ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/106/20 Справа № 199/9982/19 Суддя у 1-й інстанції - Лисенко В. О. Суддя у 2-й інстанції - Піскун О. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2020 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Піскун О.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 на постанову Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 грудня 2019 року у справі про адміністративне правопорушення, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який працює слюсарем ФОП " ОСОБА_2 ", проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік,

за участю:

особи, що притягається до

адміністративної відповідальності ОСОБА_1

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення.

Згідно з постановою суду першої інстанції, 01.12.2019 о 07:40 годині по пр. Слобожанський, 1-п, м. Дніпро водій ОСОБА_1 керував автомобілем «ЗАЗ 110206», н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан сп`яніння відповідно до встановленому порядку ОСОБА_1 відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду та закрити провадження по справі. Зазначає, що відеозаписом з нагрудної камери поліцейського видно, що він адекватно та чітко надає всі відповіді на питання, поведінка та координація рухів відповідають обстановці та ознак алкогольного сп`яніння не проявляв. Вважає зі сторони працівника поліції була провокація правопорушення, оскільки йому альтернативно запропоновано можливість відмовитися від проходження огляду та не роз`яснено, що це є його обов`язком та наслідки таких дій. Крім того, його не було відсторонено від керування транспортним засобом згідно зі ст. 266 КУпАП. Свідки не були допитані в судовому засіданні, тому їх письмові пояснення не можуть бути доказами у справі. Крім того, суд відмовився від розгляду письмового клопотання трудового колективу про передачу матеріалів для застосування до мене заходів громадського впливу.

Позиції учасників апеляційного процесу.

В судовому засіданні особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 підтримав подану ним апеляційну скаргу та просив її задовольнити, постанову суду скасувати і закрити провадження у справі. При цьому пояснив, що в такій ситуації опинився вперше та не знав, що у разі відмови від проходження огляду на стан сп`яніння також є відповідальність і йому цього не роз`яснили, потім вже на роботі сказали пройти огляд самостійно, що він і зробив та надав висновок лікаря суду. Зазначив, що суд безпідставно відмовив в задоволенні клопотання про передачу матеріалів трудовому колективу для застосування заходів громадського впливу.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.

Перевіривши постанову суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, апеляційний суд вважає, що викладене в постанові суду твердження про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим.

Так, вина ОСОБА_1 у вчиненні даного адміністративного правопорушення, повністю підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи, в їх сукупності, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії БД № 193492 від 01 грудня 2019 року, складеним уповноваженою особою з дотриманням вимог, передбачених ст. ст. 254 - 256 КУпАП; рапортом інспектора, відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які повністю узгоджуються між собою та які засвідчили факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку.

Відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, наявного в матеріалах справи, підтверджено наявність зазначених свідків, коли співробітником поліції повідомлено ОСОБА_1 , що в останнього є ознаки алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, виражені тремтіння пальців рук) та запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу "Драгер" на місці зупинки, на що останній відмовився, після чого йому запропоновано пройти огляд в закладі охорони здоров`я, на що він також відмовився. Після чого був складений протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, який ОСОБА_1 було роз`яснено, а також зазначив, що пояснення надасть у суді і внесені про нього дані є вірними, про що свідчить його особистий підпис.

Дані обставини підтверджуються письмовими поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , відповідно до яких в їх присутності ОСОБА_1 відмовився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку.

Твердження ОСОБА_1 в апеляційній скарзі щодо провокації з боку працівників поліції, оскільки йому не роз`яснено наслідки відмови від проходження такого огляду спростовуються матеріалами справи.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що наданий ОСОБА_1 висновок лікаря щодо проходження ним самостійно огляду на стан алкогольного сп`яніння не може бути визнаний належним доказом, оскільки цей огляд був проведений з порушенням вимог ст. 266 КУпАП, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС та МОЗ № 1452/735 від 09.11.2005 року.

Неприйнятними є доводи апеляційної скарги, що суд прийняв як докази у справі письмові пояснення свідків, при цьому не допитавши їх в судовому засіданні, у зв`язку з тим, що письмові пояснення можуть бути допустимими доказами в розумінні ст. 251 КУпАП та їх зміст узгоджується з іншими доказами, наявними у справі. Крім того, пояснення свідків між собою суперечностей не містять, будь-яких сумнівів в їх достовірності не викликають.

Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає в тому числі і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Вказані положення повністю кореспондуються з положеннями п. 2.5. Правил дорожнього руху України, згідно з якими водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

У зв`язку з чим, твердження ОСОБА_1 про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП повністю спростовуються дослідженими матеріалами справи.

Крім того, необґрунтованими є доводи апелянта, що його не було відсторонено від керування транспортним засобом у відповідності до вимог ст. 266 КУпАП, оскільки відеозаписом з нагрудної камери поліцейського підтверджено, що ОСОБА_1 відсторонили від керування автомобілем, а згідно з протоколом про адміністративне правопорушення також було вилучено його посвідчення водія.

Під час дослідження матеріалів справи апеляційним судом не встановлено істотного порушення вимог ст. 266 КУпАП, Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 17 грудня 2008 року №1103 та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом МОЗ і МВС № 1452/735 від 09.11.2015 року, які б порушили права ОСОБА_1 та були б наслідком закриття провадження у справі.

Об`єктивних підстав ставити під сумнів достовірність викладених обставин в поясненнях свідків та в протоколі про адміністративне правопорушення по справі також не встановлено.

Істотних суперечностей в доказах, які б могли вплинути на правильність встановлених фактичних обставин справи або на доведеність вини ОСОБА_1 не виявлено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд першої інстанції з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.

Що стосується доводів апелянта, що суд безпідставно відмовився від розгляду письмового клопотання трудового колективу про передачу їм матеріалів з метою застосування заходів громадського впливу, то вони є неспроможними з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Нормами ст. 21 КУпАП передбачено, що особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, крім посадової особи, звільняється від адміністративної відповідальності з передачею матеріалів на розгляд громадської організації або трудового колективу, якщо з урахуванням характеру вчиненого правопорушення і особи правопорушника до нього доцільно застосувати захід громадського впливу.

Проте, звільнення від адміністративної відповідальності з передачею матеріалів справи на розгляд трудового колективу для застосування заходів громадського впливу, передбачене ст. 21 КУпАП, є правом, а не обов`язком суду і застосовується лише в сукупності усіх з`ясованих фактів, що дозволяють вирішити питання про доцільність звільнення правопорушника від адміністративної відповідальності.

Разом з тим, ОСОБА_1 в судовому засіданні не навів доцільності застосування стосовно нього заходів громадського впливу.

При цьому, апеляційний суд також зважає, що адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, за своїм характером має підвищену суспільну небезпеку, оскільки становить загрозу не лише для безпечного руху транспорту, а й для життя та здоров`я водіїв, учасників дорожнього руху та пішоходів.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що відсутні підстави для звільнення від адміністративної відповідальності з передачею матеріалів на розгляд трудового колективу, суд першої інстанції призначив ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортним засобам, відповідно до вимог ст.ст. 33-36 КУпАП. При цьому, санкція ч. 1 ст. 130 КУпАП не містить альтернативних видів та меж адміністративного стягнення, а визначена правопорушнику міра відповідальності за вчинене ним порушення правил дорожнього руху за своїм видом та розміром є законною і обґрунтованою, а також відповідає меті стягнення - виховання особи, яка його вчинила, та запобіганню вчиненню нових правопорушень, як це передбачено ст.23 КУпАП.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які були б підставою для скасування постанови суду та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено.

Враховуючи всі наявні докази у справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження в установленому порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

На підставі вищевикладеного, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, тому постанова суду першої інстанції є законною, обґрунтованою та вмотивованою.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 грудня 2019 року у справі про адміністративне правопорушення, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає

Суддя О.П. Піскун