БЕРЕЗАНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження 3/356/102/20
Справа № 356/201/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.07.2020 суддя Березанського міського суду Київської області Капшученко І. О., розглянувши адміністративний матеріал, що надійшов від Батальйону патрульної поліції в м. Бориспіль Управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий 22.04.2014 Баришівським РС Управління ДМС України в Київській області,

за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

До Березанського міського суду Київської області надійшов протокол про адміністративне правопорушення серії ОБ № 192198 від 24.03.2020, відповідно до якого водій ОСОБА_1 о 11 годині 47 хвилин в день складення протоколу на автодорозі Т-10-18, 2 км Березань-Баришівка керував транспортним засобом FIAT Ducato, д.н.з. НОМЕР_2 , з ознаками наркотичного сп`яніння: тремтіння пальців рук, звужені зіниці, неприродна блідість обличчя. У встановленому законом порядку в присутності двох свідків водій від проходження огляду у лікаря-нарколога категорично відмовився. Вказаними діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Права, передбачені ст. 268 КУпАП, ОСОБА_1 як особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, судом роз`яснено.

ОСОБА_1 в судовому засіданні свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення категорично заперечив. Суду пояснив, що 24.06.2020 близько 11 години 30 хвилин приїхав директор та сказав, що треба з`їздити в смт. Баришівка. Відтак, вони разом з директором та ОСОБА_2 сіли у автомобіль та поїхали. За кермом був директор. На виїзді з м. Березань директору зателефонували та повідомили про якусь проблему, тому він вийшов з автомобіля та поїхав в іншій машині, яку за ним прислали, сказавши чекати його. Оскільки сидіти в автомобілі позаду було незручно, ОСОБА_1 пересів на водійське сидіння. Через якийсь час до них під`їхала патрульна машина та поліцейський повідомив ОСОБА_1 про те, що останній перебуває в стані наркотичного сп`яніння, запропонувавши йому проїхати в лікарню в м. Бориспіль для проходження відповідного огляду, на що той погодився. Проте в дорозі йому зателефонував директор та сказав, що дії поліцейських неправомірні, оскільки останній не керував автомобілем, та порекомендував відмовитись від проходження огляду.

Захисник Литвиненко Р. С. в судовому засіданні підтримав позицію ОСОБА_1 та вказав на відсутність в діях останнього складу інкримінованого йому правопорушення, оскільки той не керував транспортним засобом.

Крім того, в судовому засіданні були допитані свідки.

Так, свідок ОСОБА_2 суду повідомив, що того дня вони були на роботі, коли зателефонував директор та повідомив, що необхідно з`їздити в смт. Баришівка. За кермом був директор. По дорозі директору зателефонували, тому він вийшов та сказав чекати. ОСОБА_1 пересів на водійське сидіння, після чого приїхали патрульні та сказали, що ОСОБА_1 перебуває в стані наркотичного сп`яніння, погрожували викликати наряд. В нього взяли розписку про те, що останній забрав автомобіль та зобов`язується не допускати ОСОБА_1 до керування. Після цього поїхав назад до магазину, де повідомив директора про вказані події.

Свідок ОСОБА_3 , допитаний в судовому засіданні, вказав, що є приватним підприємцем. Того дня вони разом з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 їхали по роботі в смт. Баришівка. Автомобілем керував він. По дорозі його набрала дружина, відтак, він залишив автомобіль на узбіччі, сів до неї в машину та поїхав. Після цього приїхала патрульна машина, поліцейські звинуватили ОСОБА_1 у керуванні автомобілем в стані сп`яніння, залякали його та повезли в м. Бориспіль для проведення огляду, після чого склали протокол.

Судом було вжито всіх можливих заходів для виклику в судове засідання працівника поліції, який складав протокол про адміністративне правопорушення, а саме поліцейського роти № 4 БПП у м. Бориспіль УПП у Київській області ДПП НП України, сержанта поліції Константінова Р. О., а також свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , проте вказані особи на неодноразові виклики до суду не з`явились, причини неявки суду не повідомили, можливості, передбачені КУпАП, щодо належного виклику свідків в судове засідання, вичерпано (а.с.25-27,33-35,42,46-47,55-57).

Заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності та його захисника, показання допитаних в судовому засіданні свідків, дослідивши матеріали справи та додані до них докази в їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку.

Так, згідно положень ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, а також забезпечення виконання винесеної постанови.

За визначенням статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Склад правопорушення - це сукупність передбачених законом об`єктивних та суб`єктивних ознак діяння, які характеризують (визначають) його як правопорушення, що є необхідними і достатніми для притягнення особи до юридичної відповідальності.

Відсутність хоча б одного із вказаних елементів виключає склад адміністративного правопорушення.

Так, частиною 1 статті 130 КУпАП України в редакції Закону № 1446-VIII від 07.07.2016, чинній на момент вчинення адміністративного правопорушення, встановлено адміністративну відповідальність, зокрема, за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За змістом положень норм ст. 1 Закону України «Про автомобільний транспорт», п. 1.10 ПДР України, водієм являється особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Як зазначив Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в рішенні від 20.02.2019 в справі № 404/4467/16-а, керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.

Враховуючи вказане, особливість юридичного складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, полягає у тому, що відповідальність за його вчинення несуть особи, які керують транспортним засобом, відтак, встановлення факту виконання особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, функцій водія шляхом вчинення нею технічних дій з метою приведення транспортного засобу в рух, зрушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі, входить до предмету доказування в даній категорії справ.

Згідно з ст. 251 КУПАП доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу (ч. 2 ст. 251 КУпАП).

У Рекомендації № R (91) 1 Комітету Міністрів Ради Європи «Про адміністративні санкції», одним із принципів застосування адміністративних стягнень є встановлення обов`язку нести тягар доказування саме для адміністративного органу.

За змістом ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Так, твердження, наведені в протоколі про адміністративне правопорушення, щодо керування ОСОБА_1 транспортним засобом за наведених в протоколі обставин спростовані поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , допитаних в судовому засіданні, за змістом яких за кермом автомобіля перебував ОСОБА_3 .

Саме по собі перебування особи на місці водія не доводить факту керування такою особою транспортним засобом та не є достатнім для притягнення особи до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Рапорт поліцейського щодо події правопорушення та протокол про адміністративне правопорушення за своєю правовою природою являють собою відповідним чином оформлені процесуальні документи, складені уповноваженою на те посадовою особою, що містять лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи, відтак, самі по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не являють собою факту доведеності вини особи.

Відповідно до вимог ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що деякі справи про адміністративні правопорушення за своєю суттю мають кримінальний характер та повністю підпадають під гарантії п.п. 2-3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якими передбачені права обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (п.п. 21-22 рішення у справі «Надточій проти України», п. 55 рішення у справі «Гурепка проти України», п. 39 рішення у справі «Лучанінова проти України»).

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні «Маліге проти Франції» від 23.09.1998 визнав кримінально правовий зміст адміністративного правопорушення, за яке передбачена санкція у виді позбавлення права керування транспортним засобом, що вимагає додержання процедурних гарантій, визначених Конвенцією і викладених у Рекомендації (91), зокрема: забезпечення права особи на захист, в тому числі: знати про можливість застосування адміністративної санкції та про факти, які ставляться їй у провину; мати достатньо часу для підготовки свого захисту; отримати інформацію про характер доказів, зібраних проти неї; обов`язок адміністративного органу нести тягар доказування є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до вчинення порушення.

У своєму рішенні від 10.02.1995 у справі «Аллене де Рібемон проти Франції» Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Як визначено пунктом 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (заява № 16437/04), при оцінці доказів судам слід керуватися критерієм доведення "поза розумним сумнівом" (рішення у справі "Авшар проти Туреччини" (Avsar v. Turkey), п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Відповідно до ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Враховуючи вказане, достатніх належних та допустимих доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, під час розгляду адміністративного матеріалу в суді не здобуто, а сукупність зібраних та проаналізованих по справі доказів не дозволяє зробити беззаперечний і однозначний висновок про вчинення ним інкримінованих йому неправомірних дій.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП України провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

За наведених обставин, враховуючи викладене, суд вважає за необхідне провадження по справі відносно ОСОБА_1 за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, має бути закрито у зв`язку з відсутністю в діях останнього складу даного адміністративного правопорушення.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 7, ч. 1 ст. 130, 247, 251-252, 268, 283, 284, 294 КУпАП України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий 22.04.2014 Баришівським РС Управління ДМС України в Київській області, визнати невинним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Адміністративну справу відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП України в зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на постанову судді може бути подана протягом 10 (десяти) днів з дня її винесення до Київського апеляційного суду через Березанський міський суд Київської області.

<Винесено постанову про>

Суддя: І. О. Капшученко