомірною, доки не буде доведено зворотне.

При цьому, за вимогами ч. 2 ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Викладене вище свідчить про те, що Військовою службою правопорядку ЗСУ не дотримано відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Судом першої інстанції в обґрунтування висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, поклав вказані вище докази без ретельного дослідження та оцінки цих доказів. Судом не зіставлені ознаки фактично вчиненого ОСОБА_1 діяння та ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, та не обґрунтовані фактичними обставинами справи висновки про їх відповідність.

Так, згідно змісту протоколу 31.05.2020р., близько 14-00 год., військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 , знаходячись поза межами зазначеної військової частини, яка розташована у м.ЧасівЯр Бахмутського району Донецької області та в умовах особливого періоду виконував обов`язки військової служби в нетверезому стані, чим вчинив адміністративне правопорушення передбачене за ч. 3 ст. 172-20 КУпАП.

Ст. 172-20 ч. 1 КУпАП передбачає відповідальність за вчинення, по-перше, за розпивання алкогольних, слабоалкогольних напоїв або вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів на території військових частин, військових об`єктів, по-друге, за появу таких осіб на території військової частини в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, по-третє, за виконання ними обов`язків військової служби в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, по-четверте, за відмову таких осіб від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Відповідальність за ч. 3 цієї статті настає за умови вчинення цих дій, якщо вони вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за такі самі порушення, або в умовах особливого періоду.

Суд першої інстанції без з`ясування об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 172-20 КУпАП за наявності істотних протиріч, не встановив та не оцінив докази на їх підтвердження чи спростування, припустився спрощеного підходу до розгляду справи, що призвело до хибного висновку про винуватість ОСОБА_1 , у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_1 будучи військовослужбовцем, проходить службу у військовій частині НОМЕР_1 , яка розташована в АДРЕСА_4 , де обіймає посаду діловода служб військової частини НОМЕР_1 . Матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять відомостей про те, які обов`язки військової служби виконував ОСОБА_1 31.05.2020р.

Відповідно до відповіді командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 за вих. №987 від 03.06.2020р., старший солдат ОСОБА_1 , перебуваючи 31.05.2020р. за місцем проживання в АДРЕСА_2 , згідно п.1 ч.4 ст.24 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» вважається таким, що не виконував обов`язки військової служби, з наданням до відповіді розпорядок дня військової частини НОМЕР_1 , згідно якого субота та неділя є вихідним днем, а тому ОСОБА_1 був вільний в зазначений день від обов`язків військової служби, тобто відсутня об`єктивна сторона інкримінованого ОСОБА_1 правопорушення, а відтак і склад правопорушення.

Відповідно до ст. 254 КУпАП найважливішим джерелом доказів у справі про адміністративне правопорушення є протокол про вчинення адміністративного правопорушення, який повинен містити ознаки правопорушення, передбаченого КУпАП. Проте зазначений протокол містить істотні протиріччя між об`єктивною стороною адміністративного правопорушення та кваліфікацією дій ОСОБА_1 .

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що протокол не містить відомостей про те, яким нормативно-правовим актом передбачена дія особливого періоду на час вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення. Вказане, на думку суду апеляційної інстанції, унеможливлює визнання цього доказу допустимим, оскільки його зміст не відповідає фактичним обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, суд першої інстанції допустив неповноту судового розгляду, не взяв до уваги той факт, що в матеріалах справи відсутні достатні докази про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП.

Враховуючи наведене вище, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 є обгрунтованими та дійшов висновку про скасування оскаржуваної постанови із закриттям справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП .

На підставі викладеного вище, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 30.06.2020р., якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 172 - 20 ч. 3 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 3655 (три тисячі шістсот п`ятдесят п`ять) грн., задовольнити.

Постанову Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 30.06.2020р., якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 172 - 20 ч. 3 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 3655 (три тисячі шістсот п`ятдесят п`ять) грн. скасувати, провадження про адміністративне правопорушення за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП закрити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя