справа № 197/1428/19
провадження № 3/197/16/20
ШИРОКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

31 січня 2020 року смт. Широке

Суддя Широківського районного суду Дніпропетровської області Охнач О.В., розглянувши адміністративний матеріал, що надійшов від Широківського ВП Криворізького ВП ГУ НП України в Дніпропетровській областіщодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Троїцько-Сафонове Казанківського району Миколаївської області, громадянина України, не працюючого, прож: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ,

за ст. 130 ч. 1 КУпАП,

ВСТАНОВИЛА:

До канцелярії суду надійшов протокол про адміністративне правопорушення серії БД № 329798 від 24.11.2019 року щодо ОСОБА_1 за ст. 130 ч. 1 КУпАП.

ОСОБА_1 звинувачується в тому, що він 24.11.2019 р. о 13:00 год. на автодорозі с. Явдотівка с. Цвіткове Широківського району Дніпропетровської області керував транспортним засобом марки ВАЗ 2101 державний номерний знак НОМЕР_2 з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: порушення мови, координація рухів, в присутності двох свідків від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння відмовився.

ОСОБА_1 вину не визнав і суду показав, що він дійсно 24.11.2019 р. о 13:00 год. год. керував транспортним засобом марки ВАЗ 2101 державний номерний знак НОМЕР_2 на а/ш с. Явдотівка с. Цвіткове Широківського району Дніпропетровської області і був зупинений працівниками поліції, однак його не було проінформовано про причину зупинки.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-р 2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпції, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинності.

Така позиція Конституційного Суду України відповідає і правовим позиціям Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), практика якого при розгляді справ судами в обов`язковому порядку використовується як джерело права відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Так, у своєму рішенні від 10 лютого 1995 року, у справі «Аллене де Рібемон проти Франції», ЄСПЛ зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості значно ширше, ніж це передбачають: презумпція невинності обов`язкове не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 8 лютого 2001 року, «Лавенте проти Латвії» від 07.11.2002 року неодноразово вказує, що оцінюючи докази суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Згідно вимог ст.ст. 245, 252, 280, 283 КУпАП при розгляді справи про адміністративні правопорушення забезпечується всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи, підлягають для з`ясування питання про те, чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа в його вчинені, рішення приймається на підставі доказів долучених у суді і оцінених суддею за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженню всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Вимогами ст. 252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ч.1 ст. 8 Закону України «Про Національну поліцію» поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Так, Законом (п. 1-9 ч. 1 ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію») визначений вичерпний перелік випадків, які надають право працівнику поліції зупинити транспортний засіб. Він зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу.

Згідно рапорту (а.с. 6) працівниками поліції водію було роз`яснено причину зупинки з посиланням на п. 3 ч. 1 ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію», однак суду не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження такого факту, як і доказів того, що на час зупинка авта у поліції були докази причетності водія/пасажирів до вчинення злочинів і того, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення.

Докази наявності будь-яких ознак сп`яніння у ОСОБА_1 суду не надано. Крім того, суду надано висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніня або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 24.11.2019 р., згідно якого станом на 24.11.2019 р. 14.45 год. у гр. ОСОБА_1 ознак алкогольного, наркотичного сп`яніння не виявлено.

В протоколі про адміністративне правопорушення не конкретизовано місце вчинення адміністративного правопорушення, а саме: не вказано який км автошляху мається на увазі.

Отже, вимоги працівника поліції до особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, про зупинку транспортного засобу є неправомірними, а вимоги щодо проходження медогляду незаконними.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 15 березня 2019 року (справа № 686/11314/17).

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Ст. 62 Конституції України визначає, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Судом також враховується правова позиція, викладена в рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013), «Карелін проти Росії» (рішення від 20.09.2016), що суд має бути неупередженим і безстороннім і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення. Відповідне формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчинення адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено перед судом. Суд не має права самостійно вишукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки, таким чином перебиратиме на себе функції обвинувача, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

На підставі викладеного суддя приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП, тому необхідно закрити провадження у справі.

Керуючись ст. 247 ч. 1 п. 1 КУпАП, суддя

УХВАЛИЛА:

Закрити провадження у справі за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга подається через Широківський районний суд Дніпропетровської області до Дніпровського апеляційного суду.

СУДДЯ О.В.ОХНАЧ