КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2020 року м. Київ

Суддя Київського апеляційного суду Васильєва М.А.,

за участю:

потерпілого ОСОБА_1

захисника Чичиркіна А.О.

особи, яка притягнута до

адміністративної відповідальності ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника Чичиркіна Андрія Олександровича в інтересах ОСОБА_2 на постанову Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 22 квітня 2020 року, якою

ОСОБА_2 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1

визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та закрито провадження у справі за ст. 124 КУпАП у зв`язку із закінченням строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

В С Т А Н О В И Л А:

Судом першої інстанції встановлено, що згідно з протоколом про адміністративне правопорушення, ОСОБА_2 25 вересня 2019 о 12 год. 05 хв. на 53 км а/д Київ-Ковель, керуючи транспортним засобом - автомобілем «Mitsubishi Pajero Sport», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з причепом ПГМФ 590260, реєстраційний номер НОМЕР_3 , під час виконання маневру обгону не переконався в безпечності даного маневру, не врахував дорожньої обстановки, та не дотримався безпечного інтервалу, допустивши зіткнення з автомобілем «Volkswagen Touran», реєстраційний номер НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_1 . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, потерпілих немає. Своїми діями ОСОБА_2 порушив п.п.13.1, 14.2 г ПДР України.

Суд дійшов висновку про закриття провадження у справі, оскільки правопорушення вчинено 25 вересня 2019 року, а розгляд справи після зміни підсудності та проведення експертизи відбувся 22 квітня 2020 року. На момент розгляду справи сплинули строки, передбачені ст. 38 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду,захисник Чичиркін А.О. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову, провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування апеляційних вимог захисник посилається на те, що мотивувальна частина рішення суду повинна містити встановлені судом обставини, які мають значення для справи, їх юридичну оцінку, а також оцінку всіх доказів. Визнаючи одні і відхиляючи інші докази, суд має це обґрунтувати. Проте мотивувальна частина немає ніякого обґрунтування відхилень показань водія ОСОБА_2 , та єдиного і незацікавленого свідка ОСОБА_3 , які узгоджуються між собою. На відміну від цього, в порушення принципу визначеного ч. З ст. 62 Конституції України, суд не зважив на те, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Захисник зазначає про те, що у відповідності до обставин події дійсно, ОСОБА_2 25 вересня 2019 року близько 12 години 00 хвилин керував своїм автомобілем «Mitsubishi Pajero», реєстраційний номер НОМЕР_1 , разом із причепом ПГМФ 8902 LO, реєстраційний номер НОМЕР_3 на 53 км автодороги М-07 «Київ-Ковель» та рухався в напрямку м. Ковель зі швидкістю близько 90 км/год. Попереду нього рухався автомобіль «Volkswagen Touran», реєстраційний номер НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_1 зі швидкістю близько 60 км/год та поворотом праворуч до м. Бородянка, Київської області, почав зміщення до перехідно-швидкісної смуги гальмування, поступаючись дорогою водієві ОСОБА_2 , оскільки той рухався значно швидше. Коли автомобіль ОСОБА_1 повністю звільнив смугу руху ОСОБА_2 , той проїхав прямо не змінюючи напрямку руху та здійснив це, не виїжджаючи на зустрічну смугу руху, але водій ОСОБА_1 будучи неуважним, не врахував дорожню обстановку, щоб мати змогу постійно контролювати рух та безпечно керувати транспортним засобом, порушив вимоги п.п. 2.3 б), 10.1 та 13.1 ПДР України, зокрема перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, зокрема ОСОБА_2 , та залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу не дотримався безпечного інтервалу.

Як вказує апелянт, ОСОБА_1 , явно не розраховував на те, що, надаючи дорогу автомобілю під керуванням ОСОБА_2 , за автомобілем приєднаний причіп, та виїхав на смугу руху відразу після того, як автомобіль «Mitsubishi Pajero» випередив його.

Апелянт зауважує, що ОСОБА_1 є жителем м. Ірпінь, що неподалік смт. Бородянка, та вірогідність зміни його напрямку руху до смт Бородянка реальна.

Крім того, при винесенні постанови суд не врахував ту процесуальну обставину, що у разі спливу строку накладення адміністративного стягнення суддя не встановлю наявність вини особи у вчиненні адміністративного проступку, а зобов`язаний припинити будь-які дії, спрямовані на притягнення особи до адміністративної відповідальності, незалежно від будь-яких інших обставин, що підлягають з`ясуванню саме під час розгляду справи.

На противагу цьому суд визнав винним ОСОБА_2 , не надавши процесуальну оцінку положенням ст. 247, ст. 284 КУпАП.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників апеляційного провадження, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, доходжу до висновку, що підстав для задоволення апеляційної скарги немає, як і не вбачається підстав для скасування постанови місцевого суду та закриття провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно до положень ст.ст. 278, 280 КУпАП, суд першої інстанції при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення має вирішити питання про правильність складання протоколу та інших матеріалів справи, чи є необхідність у витребуванні додаткових матеріалів, а при розгляді справи зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Приймаючи рішення у справі про винуватість ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП, суд першої інстанції, допитавши учасників ДТП, свідка, дослідивши письмові докази у справі, в т.ч. висновок автотехнічної експертизи, проведеної на підставі постанови суду, зазначив вказані докази у постанові з розкриттям їх змісту, наданням оцінки кожному доказу окремо та в сукупності, із зазначенням, з яких підстав судом приймають одні, та відхиляються інші докази, що спростовує доводи апеляційної скарги захисника про відсутність мотивування постановленого судового рішення (ас. 77-78).

Так відповідно до матеріалів справи відносно ОСОБА_2 25 вересня 2019 року складений протокол про адміністративне правопорушення серії БД № 306139, згідно з яким ОСОБА_2 25 вересня 2019 о 12.05 год. на а/д М-07 Київ-Ковель 53 км, керуючи транспортним засобом - автомобілем «Mitsubishi Pajero Sport» реєстраційний номер НОМЕР_1 з причепом ПГМФ 590260 реєстраційний номер НОМЕР_3 при виконанні обгону не впевнився в безпечності, не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного бокового інтервалу, та скоїв зіткнення з транспортним засобом «Volkswagen Touran», реєстраційний номер НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_1 . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушив п. 14.2 (г), 13.1 ПДР України.

ОСОБА_2 підписав протокол, складений щодо нього, з наданням пояснень на окремому аркуші (ас. 1).

Згідно з первинними поясненнями водія ОСОБА_2 останній вказав про те, що рухався по трасі Київ-Чоп біля м. Бородянка під керуванням автомобіля «Mitsubishi» на своїй смузі, і причепом зачепив автомобіль «Volkswagen Touran» (ас. 3).

В суді першої інстанції опитаний ОСОБА_2 пояснив, що вину не визнає в скоєному та надав суду пояснення, що 25 вересня 2019 близько 12:00 він керував своїм автомобілем з причепом в напрямку м. Ковель на 53 км а/д Київ-Ковель. Попереду нього рухався автомобіль Volkswagen Touran реєстраційний номер НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_1 , який перед поворотом на м. Бородянку ввімкнув поворот праворуч та почав зміщення до перехідно-швидкісної смуги гальмування, звільнивши йому дорогу. Коли він ( ОСОБА_2 ) вже випередив автомобіль ОСОБА_1 та трохи проїхав далі, почув сигнал та побачив у дзеркало заднього виду, як ОСОБА_1 подає йому світловий сигнал. Він зупинив свій автомобіль й більше не рухався до моменту документування події. При з`ясуванні обставин зрозумів, що відбулося зіткнення. Не визнає себе винним, оскільки вважає, що ОСОБА_1 повністю звільнив його смугу руху та, не очікуючи, що автомобіль під його ( ОСОБА_2 ) керуванням з причепом, знову виїжджаючи на проїзну частину дороги, зачепив своїм автомобілем його причеп. Просив закрити справу відносно нього у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

З первинних пояснень водія ОСОБА_1 вбачається, що останній керував автомобілем «Volkswagen Touran», реєстраційний номер НОМЕР_4 по дорозі М07 53 км в напрямку м. Ковель по правій смузі. В дзеркало заднього виду він побачив, що на великій швидкості йде на обгін автомобіль «Mitsubishi» з причепом. На зустрічній смузі руху автомобіль «Mitsubishi» почав йти вправо, підрізати його ( ОСОБА_1 ) автомобіль. Він ( ОСОБА_1 ) вимушений був тікати, але не встиг, і його зачепило причепом за переднє ліве крило і бампер, При цьому розірвало колесо гострим виступом причепу. Від удару в машину він ( ОСОБА_1 ) з`їхав вправо, та зупинився на узбіччі.

Місце зіткнення за інформацією поліцейського було на відстані відбійника за 6.10 м метрів (находження лісового колеса). Він не погоджується з тим, що місце зіткнення на схемі вірно вказано тому, що після отриманого удару він ще рухався прямо, і, коли зрозумів по шуму від колеса, що в нього не порядок з машиною, з`їхав на обочину. Місце зіткнення взято від сліду, коли диск переднього лівого колеса почав тертись по асфальту. І тому вважає, що зіткнення відбулось раніше, оскільки уламки від бамперу його автомобілю знаходились за 2 метрів від визначеної точки зіткнення. Після зупинки він ( ОСОБА_1 ) підійшов до автомобілю, що вдарив його ( ОСОБА_1 ) автомобіль, який зупинився на відстані близько 200 метрів, і побачив, що на борту причепа (підкрилка) і на балці причепа (остання точка причепа) є подряпина і чорна фарба від його ( ОСОБА_1 ) автомобіля.

Про те, що місце зіткнення вказано не точно, він ( ОСОБА_1 ) говорив працівнику поліції, але останній вказував, що уламки від автомобіля не можуть вказувати на місце зіткнення.

Коли він ( ОСОБА_1 ) проаналізував, як це могло трапитись, то вважає, що швидкість, з якою рухав автомобіль «Mitsubishi» на обгоні, була великою, (у нього ( ОСОБА_1 ) швидкість була приблизно 65 км/год.), а автомобіль «Mitsubishi» зупинився тільки за 200 метрів від нього ( ОСОБА_1 ), і те, що зустрічний автомобіль не дозволив «Mitsubishi» завершити обгін, і він підрізав його ( ОСОБА_1 ) автомобіль, зачепивши краєм причепу (ас. 4).

Потерпілий ОСОБА_1 в суді першої інстанції пояснив, що у вищезазначений час рухався на власному автомобілі Volkswagen Touran. Перед поворотом на смт. Бородянка десь за 250 метрів з виїздом на зустрічну смугу руху його почав обганяти автомобіль Mitsubishi Pajero з причепом. У зв`язку з наближенням зустрічного транспорту автомобіль Mitsubishi Pajero здійснив маневр повернення на свою смугу руху. Він ( ОСОБА_1 ) побачив цей маневр та намагався уникнути зіткнення, спрямувавши своє авто правіше. Але водій Mitsubishi Pajero не врахував довжину свого автомобіля з причепом й зачепив причепом ліву частину його автомобіля та відірвав передній бампер. Він подав звуковий сигнал водієві Mitsubishi Pajero, оскільки останній не зупинявся. Через приблизно 1 секунду після ДТП стався хлопок та його машину потягнуло вліво. Він зупинив свій автомобіль на узбіччі. Після зупинки автомобілів відстань від його автомобіля до автомобіля Mitsubishi Pajero була близько 217 метрів, а до повороту на смт. Бородянка більше 250 метрів. Ширина узбіччя, де він зупинив автомобіль, була 2,4 м, а ширина смуги рухи, де він рухався - 3,57 м. Також характер пошкоджень на його автомобілі та причепі до автомобіля Mitsubishi Pajero свідчать, що спочатку відбувся контакт правого крила причепа з лівим крилом автомобіля Volkswagen Touran, а потім правої частини заднього бамперу причепа із ближньою до двері водія частиною лівого переднього крила автомобіля Volkswagen Touran й протягнулось по лівому передньому крилу до бампера й відірвало бампер.

Відповідно до пояснень свідка ОСОБА_3 в суді першої інстанції, вона в день ДТП була пасажиром автомобіля Mitsubishi Pajero Sport, не є родичем водія. Вони їхали по дорозі в напрямку Ковеля, вона була на передньому сидінні. Перед Бородянкою автомобіль Volkswagen Touran почав поступатися дорогою: увімкнув покажчик повороту та з`їхав на смугу для повороту. Вони (їх автомобіль) як їхали, так і продовжували рух, випередили Volkswagen. Відстань до повороту на смт. Бородянка була близько 80 м. Потім вже почули, як той водій почав сигналити. Точно не зрозуміла: той водій або поступався їм дорогою, або повертав, бо з`їхав на смугу для повороту. ОСОБА_2 на зустрічну смугу руху не виїжджав, напрямок руху не змінював. В автомобіля Volkswagen Touran із пошкоджень був підчеплений зліва передній бампер, пошкоджені ліве переднє крило та колесо. В їх машині ніяких пошкоджень не було. Гальмівний шлях Volkswagen Touran був приблизно за 80 м. до повороту. Шматки пластику валялись близько за 10 м до зупинки того автомобіля. Працівники поліції її не опитували. Заміри робили, де випав уламок пластику до машини, який лежав ближче до центральної частини дороги, ближче до смуги руху Volkswagen, де був й гальмівний шлях. А також між машинами робили заміри.

Згідно зі схемою місця дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 25 вересня 2019 року на а/д М-07 Київ - Ковель 53 км., проїзна частина має два напрямки руху: в бік м. Коростень та в бік м. Києва. Проїзна частина в бік м. Києва має дві смуги руху, розділені переривчастою лінією розмітки. За перехрестям в бік м. Києва розташована зупинка. В бік м. Коростень - одна смуга руху, справа від якої узбіччя, відокремлене від смуги руху лінією розмітки. Перед перехрестям наявний острівець, який частково знаходиться на смузі руху. На рівні острівця смуга руху має розгалуження, в т.ч. смугу для здійснення повороту на Бородянку. Транспортні засоби розташовані в смузі узбіччя: автомобіль «Mitsubishi Pajero Sport» з причепом ближче до місця здійснення повороту на м. Бородянка, відстань від причепа ПГМФ 590260 реєстраційний номер НОМЕР_3 до автомобілю «Volkswagen Touran» реєстраційний номер НОМЕР_4 становить 217 метрів.

Зі звороту схеми пригоди вбачаються пошкодження, які отримали транспортні засоби.

Так, в автомобілі «Volkswagen Touran», реєстраційний номер НОМЕР_4 пошкоджено передній бампер, переднє ліве крило, передній лівий підкрилок, передній лівий диск, передня ліва противотуманка, переднє кріплення до бамперу.

В причепі ПГМФ 590260, реєстраційний номер НОМЕР_3 пошкоджено задня права сторона причепа ЛФП (ас. 2 -2 зворот).

Вказані в схемі ДТП обставини підтверджуються долученими ОСОБА_1 фотокартками з місця пригоди, які знаходяться на флеш-накопичувачі та диску (ас. 78, 100).

Відповідно до висновку експерта № 12-1/233 від 5 березня 2020 року:

1. Згідно з показаннями ОСОБА_2 . Правила дорожнього руху України не регламентують дії водія транспортного засобу «лідера», щодо запобігання попутних зіткнень з транспортним засобом, що рухається позаду, окрім випадків безпідставних дій водія, а тому обов`язок запобігання попутних зіткнень полягає на водіїв транспортних засобів, що рухаються позаду об`єкта можливої небезпеки.

Згідно з показаннями ОСОБА_1 водій автомобіля «Mitsubishi Pajero», реєстраційний номер НОМЕР_1 , із причепом ПЕМФ, реєстраційний номер НОМЕР_3 повинен був діяти відповідно до вимог п. 10.1 та п.п. г) п. 14.2 Правил дорожнього руху України.

2. Згідно з показаннями ОСОБА_2 технічна можливість уникнути зіткнення з автомобілем «Volkswagen Touran», реєстраційний номер НОМЕР_4 одноосібними діями водія автомобіля «Mitsubishi Pajero», реєстраційний номер НОМЕР_1 , із причепом ПЕМФ, реєстраційний номер НОМЕР_3 , не визначалась, по причинах вказаних в дослідницькій частині даного висновку.

Згідно з показаннями ОСОБА_1 , при виконанні вимог п. 10.1 та п.п. г) п. 14.2 Правил дорожнього руху України, водій автомобіля «Mitsubishi Pajero», реєстраційний номер НОМЕР_1 , із причепом ПЕМФ, реєстраційний номер НОМЕР_3 , мав технічну можливість запобігти зіткненню з автомобілем «Volkswagen Touran», реєстраційний номер НОМЕР_4 .

3. Згідно з показаннями ОСОБА_2 водій автомобіля «Volkswagen Touran», реєстраційний номер НОМЕР_4 повинен був діяти відповідно до вимог п. 10.1 ПДР України.

Згідно з показаннями ОСОБА_1 водій автомобіля «Volkswagen Touran», реєстраційний номер НОМЕР_4 повинен був діяти відповідно до вимог п. 12.3 ПДР України.

4. згідно з показаннями ОСОБА_2 , при виконанні вимог п. 10.1 ПДР України водій «Volkswagen Touran», реєстраційний номер НОМЕР_4 мав технічну можливість запобігти зіткнення з причепом ПЕМФ реєстраційний номер НОМЕР_3 автомобіля «Mitsubishi Pajero», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Згідно з показаннями ОСОБА_1 встановити, чи мав водій автомобіля Volkswagen Touran», реєстраційний номер НОМЕР_4 технічну можливість запобігти зіткненню з причепом ПЕМФ реєстраційний номер НОМЕР_3 автомобіля «Mitsubishi Pajero», реєстраційний номер НОМЕР_1 в момент виникнення небезпеки для його руху, не надається можливим по причинах, вказаних в дослідницькій частині даного висновку (ас. 54-58).

Відповідно до дослідницької частини висновку експерта механізм дорожньо-транспортної пригоди - це комплекс зв`язаних об`єктивними закономірностями обставин, що характеризують процес наближення транспортних засобів перед зіткненням, їх взаємодію в процесі взаємного контакту та послідуючий рух до повної зупинки.

Оскільки в матеріалах відсутні будь-які фактичні дані, за якими можливо встановити механізм розвитку пригоди, тому за таких обставин експертним шляхом підтвердити чи спростувати показання водія автомобіля «Mitsubishi Pajero», реєстраційний номер НОМЕР_1 , із причепом ПЕМФ, реєстраційний номер НОМЕР_3 ОСОБА_2 та показання водія автомобіля «Volkswagen Touran», реєстраційний номер НОМЕР_4 ОСОБА_1 в частині їх технічної спроможності щодо обставин, які передували скоєнню даної дорожньо-транспортної пригоди, не надається можливим.

Так як експертним шляхом підтвердити чи спростувати показання автомобіля «Mitsubishi Pajero», реєстраційний номер НОМЕР_1 , із причепом ПЕМФ, реєстраційний номер НОМЕР_3 ОСОБА_2 та показання водія автомобіля «Volkswagen Touran», реєстраційний номер НОМЕР_4 ОСОБА_1 в частині їх технічної спроможності щодо механізму даної дорожньо-транспортної пригоди, не надається можливим, тому подальше дослідження буде проводитись згідно показань обох водіїв.

Надаючи оцінку зібраним у справі доказам, суд першої інстанції дійшов висновку, що показання ОСОБА_2 та свідка ОСОБА_3 щодо обставин ДТП надані із викривленням дійсних обставин з метою уникнення відповідальності ОСОБА_2 . Зокрема, версія щодо того, що автомобіль Volkswagen Touran увімкнув покажчик повороту та з`їхав на смугу для повороту (перехідно-швидкісну смугу гальмування) не відповідають місцю зупинки автомобіля Volkswagen Touran, зафіксованому на місці події потерпілим наданим суду фото та відеозаписом. Судом встановлено, що автомобіль Volkswagen Touran вже після ДТП зупинився близько 250 метрів до повороту на смт Бородянка на обочині, яка відокремлена від смуги руху дорожньою розміткою п. 1.1 ПДР (вузька суцільна лінія). При цьому, смуга для повороту (перехідно-швидкісна смуга гальмування) починається приблизно через 200 метрів за автомобілем Volkswagen Touran. Від місця зіткнення, вказаному у схемі ДТП, до початку смуг для повороту (перехідно-швидкісних смуг гальмування) в обидва боки у напрямку, в якому рухались обидва учасника ДТП наявна лише одна смуга руху у цьому напрямку, яка виділена дорожньою розміткою п. 1.1 ДПР (вузька суцільна лінія). З відеозапису місця події, наданого потерпілим, та фотографій цього місця, наданих представником ОСОБА_2 , вбачається, що до місця ДТП смуга руху, по якій рухались учасники ДТП, як мінімум кілька десятків метрів виділена дорожньою розміткою п. 1.1 ПДР (вузька суцільна лінія).

При цьому, судом враховані габарити причепу до автомобіля Mitsubishi Pajero, які вбачаються з фотографії з місця ДТП, що за шириною лише на кількадесят сантиметрів менші за ширину смуги рухи.

Врахувавши вказані обставини, з огляду на швидкість автомобілів, повідомленими водіями-учасниками ДТП: автомобіль Volkswagen Touran - близько 60 км/год, автомобіль Mitsubishi Pajero із причепом - близько 90 км/год., суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_2 , під керуванням якого був автомобіль Mitsubishi Pajero із причепом, здійснив обгін автомобіля Volkswagen Touran із перетином вузької суцільної лінії у забороненому для цього місці.

З огляду на встановлені обставини суду першої інстанції врахував висновок експерта № 12-1/223 від 5 березня 2020 року у частині, що зроблені на підставі показань ОСОБА_1 , та не враховував у частині показань ОСОБА_2 .

Зважаючи на характер пошкоджень транспортного засобу: причеп ПГМФ 590260 до автомобіля Mitsubishi Pajero Sport - пошкоджено крило та бампер з задньої правої сторони; автомобіль Volkswagen Touran - пошкоджено передній бампер, переднє ліве крило, передню ліву покришку, передній лівий диск, передню ліву протитуманні фари, переднє кріплення до бампера та інші встановлені судом обставини, суд дійшов висновку, що зіткнення між транспортними засобами відбулось внаслідок недотримання водієм автомобіля Mitsubishi Pajero Sport вимог щодо обов`язку дотримуватись безпечної дистанції та безпечного інтервалу залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться; вимоги переконатися перед початком обгону в тому, що після обгону зможе, не створюючи перешкоди транспортному засобу, який він обганяє, повернутися на займану смугу.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу, просив задовольнити апеляційні вимоги та зазначив про те, що автомобіль під його керуванням з причепом рухався по дорозі. ОСОБА_1 перед поворотом на м. Бородянку ввімкнув покажчик повороту та почав зміщуватись на смугу праворуч, тим самим надавши йому дорогу, а тому автомобіль під його ( ОСОБА_2 ) керуванням , не змінюючи траєкторію руху, продовжуючи рух прямо. Після того, як автомобіль під його керуванням проїхав автомобіль під керуванням ОСОБА_1 , скоріш за все, останній, мабуть, не побачив причепа і змінив напрямок руху, внаслідок чого і сталося зіткнення автомобіля під керуванням ОСОБА_1 з причепом. Йому ( ОСОБА_2 ) не зрозуміло, чому суд першої інстанції не взяв до уваги показання свідка, яка перебувала в салоні його автомобіля, адже вказана особа - була зовсім сторонньою.

Захисник Чичиркін А.О. підтримав апеляційну скаргу та доводи, які в ній викладені, та пояснив, що не погоджується з рішенням суду першої інстанції, оскільки рішення суперечить поясненням учасників апеляційного провадження. Вважає, що ОСОБА_2 не повинен доводити свою невинуватість. Що стосується показань свідка ОСОБА_3 , то показання вказаної особи - є єдиним доказом у цій справі. Висновок експерта нічого не дає, оскільки не містить будь-яких даних щодо винуватості або невинуватості будь-кого з учасників ДТП. З огляду на це, доказів винуватості ОСОБА_2 немає. Що стосується фактичних обставин справи, то автомобіль під керуванням ОСОБА_1 рухався попереду і надав можливість проїхати автомобілю під керуванням ОСОБА_2 .. ОСОБА_1 не звернув увагу на причіп, що й призвело до настання дорожньо-транспортної пригоди. Характер пошкоджень також підтверджує обставини пригоди.

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_1 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити постанову суду першої інстанції в силі, та пояснив про те, що дорога являла собою проїзну частину по одній смузі руху в кожному напрямку. Він рухався по дорозі. Праворуч від нього була смуга (узбіччя), а ще далі - додавалась смуга для повороту. Автомобіль під керуванням ОСОБА_2 до перехрестя рухався дуже швидко, близько 80 км/год. Його автомобіль рухався прямо, не змінюючи напрямок руху. Автомобіль під керуванням ОСОБА_2 почав обганяти автомобіль під його ( ОСОБА_1 ) керуванням , з виїздом на зустрічну смугу руху. Проте здійснити обгін ОСОБА_2 не зміг, так як з іншого боку від зупинки почав рух інший автомобіль, і ОСОБА_2 , намагаючись уникнути зіткнення на зустрічний смузі, почав повертатись на смугу руху, по якій рухався до цього, і по якій рухався він ( ОСОБА_1 ). При цьому автомобіль під керуванням ОСОБА_2 почав рухатися на переріз його автомобілю, створивши перешкоду в русі автомобілю під його ( ОСОБА_1 ) керуванням, та зачепивши виступаючою частиною причепу ліву сторону автомобіля. Автомобіль під керуванням ОСОБА_2 рухався з великою швидкістю. Що стосується показань свідка, особи, яка перебувала в автомобілі ОСОБА_2 , можливо, ця особа й не родичка, але свідчила на користь ОСОБА_2 .

Перевіряючи рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, вважаю, що висновок суду про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення та встановлених судом першої інстанції, є законним та обґрунтованим.

Відповідно до положень ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису та інше, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Встановлені правила допустимості і відповідності доказів є гарантом їх достовірності та істинності.

При цьому, з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП, докази повинні оцінюватися за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Оцінюючи наявні у справі докази в їх сукупності, апеляційний суд враховує наступне.

Так, відповідно до п. 13.1 ПДР України водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.

Згідно з пп. г п.14.2 ПДР України перед початком обгону водій повинен переконатися в тому, що: після обгону зможе, не створюючи перешкоди транспортному засобу, якого він обганяє, повернутися на займану смугу.

З сукупності наявних у справі доказів, досліджених судами як першої, так і апеляційної інстанцій, а саме, пояснень водіїв-учасників ДТП, даних, зафіксованих у схемі ДТП та на наявних у справі фотокартках щодо місця розташування та положення транспортних засобів після дорожньо-транспортної пригоди на проїзній частині, апеляційний суд доходить висновку, що зіткнення транспортних засобів відбулось саме внаслідок порушення водієм ОСОБА_2 вимог п. 13.1, пп. г п. 14.2 ПДР України, про що свідчить локалізація пошкоджень транспортних засобів. В разі настання дорожньо-транспортної пригоди за обставин, зазначених водієм ОСОБА_2 , характер пошкоджень транспортного засобу «Volkswagen Touran» був би інший.

За обставин, встановлених під час апеляційного розгляду, сукупністю наявних у справі доказів беззаперечно доведена винуватість ОСОБА_2 у вчиненні ДТП за обставин, встановлених судом першої інстанції.

Посилання апелянта на те, що, коли автомобіль ОСОБА_1 повністю звільнив смугу руху ОСОБА_2 , той проїхав прямо не змінюючи напрямку руху та здійснив це, не виїжджаючи на зустрічну смугу руху, але водій ОСОБА_1 , будучи неуважним, не врахував дорожню обстановку, щоб мати змогу постійно контролювати рух та безпечно керувати транспортним засобом, порушив вимоги п.п. 2.3 б), 10.1 та 13.1 ПДР України, зокрема, перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, зокрема ОСОБА_2 , та залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу не дотримався безпечного інтервалу, є необґрунтованими, оскільки протокол щодо ОСОБА_1 не складався, а тому наявність або відсутність в діях ОСОБА_1 порушень ПДР України не можуть бути предметом розгляду, оскільки суд першої інстанції розглядає справу в межах протоколу про адміністративне правопорушення, а суд апеляційної інстанції - в межах апеляційної скарги за результатами прийнятого судом першої інстанції рішення.

Доводи апелянта про те, що ОСОБА_1 є жителем м. Ірпінь, що неподалік смт. Бородянка, та вірогідність зміни його напрямку руху до смт. Бородянка реальна, є безпідставними, оскільки не ґрунтуються на наявних доказах у справі та не знаходяться в причинно-наслідковому зв`язку через настання ДТП, адже порушення п. 13. 1 ПДР України допущено з боку ОСОБА_2 .

Щодо доводів апелянта про те, що при закритті провадження у справах про адміністративне правопорушення у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ст. 38 КУпАП, вина особи не встановлюється, апеляційний суд звертає увагу на наступне.

Статтею 280 КУпАП встановлено обов`язок суду з`ясовувати при розгляді справи про адміністративне правопорушення: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положеннями ст. 284 КУпАП передбачено, що у справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: про накладення адміністративного стягнення; про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 КУпАП; про закриття справи.

При цьому, постанова про закриття справи виноситься при оголошенні усного зауваження, передачі матеріалів на розгляд громадської організації чи трудового колективу або передачі їх прокурору, органу досудового розслідування, а також при наявності обставин, передбачених статтею 247 КУпАП.

Пункт 7 ст. 247 КУпАП, за яким закрито провадження у справі щодо ОСОБА_2 , регламентує, що провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за обставин закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 38 КУпАП передбачено, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частинах третій і четвертій цієї статті.

Зі змісту наведених правових норм вбачається, що закриття провадження на підставі ст. 38, п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП можливе за одночасної наявності таких умов:

- вчинення (виявлення) адміністративного правопорушення;

- сплив встановленого законом тримісячного строку, перебіг якого розпочинається з дня вчинення адміністративного правопорушення (при триваючому правопорушенні - з дня його виявлення).

При цьому для обчислення встановленого законом строку для накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі у зв`язку з його спливом необхідним є встановлення факту вчинення адміністративного правопорушення - протиправної, винної дії чи бездіяльності.

Тобто закриття провадження у справі за п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП можливе лише за умови встановлення судом факту вчинення особою винної протиправної дії чи допущення винної протиправної бездіяльності, що підпадає під ознаки адміністративного правопорушення.

Наявність можливого адміністративного правопорушення, не доведеного та не підтвердженого належними та допустимими доказами, не може бути достатньою підставою для закриття провадження у справі відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Таким чином закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку із закінченням на момент її розгляду строків накладення адміністративного стягнення не є реабілітуючою підставою, а відтак не звільняє суд обов`язку з`ясувати передбачені ст. 280 КУпАП обставини про те, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, та навести виклад установлених під час розгляду справи обставин у постанові.

З огляду на викладене, апеляційний суд доходить висновку, що постанова суду є законною, мотивованою, а, відтак, підстави для її скасування відсутні, а викладені в апеляційній скарзі доводи є необґрунтованими, у зв`язку з чим апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Постанову Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 22 квітня 2020 щодо ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням строків, - залишити без змін, апеляційну скаргу захисника Чичиркіна Андрія Олександровича в інтересах ОСОБА_2 - без задоволення.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду М.А. Васильєва