ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 33/807/410/20 Головуючий в 1-й інстанції Стратій Є.В.
Єдиний унікальний № 331/1962/20 Доповідач в 2-й інстанції Фомін В.А.
Категорія ч.1 ст.173-2 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2020 року м. Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Фомін В.А., за участю захисника-адвоката Біліченка О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22 травня 2020 року стосовно нього,

в с т а н о в и в:

постановою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22 травня 2020 року до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, притягнуто ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, працюючого кабельником в ДМД №342/1, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , із застосуванням стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 гривень.

Також постановлено стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 420,40 грн.

Як зазначено в постанові, 17 травня 2020 року ОСОБА_1 близько о 08 годині 30 хвилин, знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив насильство у сім`ї, що виразилося в тому, що останній не впускав до квартири свою колишню дружину ОСОБА_2 та спільну неповнолітню дитину ОСОБА_3 2007 року народження, які мешкали за вказаною адресою останні два роки.

Дії особи кваліфіковані за ч.1 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує на незаконність постанови суду, яка підлягає скасуванню. В обґрунтування доводів зазначає, що суд першої інстанції належним чином не дослідив всіх обставин справи. Квартира за адресою: АДРЕСА_1 , належить йому одноособово на праві власності. Ніякого насильства він не вчиняв, у присутності працівників поліції та свідка ОСОБА_4 він відчинив двері своїй колишній дружині ОСОБА_2 , яка разом з його донькою зайшли до квартири, зібрали документи та речі і добровільно залишили квартиру.

Таким чином вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

На підставі викладеного, просить допитати в судовому засіданні працівників поліції та свідка ОСОБА_4 , скасувати постанову суду, а провадження по справі закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

В судове засідання апеляційної інстанції ОСОБА_1 не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома. Справа розглядається за участю адвоката Біліченка О.О. по наявним в ній матеріалам в межах апеляційної скарги.

Заслухавши в судовому засіданні захисника-адвоката Біліченка О.О., який підтримав апеляційну скаргу та просив постанову судді скасувати, а провадження по справі відносно ОСОБА_1 закрити, перевіривши матеріали справи та аргументи скарги, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, у зв`язку з наступним.

Відповідно до вимог ст.ст.245, 280 КУпАП, одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно зі ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Висновки суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, засновані на досліджених в судовому засіданні доказах та є обґрунтованими.

З наведеними висновками погоджується й суд апеляційної інстанції.

Так, відповідальність за змістом ст.173-2 КУпАП настає за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Об`єктивна сторона правопорушення полягає в умисному вчиненні будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдано шкода фізичному або психологічному здоров`ю потерпілого.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Відповідно до положень Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07.12.2017 року №2229-VIII домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Положеннями Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Допитаний у судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_1 свою провину не визнав та пояснив, що правопорушення, з його точи зору, він не вчиняв, оскільки з колишньою дружиною на протязі останнього часу в них склалися неприязнені стосунки внаслідок того, що ОСОБА_2 вимагає в нього гроші, погрожує йому фізичною розправою, після розлучення ігнорує вимогу ОСОБА_1 виїхати з його квартири до себе за місцем її реєстрації місця проживання. Незабаром ОСОБА_1 дізнався, що його колишня дружина ОСОБА_2 зустрічається зі своїм коханцем. При цьому, ОСОБА_1 пояснив суду, що 17 травня 2020 року, близько 08 години, 30 хвилин, він дійсно, з причини неприязнених стосунків, знаходячись вдома, не впускав до квартири свою колишню дружину ОСОБА_2 , яка прийшла разом з їхньою спільною донькою ОСОБА_3 2007 року народження, які проживають разом з ним за вищевказаною адресою.

Разом з цим, доводи, заявлені ОСОБА_1 про свою невинуватість, спростовуються доказами, наявними в матеріалах справи.

Так, з матеріалів справи вбачається, що вина ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення підтверджується відомостями, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення серії АПР18 №628871 від 17 травня 2020 року, зі змістом якого ОСОБА_1 ознайомився, йому роз`ясненні права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України, і ст.268 КУпАП, його копію отримав, що засвідчив своїм особистим підписом (а.с.1); рапортом інспектора чергової частини ОСОБА_5 (а.с.3), поясненнями ОСОБА_2 , відповідно до яких ОСОБА_1 не впускав її разом з спільної дитиною ОСОБА_3 до квартири (а.с.6).

Твердження апелянта про те, що суд першої інстанції не в повному обсязі з`ясував обставини справи, є безпідставними, оскільки у судовому засіданні суд дослідив всі докази, які наявні в матеріалах справи, надав їм належну оцінку, та дійшов правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, спростовуються протоколом про адміністративне правопорушення, в якому зазначено склад адміністративного правопорушення, відповідно до диспозиції ч.1 ст.173-2 КУпАП, та який ним підписаний без зауважень, протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 17.05.2020 року, відповідно до якого ОСОБА_1 не впускав до квартири свою колишню дружину ОСОБА_2 та спільну неповнолітню дитину ОСОБА_3 2007 року народження, які мешкали за вказаною адресою останні два роки; письмовими поясненнями ОСОБА_2 , показаннями ОСОБА_1 в судовому засіданні, який не заперечував, що не впускав до квартири колишню дружину разом з донькою.

Такі докази перебувають у об`єктивному взаємозв`язку, є належними, достатніми та допустимими.

Посилання апелянта на те, що квартира належить йому одноособово на праві власності не спростовують висновків суду про наявність в його діях складу правопорушення. Більш того, відповідальність за ст.173-2 КУпАП настає за вчиненні будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру, та не залежить від права власності на нерухоме майно.

Таким чином, суд першої інстанції дав правильну оцінку всім наявним доказам у справі та належним чином мотивував у постанові свої висновки. Вказані висновки суду відповідають фактичним обставинам справи.

Оскаржувана постанова суду містить всі відомості, передбачені ст.283 КУпАП.

При накладенні адміністративного стягнення суд дотримався вимог ст.33 КУпАП, врахував ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, особу порушника та наклав стягнення у межах, встановлених цим Кодексом.

Отже, доводи, викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_1 , правильність вищевказаних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Істотних порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22 травня 2020 року, якою до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173 КУпАП притягнуто ОСОБА_1 із застосуванням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 гривень, залишити без змін.

Постанова Запорізького апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду В.А. Фомін

Дата документу Справа № 331/1962/20