Провадження №3/463/2359/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2020 року суддя Личаківського районного суду м. Львова Головатий Р. Я., з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника Петришина В.М., розглянувши справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КпАП України,-

в с т а н о в и в:

як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ №348203 від 03.11.2020 ОСОБА_1 03.11.2020 о 17 год. 25 хв. по вул.Пасічна, 70 у м.Львові, здійснював перевезення на маршруті №47А, НОМЕР_1 , пасажирів в кількості 37 чоловік, що на 6 більше дозволеного, чим порушив пп.2 п.11 Постанови Кабінету Міністрів України №641, правила карантину щодо людей та вчинив правопорушення, передбачене ст.44-3 КпАП України.

Під час розгляду справи ОСОБА_1 пояснив, що старається не допускати в автобус більшу кількість людей, ніж це дозволено карантинними обмеженнями. Разом з тим, зазначив, що він є водієм, контроль за кількістю пасажирів у його посадові обов`язки не входить, крім цього він не має і фізичної можливості не допустити пасажирів в транспорт, а на зауваження останні часто не реагують.

Захисник ОСОБА_1 - Петришин В.М. просив провадження у справі закрити з підстав, викладених у письмовому клопотанні. Зазначив, що протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам ст. 256 КпАП України, не містить нормативного акта, який передбачає відповідальність за правопорушення, зокрема назви та дати постанови КМУ №641; також відсутні відомості про транспортний засіб, яким здійснювалось перевезення пасажирів, зокрема марка та модель, не розкрито об`єктивну сторону адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КпАП України, а саме: не встановлено кількість сидячих місць в автобусі та кількість стоячих пасажирів, не проводився огляд транспортного засобу, а також не додано до протоколу копії документів, які б підтверджували даний факт. В матеріалах справи відсутні докази, на підтвердження того, що ОСОБА_1 здійснював перевезення пасажирів, що автобус рухався із пасажирами, при цьому їх кількість перевищувала кількість місць для сидіння. Також не надано доказів того, на кого і яким нормативно-правовим актом покладено обов`язок організації та контролю кількості пасажирів в транспортному засобі (автобусі) чи доказів, що саме в обов`язки ОСОБА_1 як водія входить контроль кількості пасажирів.

Крім цього, ОСОБА_1 не є суб`єктом адміністративної відповідальності за інкриміноване йому правопорушення, оскільки поняття «водій» та «перевізник» не є тотожними.

ОСОБА_1 є працівником Львівського комунального автотранспортного підприємства №1, прийнятий на роботу водієм автотранспортних засобів, суб`єктом господарювання він не являється, послуг з перевезення пасажирів не надає, при чому керував автобусом виконуючи свої трудові (посадові) обов`язки водія, визначені у посадовій інструкції водія, яка затверджена 17.08.2018 року директором ЛК АТП №1, а також обов`язки водія визначені п.147 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затверджених Постановою КМ України від 18.02.1997 р. № 176, якими не передбачено здійснення контролю за кількістю пасажирів.

Враховуючи наведене, оскільки положення постанови Кабінету Міністрів України №641 від 22.07.2020 передбачає на період карантину не заборону керування пасажирським автобусом (що здійснює водій ОСОБА_1 ), а заборону здійснення регулярних та нерегулярних перевезень пасажирів автомобільним транспортом (що здійснює суб`єкт господарювання - перевізник), тому вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КпАП України.

Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, його захисника, дослідивши матеріали справи, суддя встановив наступне.

Статтею 44-3 КпАП України, в редакції, чинній станом на 03.11.2020, передбачена відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Згідно зі ст.251 КпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до пп.2 п.11 Постанови Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 року №641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» в редакції, чинній станом на 03.11.2020, на території регіону (адміністративно-територіальної одиниці), на якій установлено «зелений» рівень епідемічної небезпеки, забороняється: здійснення регулярних та нерегулярних перевезень пасажирів автомобільним транспортом, зокрема перевезень пасажирів на міських автобусних маршрутах у режимі маршрутного таксі, в електричному (трамвай, тролейбус), залізничному транспорті, у міському, приміському, міжміському, внутрішньообласному та міжобласному сполученні, в кількості більшій, ніж кількість місць для сидіння, що передбачена технічною характеристикою транспортного засобу, визначена в реєстраційних документах на цей транспортний засіб.

Перевізник несе відповідальність за забезпечення водіїв засобами індивідуального захисту, зокрема респіраторами або захисними масками, та здійснює контроль за використанням засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок пасажирами під час перевезення, у тому числі виготовлених самостійно.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 є працівником Львівського комунального автотранспортного підприємства №1, прийнятий на роботу водієм автотранспортних засобів.

При цьому, як слушно зауважує захисник поняття «водій» та «перевізник» не є тотожними. Так, відповідно до частини третьої статті 9 Закону України «Про автомобільний транспорт» ліцензія видається на господарську діяльність з надання послуг з перевезення пасажирів і небезпечних вантажів на, зокрема, надання послуг з внутрішніх перевезень пасажирів автобусами. Автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; водій - особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка (ст. 1 Закону України «Про автомобільний транспорт»).

Матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 є суб`єктом господарювання та надає послуги з перевезення пасажирів.

Враховуючи вищенаведене, оскільки доказів порушення ОСОБА_1 правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами матеріали справи не містять, приходжу до висновку, що у діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КпАП України, а тому у відповідності до вимог п.1 ч.1 ст.247 КпАП України провадження у справі підлягає закриттю.

Керуючись ст.ст.33, 44-3, 251, 283, 284, 289, 294 КпАП України, -

постановив:

провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КпАП України закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду через Личаківський районний суд м.Львова протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя: Р.Я. Головатий