Справа № 464/1869/20 Головуючий у 1 інстанції: Чорна С.З.
Провадження № 33/811/887/20 Доповідач: Гуцал І. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2020 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду Гуцал І.П., з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та його адвоката Луки Андрія Володимировича, розглянувши апеляційну скаргу адвоката Луки Андрія Володимировича на постанову судді Сихівського районного суду м. Львова від 9 червня 2020 року про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

в с т а н о в и в :

постановою судді Сихівського районного суду м. Львова від 9 червня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 600 (шестисот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Постановлено стягнути зі ОСОБА_1 в дохід держави 420 гривень 40 копійок судового збору.

Згідно з постановою судді, ОСОБА_1 2 квітня 2020 року о 22.35 год. по вул. Стрийська,109 у м.Львові, керував автомобілем марки «ВАЗ 2107», н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння (запах з алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови). Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння згідно встановленого законом порядку в медичному закладі та з використанням технічного засобу (тесту на алкоголь) «Драгер Алкотест 6820» відмовився, чим порушив п.2.5 ПДР України.

На постанову судді Сихівського районного суду м. Львова від 9 червня 2020 року представник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 - адвокат Лука А.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати дану постанову та закрити провадження у справі. Крім того, просить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_1 понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 4000 гривень.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги адвокат Лука А.В. зазначає, що постанова судді місцевого суду є незаконною та необґрунтованою, оскільки така не відповідає фактичним обставинам справи та не ґрунтується на належних, достатніх і допустимих доказах.

Вказує, що відеофіксація події, яка мала місце 2-3 квітня 2020 року, здійснювалася патрульними лише в частині, коли вони вважали це за необхідне, а моменти приниження патрульними ОСОБА_1 не охоплені матеріалами відеофіксації. Крім того, в судовому засіданні свідок ОСОБА_2 повідомив, що він не чув як ОСОБА_1 відмовляється від проходження медичного огляду, а пояснення, написані працівником поліції він підписав, бо його попросив зробити це працівник поліції. Таким чином письмові пояснення свідка ОСОБА_2 є формальністю. Пояснення іншого свідка ОСОБА_3 є ідентичними до пояснень ОСОБА_2 , ці пояснення також написані працівником поліції. Свідок ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, його номер телефону, зазначений у поясненнях, не є дійсним. Наведене, на думку апелянта, ставить під сумнів достовірність таких пояснень свідка. Працівники патрульної поліції також не з`явились у судове засідання 2 червня 2020 року за викликом суду.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що працівники поліції не відсторонили ОСОБА_1 від керування транспортним засобом, що також доводить ту обставину, що ОСОБА_1 не перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Крім того, зазначає, що зупинка автомобіля ОСОБА_1 працівниками поліції була здійснена безпідставно, оскільки, як вбачається з матеріалів відеофіксації та пояснень ОСОБА_1 , останнього було зупинено у зв`язку з тим, що він нібито не увімкнув вказівник повороту при здійсненні маневру, однак протокол за це складений не був. Натомість співробітники поліції винесли постанову у справі про адміністративне правопорушення щодо невикористання ОСОБА_1 ременів безпеки та відсутності полісу обов`язкового страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів. В працівників поліції перед зупинкою транспортного засобу підозри на керування транспортним засобом у стані сп`яніння не було.

Посилається на те, що з відеозапису з камер спостереження патрульних не вбачається ознак алкогольного сп`яніння, визначених Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України 9 листопада 2015 року за № 1452/735.

Вказує, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння, а лише наполягав на присутності захисника при його проведенні. В протоколі про адміністративне правопорушення не відображено в який спосіб працівники поліції відреагували на клопотання ОСОБА_1 та чи надали особі час для виклику та прибуття адвоката.

Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та його адвоката Луки А.В., які підтримали подану апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, вважаю, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Частиною 1 ст. 7 КУпАП встановлено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановленому законом.

Згідно зі ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як зазначено в ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Як убачається з матеріалів справи та судового рішення, при розгляді даної справи суддя місцевого суду в достатній мірі повно, об`єктивно та всебічно дослідив наявні у ній письмові матеріали, з`ясував позицію ОСОБА_1 , його адвоката Луки А.В. та дійшов правильного висновку про доведеність вини останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і такий висновок, всупереч тверджень апелянта, ґрунтується на наявних у матеріалах справи доказах.

Так, пунктом 2.5 Правил дорожнього руху встановлено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п. 1.10 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, водій це особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Крім того, ст. 130 КУпАП України встановлено відповідальність як за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Тобто об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у даному випадку полягає у відмові особи, яка здійснювала керування транспортним засобом та якій працівник поліції висловив вимогу пройти огляд на стан сп`яніння.

Частиною 7 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України 9 листопада 2015 року за № 1452/735 (далі Інструкція № 1452/735) визначено, що у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

З долученого до матеріалів справи відеозапису з камер спостереження патрульних вбачається, що працівниками поліції було запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою технічного засобу «Драгер Алкотест 6820», однак він відмовився від проходження такого огляду. Також ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі.

Таким чином, попри наявність у водія обов`язку пройти огляд на стан сп`яніння на вимогу поліцейського, особа також може відмовитися від його виконання. Оскільки ОСОБА_1 є водієм, а тому презюмується його знання Правил дорожнього руху, своїх обов`язків як водія, а також наслідків невиконання таких обов`язків.

З огляду на наведене, доводи адвоката Луки А.В. про те, що працівники не забезпечили ОСОБА_1 можливість пройти огляд на визначення стану сп`яніння в медичному закладі не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції. Посилання апелянта на те, що у ОСОБА_1 не було ознак алкогольного сп`яніння не знайшли свого підтвердження, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч. 2, 3 Розділу І Інструкції № 1452/735 огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Для виникнення в поліцейського підстав вважати, що особа перебуває у стані сп`яніння достатньо кількох ознак. З протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ № 197291 від 3 квітня 2020 року вбачається, що такими ознаками у ОСОБА_1 були: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів.

З огляду на порядок проходження огляду на стан сп`яніння, визначений Інструкцією № 1452/735, а також з урахуванням того, що працівники поліції діяли в межах своїх повноважень, пункт 2.5 Правил дорожнього руху чітко встановлює, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти огляд на визначення стану сп`яніння, а чинним законодавством України не передбачено права особи оспорювати підставність такої вимоги, а тому суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що ОСОБА_1 не виконав законну вимогу поліцейського про проходження в установленому порядку медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху.

Посилання на те, що працівниками поліції незаконно зупинили автомобіль під керуванням ОСОБА_1 не знайшло свого підтвердження.

Так, статтею 31 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція може застосовувати превентивні заходи, зокрема, зупинення транспортного засобу.

Згідно з вимогами ст. 35 даного Закону поліцейський може зупиняти транспортні засоби, зокрема, у разі: якщо водій порушив Правила дорожнього руху; якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу тощо. Поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

З наявних матеріалів справи вбачається, що підставою зупинки ОСОБА_1 було те, що він керував транспортним засобом обладнаним засобами пасивної безпеки, однак був не пристебнутим ременем безпеки, не мав при собі посвідчення водія та полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чим вчинив адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 126, ч. 5 ст. 121 КУпАП, про що поліцейськими винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 №440924 від 3 квітня 2020 року.

З огляду на наведене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що працівники поліції, здійснюючи зупинку автомобіля під керуванням ОСОБА_1 , діяли у межах своїх повноважень. Стосовно посилання адвоката на те, що перед зупинкою транспортного засобу поліцейські не мали підозри, що водій керує автомобілем у стані сп`яніння, то такі узгоджуються з наявними матеріалами справи. Так, автомобіль під керуванням ОСОБА_1 було зупинено з інших підстав, що, тим не менш, не виключає можливості порушення водієм інших правил дорожнього руху, зокрема: відсутності посвідчення водія та полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, керування транспортним засобом у стані сп`яніння тощо.

Доводи адвоката Луки А.В. в частині того, що працівники поліції не відсторонили ОСОБА_1 від керування транспортним засобом і це свідчить, що він не перебував у стані алкогольного сп`яніння, носять характер припущення та не впливають на обсяг вини останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не свідчать про невідповідність даного протоколу вимогам ст. 256 КУпАП.

Обгрунтування апеляційної скарги в частині того, що ОСОБА_1 не хотів проходити огляду на стан алкогольного сп`яніння у відсутності свого адвоката, спростовується тим, що водій транспортного засобу на вимогу працівника поліції зобов`язаний пройти огляд на стан алкогольного (у даному випадку) сп`яніння, відтак з моменту озвучення такої вимоги працівником поліції в ОСОБА_1 виник обов`язок пройти такий огляд. Посилання на те, що він готовий був пройти огляд після залучення його адвоката, не може братися судом до уваги, оскільки чинним законодавством не передбачено інших часових меж для проходження огляду на виявлення стану сп`яніння, крім як одразу після виникнення у поліцейського підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані сп`яніння. Своїм правом на захист ОСОБА_1 скористався в суді першої та апеляційної інстанції.

Здійснення патрульними, на думку апелянта, відеофіксації оскаржуваної події лише тоді, коли вони вважали це за необхідне, жодними доказами не підтверджене. Дані про те, що ОСОБА_1 звертався до правоохоронних органів з приводу неналежної та такої, що принижувала його гідність, поведінки поліцейськими, які складали щодо нього протокол про адміністративне правопорушення, судді апеляційної інстанції не представлено.

Неявка свідка ОСОБА_3 у судове засідання не спростовує факту відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння, а також не просовує письмових пояснень даного свідка, який надав пояснення, що був присутнім під час відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння.

Стосовно пояснень свідка ОСОБА_2 , то такий у суді першої інстанції вказав, що не пам`ятає чи відмовлявся ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння, але зазначив, що підпис в поясненнях належить йому, відтак наведені доводи не доводять порушень працівників поліції під час складення протоколу щодо ОСОБА_1 .

Крім того, клопотання адвоката Чуби Р.М. про стягнення понесених витрат на правничу допомогу до задоволення не підлягає, оскільки стягнення таких не передбачено нормами чинного КУпАП.

З огляду на наведене, суд першої інстанції обґрунтовано визнав винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП і наклав стягнення з урахуванням положень ст. 33 КУпАП в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, що є необхідним і достатнім та відповідає меті адміністративного стягнення. З огляду на зазначене, оскаржувана постанова судді є законною та обґрунтованою, відтак підстав для її зміни чи скасування не вбачається.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

п о с т а н о в и в :

постанову судді Сихівського районного суду м. Львова від 9 червня 2020 року стосовно ОСОБА_1 залишити без змін, а апеляційну скаргу адвоката Луки Андрія Володимировича - без задоволення.

Постанова судді апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Гуцал І.П.