ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 333/1413/20 Головуючий в 1 інст. Варнавська Л.О.
Провадження № 33/807/475/20 Доповідач в 2 інст. - Рассуждай В.Я.
Категорія: ст. 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 липня 2020 року м. Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Рассуждай В.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Запорізького апеляційного суду за участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , його захисника - адвоката Шумського І.В. справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12 червня 2020 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн. із позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік та стягнуто судовий збір, -

В С Т А Н О В И В :

Згідно постанови суду першої інстанції 23 березня 2020 року о 11 годині 6 хвилин ОСОБА_1 на вул. М. Ласточкіна, 10В в м. Запоріжжя, керував транспортним засобом «Hyundai i20» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 з явними ознаками наркотичного сп`яніння (звужені зіниці ока, які не реагують на світло, поведінка, що не відповідає дійсності, порушення мови). Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч.1 ст. 130КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову скасувати і провадження закрити у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування зазначає, що суд справу у відношенні нього розглянув упереджено, не розглянув та не надав ухвал з приводу поданих ним клопотань про відкладення розгляду справи у зав`язку із карантином та про передання справи для розгляду до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя за місцем його проживання.

Вважає, що суд першої інстанції належним чином не оцінив його показань з приводу того, що 23.03.2020 року приблизно в 11.00 години його зупинили працівники поліції за нібито перевищення швидкості руху. Він попросив надати докази порушення, але поліцейський проігнорував цю вимогу. Отримавши його посвідчення водія, поліцейській пішов до службового автомобіля, через деякий час повернувся та надав постанову про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 126 КУпАП. Після того, як він вийшов з автомобіля з метою сплати штрафу та запитав, чому поліцейський не виніс постанову за порушення швидкості руху, поліцейський відповів, що його «пробили по базі» та встановили, що його у 2016 році притягували до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП і без повідомлення причин почав вимагати проїхати до медичного закладу для проходження огляду. На його запитання щодо ознак перебування в стані сп`яніння поліцейський почав поводити себе агресивно та знервовано.

Після цього він продовжив знаходитись в автомобілі, через деякий час його попросили вийти та підійти до якихось людей та в їх присутності попросили повторити, що він не бажає проїхати до медичного закладу. На його повторне запитання поліцейському з приводу причин, за яких він повинен проходити огляд та запитання до свідків, чи бачать вони ознаки сп`яніння, поліцейський відповів, що вже досить розмов, та щоб він далі чекав, а свідків відпустили після того, як їм дали на підпис якісь документ.

Через 5-10 хвили його запросили до поліцейського автомобіля, де поліцейський жінка повідомила, що у відношенні нього складено протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП і йому необхідно з ним ознайомитись та підписати. Його здивувало, що склала протокол поліцейська, яка з ним не спілкувалась. На його запитання з приводу причин складання протоколу, відсутності свідків, поліцейський по суті нічого не відповіла. Він звернув увагу, що пояснення написані не свідками, а самими поліцейськими і інспектор ОСОБА_3 це підтвердила, а свідки підтвердити, що вони писали якісь пояснення не змогли.

Вважає, що у порушення п. 6 розділу ІХ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в неавтоматичному режимі поліцейські допустили формальний підхід, не зазначили конкретних та об`єктивних причин для необхідності проходження медичного огляду, під час складення протоколу чинили тиск, не роз`яснюючи всіх негативних наслідків для нього, склали протокол вже без присутності свідків, не здійснили повну відео фіксацію.

До суду було надано диск з фрагментами відеозапису, якій містить файли тривалістю 4, 5 та 2 хвилини, але поліцейські не надали відео загальною тривалістю понад 1 годину 20 хвилин, чим порушено вимоги щодо безперервного фіксування. Вказане свідчить про недопустимість наданих фрагментів відеозапису як доказів в суді.

Вважає упередженим та направленими допомогти поліцейським висновки суду з приводу необов`язковості повного фіксування з посиланням на наявність інших доказів.

Апелянт звертає увагу, що у відповідності до ч. 2 ст. 62 ЗУ «Про національну поліцію» лише законні вимоги поліцейського є обов`язковим для виконання всіма фізичними та юридичними особами, але в даному випадку вимога пройти медичний огляд мала формальний характер, направлений на покращення статистики роботи поліцейських.

Стверджує, що з наданих суду фрагментів відео очевидно, що він нормально та адекватно себе поводить, ознаки наркотичного сп`яніння відсутні, намагається з`ясувати у поліцейських причину їх незаконних дій. Жодних свідків, процедуру відбирання у них пояснень чи роз`яснення їм ситуації, що відбувається відео не містить. Відео не містить факту того, що поліцейськими були виконані законні вимоги при складанні відносно нього протоколу.

Свідки пояснили в суді, що явних ознак сп`яніння у нього вони не бачили.

Вважає, що суд повинен був переконатися в тому, була необхідність у проведенні огляду, що його дії повністю відповідають тим формулюванням поліцейських, які вказані у протоколі.

Звертає увагу, що свідки при складанні протоколу присутні не були, пояснення написані були не ними, а поліцейськими.

Вважає, що оскільки поліцейські не роз`яснили йому права, не поставили конкретного запитання при свідках про те, чи бажає він пройти медичний огляд, належним чином не зафіксували його відмови, не роз`яснили наслідки відмови, сфальсифікували подані до суду документи та не надали повний відеозапис, їх дій були направлені на підбурювання до вчинення адміністративного правопорушення та у подальшому складання у відношенні нього протоколу, що вказує на штучність створеної ситуації.

Вказує, що допитана в суді в якості свідка працівник поліції ОСОБА_3 підтвердила, що його не зупиняла, не пояснила, чому вирішила скласти протокол по ч. 1 ст. 130 КУпАП, не пояснила в чому полягала його «дивна поведінка», чому не увімкнула бодікамеру та не вела безперервний відеозапис, підтвердила, що пояснення свідків готували поліцейські. Працівник поліції не змогла пояснити, чому в направленні на огляд водія транспортного засобу від 23.03.2020 р. зазначено, що його доставили на огляд до закладу охорони здоров`я, якщо цього фактично не було і жодного направлення йому ніхто не оформлював і нікуди не доставляв. Докази роз`яснення наслідків відмови суду не надані.

Вважає, що в даному випадку відбулась провокація вчинення правопорушення, і сукупність належних та допустимих доказів вчинення правопорушення відсутня.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу. Пояснив, що пропонували пройти огляд. Але спочатку були претензії щодо перевищення швидкості, але доказів цього не надали. Потім повідомили, що необхідно пройти огляд у медичному закладі, але наслідків відмови не роз`яснили. Вважає, що поліцейський вів себе упереджено та без поваги. Відмовився від проходження огляду, оскільки їхав на роботу, а йому не роз`яснили причину, чому потрібно їхати на огляд;

Адвокат Шумський І.В. підтримав апеляційну скаргу. Зазначив, що протокол склала поліцейська, яка не спілкувалася із водієм. Відеозапис вказує на те, що процедура не дотримана, свідків немає. Поліцейська не змогла пояснити, як вона визначила ознаки сп`яніння у ОСОБА_1 . Свідки ж не бачили явних ознак сп`яніння. Те, що раніше ОСОБА_1 притягувався до відповідальності за ст. 130 КУпАП, не є підставою для огляду у медичному закладі. Водієві не роз`яснили наслідки відмови, не пояснили суму штрафу, фактично умовили відмовитися від проходження огляду.

Адвокат також послався на наявність правової колізії щодо застосування ст. 130 КУпАП.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та розглянувши доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважаю, що остання задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

До висновків про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції дійшов, дослідивши наступні докази: протокол про адміністративне правопорушення, відеозапис правопорушення, заслухавши у судовому засіданні особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, інспектора поліції Поплавську Л.А., яка скала протокол про адміністративне правопорушення, свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , які підтвердили відмову водія від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, та дослідивши їх письмові пояснення.

ОСОБА_1 в судах першої та апеляційної інстанції не заперечував, що він відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Доводи водія зводяться в основному до того, що він не мав явних ознак наркотичного сп`яніння, тому вважав, що не повинний проходити огляд на стан сп`яніння, а наслідків відмови не знав.

За ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» № 3353-XII учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Згідно з ч. 2 ст. 16 цього Закону водій зобов`язаний виконувати розпорядження поліцейського.

Правила дорожнього руху України зобов`язують водія на вимогу поліцейського зупинитися, надати для перевірки певні документи (п. 2.4), а також пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (п. 2.5).

За положеннями ч. 1 ст. 267 КУпАП відсторонення водіїв від керування транспортними засобами та огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння віднесено до заходів забезпечення провадження у справах про адміністративне правопорушення.

Як визначає ч. 2 ст. 267 КУпАП оскарження заходів забезпечення провадження у справах про адміністративні правопорушення не зупиняє їх виконання.

Наведене вказує на те, що ОСОБА_1 як водій, по-перше, мав знати і виконувати вимоги Закону України «Про дорожній рух», Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, по-друге, повинний був виконати вимоги поліцейських, у тому числі щодо проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, а потім, за необхідності, оскаржити такий захід.

Відомості про притягнення ОСОБА_1 26.12.2016 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП у вигляді штрафу 10 200 гривень (а.с. 9), що підтверджує сам апелянт, спростовують його доводи про те, що він не знав міру відповідальності за відмову від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння. Крім того, як проголошує ст. 68 Конституції України, незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Є безпідставним посилання ОСОБА_1 на те, що поліцейським належним чином не зафіксовано його відмову від проходження огляду з огляду на таке.

Так, відповідно до ч. 6 розділу Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі № 1395 від 07.11.2015, у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Згідно з приписами ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

Вимоги цієї інструкції та ст. 256 КУпАП дотримані в повному обсязі - протокол про адміністративне правопорушення складений відповідно до ч. 1 ст. 255 КУпАП уповноваженою на те посадовою особою Національної поліції, містить конкретні ознаки наркотичного сп`яніння, виявлені у водія, анкетні дані свідків відмови ОСОБА_1 від проходження огляду та їх особисті підписи.

В апеляційній скарзі зазначено, що відеозапис є неналежним доказом вчинення правопорушення, адже він здійснений фрагментарно.

Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню та інших обставин, які мають значення для провадження по справі.

Відеозаписом зафіксовано зупинку транспортного засобу, підстави зупинки, підтверджуються те, що водієм транспортного засобу є саме ОСОБА_1 , а також зафіксовано процедуру складення протоколу про адміністративне правопорушення, у тому числі роз`яснення водію прав, передбачених ст. 63, ст. 268 КУпАП.

Тому відсутні підстави вважати відеозапис неналежним доказом.

Таким чином, суд першої інстанції дослідив усі докази по справі, надав їм належну оцінку, та прийшов до правильного висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Стосовно процесуальних порушень, які на думку ОСОБА_1 допущені судом першої інстанції і свідчать про формальний розгляд справи, апеляційний суд доходить наступних висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Частина 2 ст. 276 КУпАП передбачає можливість проводити розгляд справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, за місцем обліку транспортних засобів або за місцем проживання порушників.

Отже, розгляд справи за іншим місцем, ніж місце вчинення правопорушення, є альтернативним і не є обов`язковим для органу, що здійснює такий розгляд.

Відповідно до роз`яснень, що містить п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про окремі питання, що виникають при застосуванні судами положень ст. 276 Кодексу про адміністративні правопорушення» № 11 від 11.06.2004 у випадках, коли законом передбачається альтернативна підсудність, питання про те, в який саме суд надіслати протокол про адміністративне правопорушення, вирішується відповідним органом внутрішніх справ.

Оскільки протокол про адміністративне правопорушення направлений органом Національної поліції України саме до Комунарського районного суду м. Запоріжжя, тобто за місцем вчинення правопорушення, що відповідає вимогам ч. 1 ст. 276 КУпАП, то відсутні підстави вважати, що суд розгляну справу з порушенням правил підсудності.

Зважаючи на наявність клопотання ОСОБА_1 від 28.04.2020 про відкладення розгляду справи у зв`язку із неможливістю скористатися громадським транспортом через карантинні заходи, суд першої інстанції відклав судове засідання на іншу дату - після послаблення умов карантину.

Розгляд справи відбувся у присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за її клопотанням судом було витребувано відеозапис та допитано інспектора поліції, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, та свідків.

Відтак доводи апеляційної скарги про формальний і упереджений розгляд справи свого підтвердження не знайшли.

Що стосується клопотання про закриття провадження на підставі п. 6 ст. 247 КУпАП у зв`язку із скасуванням акту, який встановлює адміністративну відповідальність, то задоволенню воно не підлягає з огляду на наступне.

Згідно матеріалів справи, правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП ОСОБА_1 вчинене 23 березня 2020 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення адміністративного правопорушення, виходячи з цього до особи, яка вчинила керування транспортним засобом в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або інші дії, виключені зі ст. 130 КУпАП, має бути застосовано закон, що діяв під час та за місцем вчинення правопорушення.

У свою чергу ст. 8 КУпАП передбачає, що закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчиненні до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають.

Виходячи з зазначених положень особи, які до 01.07.2020 року вчинили керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, або інші дії, виключені зі ст. 130 КУпАП, не можуть бути притягнуті до кримінальної відповідальності за ст. 286-1 КК України, адже Законом було посилено юридичну відповідальність і замість адміністративної відповідальності було передбачено кримінальну відповідальність, яка є найбільш суворою за змістом державного примусу та правовими наслідками.

Так, на відміну від ст. 130 КУпАП у редакції від 07.07.2016 р., згідно якою керування транспортним засобами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції тощо, каралось штрафом у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортним засобами на строк один рік, а санкція ст. 286-1 КК України передбачає покарання у виді штрафу від однієї до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортним засобами на строк до трьох років.

Підстава для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачена п. 6 ч. 1 ст. 247 КУпАП відсутня, оскільки гідно із цим пунктом провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочатим, а розпочате підлягає закриттю в разі скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність.

В цьому пункт йдеться про випадки скасування акта, яким встановлена адміністративна відповідальність, натомість у результаті внесення змін до ст. 130 КУпАП юридична відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, або інші дії, виключені зі ст. 130 КУпАП була не скасована, а навпаки посилена.

На підставі зазначеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н ОВ И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12 червня 2020 року у відношенні ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду В.Я. Рассуждай

Дата документу Справа № 333/1413/20