Справа № 467/790/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.07.2020 року суддя Арбузинського районного суду Миколаївської області Явіца І.В., отримавши протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали щодо притягнення до адміністративної відповідальності за ч.4 ст. 122 КУпАП ОСОБА_1 ,-

ВСТАНОВИВ :

До Арбузинського районного суду Миколаївської області направлено протокол про адміністративне правопорушення щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.4 ст. 122 КУпАП.

Однак, при підготовці справи до розгляду у порядку ст. 278 КУпАП було установлено його (протоколу) невідповідність вимогам Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Так, імперативна вимога ч.1 ст. 256 КУпАП України зобов`язує особу, яка складає протокол, зазначити поряд із часом та місцем вчинення адміністративного правопорушення його суть.

Проте, із протоколу слідує, що у ньому містяться дані щодо часу, місця вчинення правопорушення, особи, яка його вчинила, транспортного засобу, яким керувала особа, що притягається до адміністративної відповідальності, та наслідки якогось із порушень, яке, ймовірно, допустив ОСОБА_1 , як то, останній примусив інших учасників дорожнього руху різко змінити швидкість, напрямок руху та вжити заходів до різкого гальмування.

Дії особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, кваліфіковані уповноваженою особою за ч.4 ст. 122 КУпАП.

Разом із цим, ч.4 ст. 122 КУпАП передбачає відповідальність за порушення, передбачені частинами першою, другою або третьою цієї статті, що спричинили створення аварійної обстановки, а саме: примусили інших учасників дорожнього руху різко змінити швидкість, напрямок руху або вжити інших заходів щодо забезпечення особистої безпеки або безпеки інших громадян.

У свою чергу, частини 1-3 ст. 122 КУпАП передбачають відповідальність за такі порушення: перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками ; порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового

завдання), а так само порушення правил навчальної їзди; перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину, ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху.

Однак, яке саме із цих порушень допустив ОСОБА_1 дані протоколу про адміністративне правопорушення містять.

Сама ж по собі вказівка на порушення п. 2.3. «б» та 16.3 ПДР України не є достатньою для відображення суті правопорушення, ураховуючи ще те, що п. 16.3 ПДР України визначає варіативність ситуації у контексті дорожньої обстановки.

Тобто, конкретне порушення, із числа передбачених частинами 1-3 ст. 122 КУпАП, має створити аварійну обстановку, за якої примусити інших учасників дорожнього руху різко змінити швидкість, напрямок руху або вжити інших заходів щодо забезпечення особистої безпеки або безпеки інших громадян.

Оскільки протокол не містить будь - яких відомостей щодо такого порушення, яке, у свою чергу, спричинило б аварійну обстановку, то, відповідно, слід зробити висновок, що у ньому не відображено суті правопорушення.

Та оскільки суд (суддя), який розглядає справу про адміністративне правопорушення лише в межах протоколу про адміністративне правопорушення, позбавлений законодавчо визначеної можливості самостійно визначати суть порушення, то даний матеріал підлягає поверненню органу, який його направив, для усунення вказаного недоліку з метою дотримання імперативних завдань Кодексу України про адміністративне правопорушення.

Приймаючи рішення щодо повернення протоколу і матеріалів, ураховано те, що уточнювати і відредактовувати протокол із вказаного питання самостійно суд (суддя), що розглядає справу, змоги не має, адже ЄСПЛ у справі «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення.

При цьому необхідно зауважити, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Суд (суддя) не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У той час, як Верховним Судом України визнано правильною практику тих суддів, які вмотивованими постановами повертають протоколи про адміністративні правопорушення, складені не уповноваженою на те посадовою особою або без додержання вимог ст. 256 КУпАП, відповідному органу для належного до оформлення (п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14).

За таких умов суд, враховуючи вищезазначене, позбавлений можливості самостійно надати оцінку відомостям в частині доведеності чи недоведеності обставин, відображених у протоколі про адміністративне правопорушення, а тому приходить до висновку про необхідність повернення справи до органу посадовою особою, якого, власне, було складено сам протокол для з`ясування питань, через які унеможливлено розгляд цього провадження в цей час.

Також під час виконання даного судового рішення необхідно всебічно, повно, і об`єктивно з`ясувати всі обставини, що мають значення для прийняття правильного рішення, після чого, за наявності до того законних підстав, протокол та відповідні матеріали слід направити до суду.

Підстав же для закриття провадження по справі на даний час суд, виходячи із норм ст.ст. 38, 247 КУпАП та ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, не вбачає, оскільки дана процесуальна дія не дасть змоги забезпечити виконання норм ст. ст. 1, 6, 7, 23 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 256, 268, 277, 278, 283-285, суддя, -

ПОСТАНОВИВ :

Протокол про адміністративне правопорушення серії БД №280565 від 17 липня 2020 року та додані до нього матеріали про притягнення до адміністративної ОСОБА_2 ОСОБА_3 за ч.4 ст. 122 КУпАП повернути до Управління патрульної поліції в Миколаївській області для усунення вказаного в постанові недоліку у розумні строки.

Постанова оскарженню не підлягає згідно рішення Конституційного Суду України № 2- рп/2015 від 31 березня 2015 року.

Суддя І.В. Явіца