Зіньківський районний суд Полтавської області
Справа № 530/546/20
Номер провадження 3/530/92/20

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.07.2020 м. Зіньків

Зіньківський районний суд Полтавської області у складі головуючого судді Дем`янченка С.М., за участю секретаря Тараненко Т.І., представника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , адвоката Школьного В.А. розглянувши матеріали, які надійшли від Решетилівського ВП ГУНП в Полтавській області про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП,

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

що проживає в селі Попівка Зіньківського району, Полтавської

області, працюючого машиністом компресорної установки ГПУ

Полтава газ видобування, індивідуальний ідентифікаційний

номер суду невідомий, до адміністративної відповідальності

раніше не притягувався,-

ВСТАНОВИВ:

04.05.2020 року о 23 годині 45 хвилин, в с. Михнівка Решетилівського району Полтавської області, водій ОСОБА_1 керував автомобілем ІЖ д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння (нестійка хода, запах алкоголю з ротової порожнини). Від проходження медичного огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України.

Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП. З протоколом ознайомлений ( а.с.1).

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник, адвокат Школьний В.А. просили закрити провадження по справі про адміністративне правопорушення, за відсутністю в діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення, оскільки вважає, що відносно нього незаконно складений адміністративний протокол.

Суд, заслухавши пояснення особи яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його представника адвоката Школьного В.А., переглянувши відео матеріал, в судове засідання поліцейський СРПП №2, Решетилівського ВП ГУНП в Полтавській області Арендаренка О.О., та свідки ОСОБА_2 , ОСОБА_3 не з`явились, належним чином повідомлені (а.с.26-28) про причину неявки суд не повідомили, дослідивши та проаналізувавши письмові докази наявні в матеріалах справи, вважає, що провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП підлягає закриттю з наступних підстав.

Судом встановлено, що поліцейським СРПП №2 Решетилівського ВП ГУНП в Полтавській області Арендаренко О.О. було складено протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП, з якого вбачається, що 04.05.2020 року о 23 годині 45 хвилин, в с. Михнівка, Решетилівського району, Полтавської області, водій ОСОБА_1 керував автомобілем ІЖ д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння (нестійка хода, запах алкоголю з ротової порожнини). Від проходження медичного огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України. Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП ( а.с.1).

Згідно з вимогами статті 280 КУпАП Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд повинен належним чином з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Виходячи зі змісту ст. 7, 217, 221, 246, 254 КУпАП суддя розглядає справи про адміністративні правопорушення лише в межах складеного протоколу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Європейський суд з прав людини у рішенні від 12.10.1978 року у справі «Zand v.Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у ч. 1 ст.6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий не маючи юрисдикції судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Європейським судом з прав людини у багаточисельних рішеннях висловлена правова позиція щодо розгляду національними судами справ про адміністративні правопорушення. Так, у рішенні Суду «Енгель та інші проти Нідерландів» були визначені критерії, за наявності одного із них будь-яке правопорушення повинне розцінюватись як кримінальне і розглядатись за процедурою, визначеною національним законодавством для кримінальних правопорушень.

Такими критеріями є: «критерій національного права», який визначає те, що будь-яке протиправне діяння є злочином, якщо воно передбачене як злочин відповідним національним законодавством; «критерій кола адресатів», відповідно до якого правопорушення повинне розглядатись як кримінальне, якщо відповідальність за нього поширюється на невизначене коло осіб; «критерій мети та тяжкості наслідків» за змістом якого, вчинене правопорушення розглядається за природою кримінального злочину якщо санкція за його вчинення є достатньо суворою і передбачає елемент покарання. Зазначені положення знайшли в подальшому своє відображення у чисельних рішеннях ЄСПЛ, зокрема: «Лутц проти Німеччини», «Карелін проти Російської Федерації», «Гурепка проти України», «Лучанінова проти України» та інших.

Аналіз диспозиції та санкції ч.1 ст. 130 КУпАП дає підстави стверджувати те, що це правопорушення відповідає критерію кола адресатів та критерію мети та тяжкості наслідків.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Наведене вказує на те, що при розгляді зазначене вище правопорушення повинні застосовуватись принципи кримінального судочинства. У зв`язку із цим при розгляді адмінматеріалу, при наданні оцінки доказам та вирішенні питань про доведеність вини ОСОБА_4 у вчиненні адміністративного правопорушення, законності та обґрунтованості судового рішення, суд вважає за необхідне застосовувати відповідні положення кримінального процесуального закону, в тому числі і щодо сутності адміністративного правопорушення, яке за своєю юридичною природою фактично є обвинуваченням.

За змістом ст. 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом. Застосувавши до цієї справи принципи кримінального провадження суд приходить до висновку, що постанова про накладення адміністративного стягнення не може ґрунтуватись на припущеннях, приймається у разі доведення винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення, а усі сумніви, які виникають у ході провадження у справі тлумачаться на користь особи, яка притягається до відповідальності.

З протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що 04.05.2020 року о 23 годині 45 хвилин, в с. Михнівка Решетилівського району Полтавської області, водій ОСОБА_1 керував автомобілем ІЖ д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння (нестійка хода, запах алкоголю з ротової порожнини). Від проходження медичного огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України. Суд вважає, що при складанні протоколу про адміністративне правопорушення поліцейські діяли у порушення вимог ст. 266 КУпАП та Постанови Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 р. N1103, а саме: з протоколу про адміністративні правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння в установленому законом порядку, при цьому не вказано, яким саме чином пропонувався огляд на стан сп`яніння, викликають сумніви в тому що працівники поліції пропонували пройти медичний огляд ОСОБА_1 на місці, а вразі його відмови в медичному закладі. Отже, при складанні протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 порушено право на захист його законних інтересів, передбаченого ст.268 КУпАП. Так, матеріали справи не містять даних, які вказували б на те, що поліцейськими у встановленому порядку, водій після відмови пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, а також докази, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння. Разом з цим суд визнає неналежним доказом відео запис вчинення правопорушення, оскільки в протоколі про адміністративне право порушення не зазначено яким саме пристроєм проводилась відео зйомка, поліцейський який складав протокол обмежився лише записом в протоколі (відео матеріали), суд також не може визнати належним доказом письмові пояснення свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_2 оскільки вони заздалегідь надруковані, лише прізвища і анкетні дані свідків внесені, за таких обставин та відсутності будь-яких допустимих доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 вчинення правопорушення, суд вважає, що сам протокол про адміністративне правопорушення не може бути прийнятим судом як доказ вчинення правопорушення. Враховуючи вище викладене суд критично оцінює як доказ адміністративний протокол складений відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП.

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23.10.1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення».

Рішенням Конституційного Суду України від 22.12.2010 року №23-рп/2010 передбачено , що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України.

Відповідно до статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Оскільки в судовому засіданні не доведено поза всяким сумнівом, що мали місце події, які викладені в протоколі про адмінправопорушення, суд всі сумніви з цього приводу тлумачить на користь особи, яка притягається до відповідальності.

Згідно зі ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженню всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255 КУпАП( абз. 2 ст.251 КУпАП). Перекладання такого обов`язку на суд, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення є неприпустимим.

Суд не вправі самостійно змінювати на шкоду собі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитись в суді, суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже, діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючи статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу.

В рішенні ЄСПЛ «Карелін проти Російської Федерації» (KARELINv.RUSSIA), заява №926/08,остаточне від 06.03.2017, суд дійшов висновку, що суддя не може самостійно відшукувати докази винуватості особи, адже це становитиме порушення ч. 1 ст. 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа буде позбавлена можливості захищатися від висунутого проти неї обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Статтею 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно приписів ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Відповідно до п. 1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи викладене, а також те, що в силу принципу презумпції невинуватості всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості, суд вважає, що в матеріалах справи відсутні, а судом не здобуті належні та допустимі докази на підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, а тому провадження в справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за вказаною статтею слід закрити.

На підставі викладеного та керуючись ст.62 Конституції України, ст.1, 7, 9, 23, 33, 130, 246, 247, 266, 280, 283, 289,294 КУпАП, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП закрити у зв`язку із відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення.

Апеляційну скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови до Полтавського апеляційного суду через Зіньківський районний суд Полтавської області.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя -