Справа №759/1590/20 Головуючий у І інстанції Степанова С.В.
Провадження № 33/824/1458/2020 Доповідач у 2 інстанції Ященко І.Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

« 08 » липня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі судді Ященко І.Ю., з участю особи притягнутої до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника Тернової В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві адміністративну справу за апеляційною ОСОБА_1 на постанову судді Святошинського районного суду м. Києва від 27 лютого 2020 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , працюючого монтажником-висотником у ТОВ «Сіріуселектромонтаж», зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік,

в с т а н о в и в :

Вказаною постановою ОСОБА_1 визнано винним в тому, що 16 січня 2020 року о 02:45 годин, рухаючись по вул. Мельниченка в м. Києві керував транспортним засобом «Skoda Fabia», державний номер НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп`яніння (зіниці очей розширені та не реагують на світло, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, яка не відповідає обстановці), від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

На дану постанову надійшла апеляційна скарга ОСОБА_1 , в якій він просив постанову скасувати, постановити нову постанову, якою визнати його невинним в скоєнні адміністративного правопорушення.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу апелянт вказав на те, що під час розгляду справи не було здійснено повного та всебічного дослідження обставин справи, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи; він в зазначений в протоколі про адмінправопорушення час не керував транспортним засобом, а його транспортний засіб «Skoda Fabia», д.н.з. НОМЕР_1 в період складання протоколу знаходився в іншому місці, що підтверджується відео-доказами; суд в своїй постанові змінив час скоєння ним адмінправопорушення з 3 год. на 2 год. 45 хв.; у матеріалах справи відсутні докази про те, що він був відсторонений від керування транспортним засобом.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника Тернової В.О., які підтримали апеляційну скаргу та просили постанову скасувати, постановити нову постанову, якою визнати його невинним в скоєнні адміністративного правопорушення, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, переглянувши відеозапис з нагрудної камери поліцейського та з камер відеоспостереження встановлених на будинку 18 по вул. Єсеніна та на АЗС «Шел»,апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Згідно зі ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Як зазначено в ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доводи апеляційної скарги щодо незаконності постанови судді є безпідставними.

Висновок судді про доведеність винності ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення, за обставин зазначених в постанові судді, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами і є обґрунтованим.

Так, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення підтверджується наступними доказами: протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №300856 від 16.01.2020 року, згідно якого 16.01.2020р. о 03 год., ОСОБА_1 керуючи автомобілем з ознаками наркотичного сп`яніння (зіниці очей розширені та не реагують на світло, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, яка не відповідає обстановці), відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР України (а.с. 1); письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 16.01.2020 р., згідно яких ОСОБА_1 в їх присутності відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку (а.с.2); відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, з якого вбачається, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі в присутності двох свідків (а.с.3); відеозаписом з камери спостереження, встановленої на будинку 18 по вул. Єсеніна та на АЗС «Шел», наданих ОСОБА_1 та його захисником, який міститься на флешнакопичувачі (а.с.18); іншими наявними у справі доказами.

Сукупність наведених доказів підтверджує факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом та спочатку погодився пройти медичний огляд є необгрунтованими.

Так факт керування Гуцалом автомобілем підтверджується поясненнями самого ОСОБА_1 як в суді І інстанції так і під час апеляційного розгляду, який пояснив, що 16 січня 2020 року він їхав зі своїм товаришем ОСОБА_4 з яким по дорозі заїхали до «Макдональдс»; біля 02:00 год., коли вони виїжджали з парковки супермаркету «Леруа Марлен» і зупинилися біля узбіччя, увімкнувши аварійний сигнал, до них під`їхали працівники поліції та попросили надати документи, він надав, після чого працівники поліції запропонували йому пройти медичний огляд; він погодився пройти огляд, але попросив спочатку дати змогу завезти друга додому; коли він довіз товариша до його будинку по вул. Єсеніна, 18 в м. Києві, вийшов з автомобіля та пересів у поліцейську машину та вони поїхали; по дорозі на вул. Дегтярівській, працівники поліції пересадили його в іншу патрульну машину, до іншого патруля; інші працівники поліції почали казати, що усі втомились, та запропонували скласти протокол; він погодився та працівники поліції повезли його назад до його машини, а по дорозі зупинились біля заправки «Шелл», де зупинили двох свідків та при них запропонували йому пройти огляд на стан сп`яніння в медичному закладі, на що він відмовився; при цьому ОСОБА_1 пояснив, що відмовився від проходження огляду, т.я. працівники поліції його «дістали».

Також факт керуванняОСОБА_1 автомобілем підтверджуєтьсявідеозаписом з камери спостереження, встановленої на будинку за адресою: вул. Єсеніна №18 в місті Києві з якого вбачається, що ОСОБА_1 приїхав на власному автомобілі за зазначеною адресою о 02 год. 45 хв., висадив пасажира, після чого пересів до патрульної поліції; з відеозапису з камери спостереження, встановленій на АЗС «ШЕЛ» вбачається, що працівники поліції разом з ОСОБА_1 зупинились з метою знайти свідків о 03:00 годині по вул. Мельниченка, 1 в м. Києві.

Той факт, що ОСОБА_1 спочатку погодився пройти огляд на стан сп`яніння, коли до них під`їхав перший патруль поліції не має значення, оскільки останній такий огляд в результаті не пройшов, та мав змогу відмовитись від його проходження на будь-якій стадії, навіть безпосередньо в медичному закладі.

Отже факт керування ОСОБА_1 транспортного засобу та факт відмови від проходження огляду підтверджується наявними у справі доказами.

Доводи апеляційної скарги, що під час складання протоколу був присутній інший екіпаж патрульних поліцейських, який його не зупиняв не впливає на правильність прийнятого судом рішення і не суперечить вимогам закону.

Суд І інстанції обґрунтовано зазначив, що відповідно до вимог п. 9 розділу 2 «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» затвердженої спільним наказом МВС України та МОЗ України №1452/735 від 09 листопада 2015 року, поліцейський забезпечує доставку особи до найближчого закладу охорони здоров`я. При цьому ні вимогами зазначеної інструкції, ні вимогами будь-яких інших нормативно-правових актів не передбачено, що доставку особи до закладу охорони здоров`я повинен здійснювати саме той працівник поліції, який зупинив транспортний засіб або виявив наявність ознак сп`яніння.

Необґрунтованими є доводи апелянта про те, що суд самостійно в своїй постанові змінив час скоєння ним адмінправопорушення з 3 год. на 2 год. 45 хв., оскільки суд в свої постанові виклав фабулу адміністративного правопорушення в обсязі, який є повним та об`єктивним і не суперечить часу вчинення адмінправопорушення та фактичним обставинам викладеним в протоколі, обґрунтовано і більш детально зазначивши час керування ОСОБА_1 транспортним засобом, а саме 2:45 год. та час, коли ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння 3:00год.

Крім того, суд обґрунтовано не взяв до уваги посилання ОСОБА_1 та його захисника на той факт, що на відео відсутні ознаки наркотичного сп`яніння, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення, оскільки відповідно до п. 2 розділу 1 Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких саме у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стан.

Крім того, для з`ясування обставин викладених в апеляційній скарзі, судом було частково задоволено клопотання ОСОБА_1 та його захисника про виклик свідків.

До суду викликались в якості свідків працівники поліції ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які складали протокол про адміністративне правопорушення, однак на неодноразові виклики вказані особи до апеляційного суду не з`явилися, діючого механізму для забезпечення явки свідків до суду КУпАП не містить.

Отже, враховуючи сукупність наведених обставин, апеляційний суд вважає, що вина ОСОБА_1 у порушенні ним п.2.5 ПДР України та вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП доведена повністю, підстав для скасування постанови суду першої інстанції і закриття справи за відсутністю складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, апеляційним судом не встановлено, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову судді Святошинського районного суду м. Києва від 27 лютого 2020 року щодо ОСОБА_1 - залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя ________________