справа № 204/4913/20
провадження № 3/204/3021/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2020 року суддя Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська Некрасов О.О., розглянувши адміністративний матеріал у відношенні:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Дніпропетровська, громадянки України, перебуваючої в декретній відпустці, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 ,

про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП,

В С Т А Н О В И В :

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 176289 від 27 липня 2020 року, ОСОБА_2 не виконує батьківські обов`язки по відношенню до малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на протязі тривалого часу. З 01 липня 2020 року по теперішній час за адресою АДРЕСА_2 , не виконувала батьківські обов`язки. Поїхавши до м. Одеси та залишивши дитину на свою маму ОСОБА_4 , чим вчинила правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 184 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_2 провину у вчиненому адміністративному правопорушенні не визнала, пояснила, що її чоловік не сплачує аліменти на дитину, вона неодноразово з ним обговорювала цю тему, однак він сказав, що сплачувати аліменти він не буде. В зв`язку з чим їй прийшлось поїхати на заробітки, для того щоб прогодувати дитину. Дитину вона залишила зі своєю матір`ю. В м. Одеса вона працювала не офіційно з 11 червня 2020 року приблизно по 20 липня 2020 року. Її мама пішла гуляти з сином, це було приблизно о 09 годині ранку. Її чоловік зі своїми батьками під`їхали до них в двір на автомобілі і вихватили дитину, посадили його в автомобіль і забрали його та поїхали. Вони сказали їй, що ніхто дитину більше не побачить. Вона в Одесу поїхала 11 липня 2020 року чи 19 липня 2020 року, після того як їй зателефонувала мати, вона купила білет на поїзд та вже 20 липня 2020 року була вдома. Пояснила, що дитина в той день була з її матір`ю. З чоловіком вона розлучилась в квітні 2020 року. Вона з чоловіком мешкала у матері чоловіка. Він її вигнав разом з дитиною. Аліменти на дитину він не сплачував. Тільки після того, як вона приїхала з м. Одеса, чоловік почав перераховувати грошові кошти на дитину.

В судовому засіданні ОСОБА_4 суду пояснила, що в кінці квітня 2020 року ОСОБА_5 вигнав її доньку разом із онуком на вулицю, і весь цей час вони мешкали в неї. За весь період часу, а саме з квітня 2020 року колишній чоловік її доньки перерахував на дитину лише 1000 грн., її донька вимушена була поїхати на заробітки в м. Одеса. Донька залишила онука на неї. Поки донька була на роботі, то зять зі своїми батьками приїхали та забрали онука.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. Наявність події та складу правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Диспозиція ч. 1 ст. 184 КУпАП зазначає, що адміністративна відповідальність передбачена в разі ухиленні батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Таким чином, об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, полягає в ухиленні батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей, а саме: залишення впродовж тривалого строку дитини без будь-якого нагляду, ухилення від виховання дітей, незабезпечення безпечних умов перебування за місцем проживання чи в іншому місці, невжиття заходів щодо їх лікування, безпідставне обмеження в харчуванні, одязі, інших предметах першої необхідності, штучне створення незадовільних побутових умов, тощо.

Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства», батьки, або особи, що їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитину на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

Так, у ч. 2 п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» визначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 184 КУпАП проявляється у невиконанні батьками або особами, що їх замінюють, обов`язків щодо виховання дітей, а саме, залишення впродовж тривалого строку дитини без будь-якого нагляду; ухилення від виховання дітей (у т.ч. незабезпечення відвідування ними школи, контролю за проведенням дозвілля); незабезпечення дитині безпечних умов перебування за місцем проживання чи в іншому місці; невжиття заходів щодо їх лікування; безпідставне обмеження в харчуванні, одязі, інших предметах першої необхідності; штучне створення незадовільних побутових умов тощо.

Неналежне виконання обов`язків щодо виховання дітей означає бездіяльність, у результаті якої обов`язки по вихованню виконуються неякісно, не в повному обсязі. Наприклад, схвалюються здійснення підлітком антигромадських вчинків, прививаються погляди, установки, що пропагують жорстокість, агресивність, ненависть, неповагу до закону; складаються умови, які загрожують життю та здоров`ю неповнолітнього; мають місце постійні чіпляння до дитини з будь-якого приводу і без нього.

В судовому засіданні ОСОБА_2 пояснила, що вона не залишала свого малолітнього сина ОСОБА_3 в небезпеці, а вимушено його залишила зі своїми батьками, оскільки її чоловік не сплачував аліменти на утримання дитини, в зв`язку з чим вона була вимушена будучи в декретній відпустці вийти на роботу, оскільки їй необхідно утримувати дитину.

Сам факт відсутності ОСОБА_2 в період часу з 01 липня 2020 року по 27 липня 2020 року за місцем проживання, як це викладено в протоколі, не може свідчити про ухилення ОСОБА_2 від виконання передбачених законом обов`язків щодо виховання свого малолітнього сина ОСОБА_3 .

Доказів загрози життю та здоров`ю дитини суду не надано, як не вказано в протоколі, в чому вона полягала.

Відповідно до частини 1 статті 257 Сімейного Кодексу України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні.

Таким чином, залишення ОСОБА_2 свого малолітнього сина ОСОБА_3 зі своєю матір`ю ОСОБА_4 , а саме бабусею малолітнього, не може вважатися залишенням в небезпеці, оскільки бабуся у відповідності до ст. 257 СК України мала право на виховання онука, тим паче вони фактично мешкали однією сім`єю.

Враховуючи вищевикладене дії ОСОБА_2 , які виразилися в залишенні малолітнього ОСОБА_3 зі своєю матір`ю ОСОБА_4 , не можливо розцінювати як ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей, оскільки поїздка ОСОБА_2 до м. Одеси була обґрунтована необхідністю працевлаштування з метою отримання грошових коштів для забезпечення належних умов для існування свого малолітнього сина та себе, оскільки батько малолітнього ОСОБА_3 не сплачує аліменти, і ці дії суд розцінює як вимушеними.

За таких обставин, керуючись положеннями ч. 3 ст. 62 Конституції України стосовно тлумачення сумнівів щодо доведеності вини на користь обвинуваченої особи, суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_2 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, у зв`язку з чим відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі підлягає закриттю.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 247, 283, 284, 290, 291 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В :

Справу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 184 КУпАП, відносно ОСОБА_2 закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, в зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Апеляційна скарга подається до Дніпровського апеляційного суду через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя О.О. Некрасов