Справа № 450/706/20 Головуючий у 1 інстанції: Данилів Є.О.
Провадження № 33/811/766/20 Доповідач: Гуцал І. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2020 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду Гуцал І.П., з участю представника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, - адвоката Шпунта Мар`яна Богдановича, розглянувши апеляційну скаргу адвоката Шпунта Мар`яна Богдановича на постанову судді Пустомитівського районного суду Львівської області від 12 березня 2020 року про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

в с т а н о в и в :

постановою судді Пустомитівського районного суду Львівської області від 12 березня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 600 (шестисот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Постановлено стягнути зі ОСОБА_1 в дохід держави 420 гривень 40 копійок судового збору.

Згідно з постановою судді, 25 лютого 2020 року о 23:20 год. в с. Скнилів, вул. Шевченка, Пустомитівський район, Львівська область водій ОСОБА_1 керував автомобілем марки «ВАЗ 2108» д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння, зі згоди водія, у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу «Драгер ARAM 2268» в присутності двох свідків. Такими своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9а ПДР України. Таким чином вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

На постанову судді Пустомитівського районного суду Львівської області від 12 березня 2020 року представник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 - адвокат Шпунт М.Б. подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді місцевого суду, скасувати дану постанову та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги адвокат Шпунт М.Б. зазначає, що постанова судді місцевого суду є незаконною та необґрунтованою, оскільки така не відповідає фактичним обставинам справи та не ґрунтується на належних, достатніх і допустимих доказах.

Зокрема, вказує, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, його автомобіль стояв припаркований, будь-яких доказів, які б свідчили, що на момент складення протоколу ОСОБА_1 керував транспортним засобом судом першої інстанції не було встановлено.

Посилається на те, що поліцейськими не було дотримано вимог ст. 266 КУпАП під час складення протоколу щодо ОСОБА_1 , а саме: працівники поліції не пропонували останньому пройти огляд на визначення стану сп`яніння у медичному закладі. Зокрема, в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів відсутній підпис ОСОБА_1 , що свідчить про його незгоду з результатами проведення такого огляду. Крім того, в матеріалах справи відсутнє направлення ОСОБА_1 на огляд з метою визначення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги в частині поновлення строку на апеляційне оскарження адвокат Шпунт М.Б. зазначає, що 12 березня 2020 року, в день прийняття рішення у справі, копія постанови ОСОБА_1 видана не була, на неодноразові заяви ОСОБА_1 та його адвоката про видачу копії такої постанови та надання матеріалів справи для ознайомлення працівники суду повідомляли, що на час дії карантину не встановлено порядку реалізації зазначених прав. В Єдиному державному реєстрі судових рішень така постанова була опублікована лише 12 травня 2020 року, саме з цієї дати ОСОБА_1 зміг ознайомитись зі змістом постанови та її мотивами.

Заслухавши пояснення представника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 - адвоката Шпунта М.Б., який підтримав подану апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, вважаю, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Відповідно до ч.1 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановленому законом.

З матеріалів справи вбачається, що у таких відсутні дані про вручення постанови Пустомитівського районного суду Львівської області від 12 березня 2020 року ОСОБА_1 . З матеріалів справи вбачається, що адвокат Шпунт М.Б. неодноразово звертався до Пустомитівського районного суду Львівської області з клопотаннями про видачу копії повного тексту постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП, однак такі не містять даних про те, що вказана постанова була видана. З Єдиного реєстру судових рішень вбачається, що дана постанова була оприлюднена 12 травня 2020 року, адвокат Шпунт М.Б. звернувся з апеляційною скаргою на постанову судді місцевого суду 26 травня 2020 року.

З урахуванням наведеного, з метою забезпечення реалізації права особи на оскарження даної постанови відповідно до вимог ст. 268 КУпАП, приходжу до висновку, що доводи апелянта щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження постанови судді місцевого суду відносно ОСОБА_1 є поважними, а клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови таким, що підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як зазначено в ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Як убачається з матеріалів справи та судового рішення, при розгляді даної справи суддя місцевого суду в достатній мірі повно, об`єктивно та всебічно дослідив наявні у ній письмові матеріали, з`ясував позицію ОСОБА_1 та дійшов правильного висновку про доведеність вини останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і такий висновок, всупереч тверджень апелянта, ґрунтується на наявних у матеріалах справи доказах.

Так, ч. 1 ст. 130 КУпАП (у редакції станом на 25 лютого 2020 року) передбачала відповідальність, зокрема, за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Пунктом 2.9а Правил дорожнього руху встановлено, що водієві забороняється: керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Тобто об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є керування транспортним засобом у стані сп`яніння (алкогольного чи наркотичного)або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

У своїй постанові Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду у справі №404/4467/16-а від 20 лютого 2019 зазначив, що само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.

Разом з тим, відповідно до п. 1.10 Загальних положень Правил дорожнього руху під «зупинкою» слід розуміти припинення руху транспортного засобу на час до 5 хвилин або більше, якщо це необхідно для посадки (висадки) пасажирів чи завантаження (розвантаження) вантажу, виконання вимог цих Правил (надання переваги в русі, виконання вимог регулювальника, сигналів світлофора тощо).

З огляду на наведене, зупинка автомобіля є потенційною складовою будь-якого його руху. Більше того, кожній зупинці транспортного засобу передує його рух.

З наявної у матеріалах справи постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА №739522від 25 лютого 2020 року вбачається, що ОСОБА_1 на вул. Шевченка в с. СкнилівПустомитівського району здійснив зупинку-стоянку на зупинці громадського транспорту, чим порушив п.п.15.9 ПДР України.

З огляду на наведене, доводи адвоката Шпунта М.Б. про те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції, оскільки ОСОБА_1 є власником транспортного засобу «ВАЗ 2108» д.н.з. НОМЕР_1 , він здійснив зупинку вказаного автомобіля на зупинці громадського транспорту, що стверджується постановою серії БАА №739522 від 25 лютого 2020 року, яку ОСОБА_1 у встановленому законом порядку не оскаржував.

Порядок проходження водіями огляду на виявлення стану сп`яніння встановлено Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України 9 листопада 2015 року за №1452/735 (далі Інструкція №1452/735). Відповідно до ч. 1, 6, 7 розділу І зазначеної Інструкції за наявності ознак, передбачених пунктом 3 розділу І цієї Інструкції, поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом. У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Посилання ОСОБА_2 про те, що ОСОБА_1 не погодився з результатами огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції, оскільки у протоколі про адміністративне правопорушення серії ОБ №027034 від 25 лютого 2020 року ОСОБА_1 власноручно надав пояснення в яких вказав, що «випив бокал вина». Жодних зауважень до протоколу та заперечень з приводу оскаржуваної події, зокрема: його керування автомобілем, перебування у стані сп`яніння чи незгоди з результатами приладу «Драгер ARAM 2268» він не висловив. Доказів протилежного суду не представлено.

Таким чином у працівників поліції не міг виникнути обов`язок щодо забезпечення проведення огляду ОСОБА_1 у найближчому закладі охорони здоров`я, адже такі дії поліцейських прямо залежать від волевиявлення особи та висловлення такого волевиявлення.

Відсутність підпису ОСОБА_1 на акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів не спростовує факту вчинення ОСОБА_1 порушення п. 2.9а Правил дорожнього руху.

Доводи адвоката Шпунта М.Б. про те, що в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів не заповнена обов`язкова графа «проба позитивна/негативна» не знайшли свого підтвердження, оскільки в такій графі вказано, що результати огляду на стан сп`яніння 1,75 проміле, що само по собі є підтвердженням наявності алкоголю в крові особи, стосовно якої здійснювався огляд на стан сп`яніння.

Посилання на те, що працівниками поліції не було складено направлення на огляд ОСОБА_1 з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції спростовується тим, що таке направлення відповідно до вимог Інструкції №1452/735 складається лише у випадку проведення огляду особи на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я, а ОСОБА_1 проходив такий огляд на місці зупинки транспортного засобу.

З огляду на наведене, суд першої інстанції обґрунтовано визнав винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП і наклав стягнення з урахуванням положень ст. 33 КУпАП в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, що є необхідним і достатнім та відповідає меті адміністративного стягнення. З огляду на зазначене, оскаржувана постанова судді є законною та обґрунтованою, відтак підстав для її зміни чи скасування не вбачається.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

п о с т а н о в и в :

поновити адвокату Шпунту Мар`яну Богдановичу строк на апеляційне оскарження постанови судді Пустомитівського районного суду Львівської області від 12 березня 2020 року.

Постанову судді Пустомитівського районного суду Львівської області від 12 березня 2020 року стосовно ОСОБА_1 залишити без змін, а апеляційну скаргу його представника адвоката Шпунта Мар`яна Богдановича - без задоволення.

Постанова судді апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Гуцал І.П.