Справа № 219/3517/20
Провадження № 3/219/1426/2020
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2020 року м. Бахмут

Суддя Артемівського міськрайонного суду Донецької області Медінцева Н.М., розглянувши матеріали адміністративної справи про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1

за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

12 квітня 2020 року о 02-50 годині в Донецькій області, м. Соледар, вул. Маяковського, 1, водій ОСОБА_1 керував автомобілем Opel Vectra номерний знак НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини роту, почервоніння обличчя. Від продуття алкотестеру Драгер на місці або проходження у встановленому законом порядку водій відмовився в присутності двох свідків.

Таким чином ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 повідомлявся про те, що розгляд адміністративної справи відбудеться 12 травня 2020 року о 11 годині 00 хвилин у присутності понятих, про що розписався у протоколі. В свою чергу, в судові засідання, призначені на 27 квітня 2020 року 09-00 годину, 26 травня 2020 року о 09-00 годині та 08 липня 2020 року о 09-00 годині, проте в жодне судове засідання він не прибув та не надав жодної заяви про поважність його неявки у судові засідання.

22 квітня 2020 року надійшло до суду клопотання захисника Страшко Є.О. про ознайомлення зі справою, потім 24 квітня 2020 року на адресу суду надійшло клопотання захисника Страшко Є.О. про відкладення слухання справи, потім 26 травня 2020 року знову ж надійшла заява від ОСОБА_2 про відкладення слухання справи із-за карантинних заходів.

15 травня 2020 року на адресу суду надійшло заперечення від ОСОБА_1 , де він зазначає, що він не згодний з діями працівників поліції, також зазначив, що він дійсно у той час, який зазначений у протоколі, рухався на своєму автомобілі, зазначив, що він відмовлявся від продуття в пристрій на встановлення алкогольного сп`яніння, оскільки працівники поліції не повідомляли йому причину його зупинки. Тобто з цього пояснення вбачається той факт, що ОСОБА_1 дійсно підтверджує факт своєї відмови від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

26 травня 2020 року на адресу суду надійшло клопотання від ОСОБА_2 про виклик свідків у судове засідання, дане клопотання було задоволено та свідки викликані. Проте 06 липня 2020 року на адресу суду надійшло знову клопотання від ОСОБА_2 , в якому він просить відкласти розгляд справи, оскільки перебуває у відпустці, яка йому була дана на підставі його заяви, про що він до клопотання додає відповідний наказ, тобто це свідчить про те, що йому самому нічого не заважало прибути у судове засідання та представляти інтереси свого клієнта правопорушника по справі, що суд розцінює як намагання як захисника так і правопорушника затягнути розгляд справи, щоб у подальшому у суду не залишилося часу у разі визнання правопорушника винним притягнути до відповідальності за вчинене ним правопорушення, тобто такі дії явно показують бажання правопорушника уникнути відповідальності за вчинене.

Частиною 2 статті 271 КУпАП передбачено, що повноваження адвоката на участь у розгляді справи підтверджуються довіреністю на ведення справи, посвідченою нотаріусом або посадовою особою, якій відповідно до закону надано право посвідчувати довіреності, або ордером чи дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги, або договором про надання правової допомоги. До ордера обов`язково додається витяг з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката або обмеження його прав на вчинення окремих дій як захисника. Витяг засвідчується підписами сторін.

Пунктом 7 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року передбачено, що судді повинні усвідомлювати особисту відповідальність за розгляд справ у встановлені законом строки, за якість розгляду справ, не допускати фактів зволікання, вживати всіх необхідних заходів з метою неухильного дотримання процесуальних строків. Строки розгляду справи не можуть вважатися розумними, якщо їх порушено через зайнятість судді в іншому процесі, призначення судових засідань із великими інтервалами, затягування з передачею справи з одного суду до іншого у встановлених законом випадках, безпідставне задоволення необґрунтованих клопотань учасників процесу, що спричинило відкладення розгляду справи на тривалий час, відкладення справи через її неналежну підготовку до судового розгляду, невжиття заходів щодо недопущення недобросовісної поведінки учасників справи тощо, оскільки наведені причини свідчать про низький рівень організації судочинства та безвідповідальне ставлення до виконання своїх обов`язків.

З приводу цього суд вважає зазначити, що обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005року у справі «Смірнова проти України»). Як відзначив суд у рішенні у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс проти Іспанії» (1989), сторона зобов`язана «демонструвати готовність брати участь у всіх етапах розгляду, що мають безпосередній стосунок до нього, утримуватися від використання прийомів для затягування процесу, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухань».

З огляду на вищевикладене, враховуючи ігнорування особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, викликів до суду, суд доходить висновку про розгляд справи за наявними в матеріалах справи доказами. коли ОСОБА_2 було подано до суду інше клопотання, а саме виклик відповідних свідків, що судом було зроблено, тобто це ще раз свідчить про зловживання своїми процесуальними правами і про неповагу як до суду так і до інших учасників процесу з боку ОСОБА_1 і його захисника Страшко Є.О., оскільки вони намагаються затягнути розгляд справи, що підтверджується письмовими доказами, які знаходяться в матеріалах справи, у тому числі і копія наказу про надання відпустки ОСОБА_3 , яка надана йому на підставі його заяви, тобто коли він звертався з цією заявою до свого керівництва, він знав, що судове засідання по даній справі призначено на 08 липня 2020 року, оскільки він раніше надавав суду клопотання, а саме 26 травня 2020 року, про виклик свідків. При чому відпустка йому надана саме з 01 липня 2020 року.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року за № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною. Як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд, особа, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

В контексті статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка поряд з практикою Європейського Суду з прав людини,є джерелом права в Україні, «розумність тривалості провадження повинна оцінюватися у світлі обставин справи та з огляду на наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади та важливість предмета спору для заявника».

Отже, з огляду на викладене, суд приходить до висновку, що дії особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, як і його захисника свідчать про недобросовісність наданих їм процесуальних прав у вирішенні даного адміністративного протоколу, оскільки ОСОБА_1 жодного разу не з`явився до суду, станом розгляду справи не цікавився, окрім лише як надавати до суду один раз заперечення і тому він знаючи дати судових засідань, що вбачається з поштових повідомлень, його заперечень на протокол, але він не прибуває до суду з невідомих суду причин, оскільки в справі не має жодної його заяви про відкладення слухання справи з письмовими доказами, які б свідчили про дійсно його поважні неможливості прибуття у судові засідання, суд вважає, що усі ці дії ОСОБА_1 свідчать про те, що він знає що відносно нього розглядається судом дана справа, коли саме відбувались та призначались по даній справі судові засідання, і тому такі дії ОСОБА_1 та його захисника суду слід вважати ухиленням від явки до суду та намагання уникнути безпосередньо самим ОСОБА_1 як особисто так і за допомогою адвоката відповідальності за скоєне ним адміністративне правопорушення, а також враховуючи розумні строки розгляду та те, що згідно зі ст. 268 КУпАП присутність правопорушника при розгляді справи за ч. 1 ст. 130 КУпАП не є обов`язковою, суд вважає за можливе розглядати справу у його відсутність та відсутність його адвоката за наведених вище у постанові підстав.

При складанні протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 пояснив, що він проходити медичний огляд відмовляється, про що і розписався особисто.

Провина ОСОБА_1 у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується:

Показами свідка, який був викликаний за клопотанням адвоката та допитані судом, а саме свідок ОСОБА_4 , суду пояснив, що він ОСОБА_1 особисто не знає, також він не знає на якому саме автомобілі він їхав. Особисто він проходив лікування у лікарні, де йому робили операцію, він вранці вийшов палити, коли до нього підійшли працівники поліції та запропонували бути йому понятим, на що він поголився, та став свідком того як ОСОБА_1 відмовився від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння, також він зазначив, що він не є зацікавленою особою при розгляді цієї справи, зазначив, що ОСОБА_1 був у масці, також зазначив, що той втік, поки працівники поліції записували його пояснення.

Письмовими доказами, а саме:

протоколом про адміністративне правопорушення від 12 квітня 2020 року, де викладені обставини скоєння правопорушником ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП;

письмовими поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , що у їх присутності ОСОБА_1 було запропоновано пройти медичний огляд у медичному закладі на стан сп`яніння, на що останній категорично відмовився.

Направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння,

відеозаписом, знятого на нагрудні камери відео спостереження працівників поліції, де зафіксовано факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме факт відмови ОСОБА_1 , у присутності двох понятих, від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння, та сам його загальний стан. Тобто даний відеозапис свідчить про той факт, що на ОСОБА_1 ніхто ніякого впливу не робив, і що дійсно працівниками поліції були запрошені поняті, тобто з їх боку були виконані усі вимоги діючого законодавства України при складанні адміністративного протоколу відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В свою чергу, ОСОБА_1 та його захисником суду не надано достовірних доказів, які б спростовували обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, та які б підтвердили його невинуватість у скоєнні правопорушення та поважність або наявність причин, які спонукали відмовитися від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння та нез`явлення до суду.

Згідно зі ст. 251 КУпАП суду надані об`єктивні та інші безперечні докази провини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, що дозволяє суду, визнати останнього винним.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності з законом.

Під час розгляду справи судом були створені всі необхідні умови для всебічного та повного дослідження обставин справи, ОСОБА_1 та його захиснику було надано всі можливості для заявлення необхідних клопотань та надання доказів, проте вони цим не скористалися, що підтверджується матеріалами справи.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи характер вчиненого правопорушення, те що частиною 1 статті 130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, суд вважає факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, доведеним.

Згідно вимог ст. 33 КУпАП при накладенні адміністративного стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Обставин, що пом`якшують та обтяжують відповідальність ОСОБА_1 за вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не встановлено.

Вирішуючи питання про вид і міру адміністративного стягнення щодо ОСОБА_1 , суд враховує обставини справи, особу винного, характер вчиненого правопорушення, і вважає, що до нього слід застосувати стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Відповідно до статті 40-1 КупАП та ст. 4 ч. 2 ЗУ «Про судовий збір» ставка судового збору у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу.

Беручи до уваги наведене, керуючись ст. 33, 40-1, ч. 1 ст. 130, ст.ст. 251, 283, 284 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та призначити йому стягнення у вигляді штрафу на користь державі в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 420 (чотириста двадцять) грн. 40 коп.

Постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного суду через Артемівський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Н. М.Медінцева