Справа № 405/3237/20
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 липня 2020 року Ленінський районний суд м. Кіровограда у складі: головуючої судді Лук`янової О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кропивницького матеріали справи про адміністративне правопорушення, що надійшли з Управління патрульної поліції в м. Кропивницькому ДПП про притягнення до адміністративної відповідальності,
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , тимчасово не працюючого,
за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -
до Ленінського районного суду міста Кіровограда з Управління патрульної поліції в Кіровоградській області Департаменту патрульної поліції надійшов протокол про адміністративне правопорушення ДПР18 № 333945 від 25.05.2020 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, зі змісту якого вбачається, що 24.05.2020 о 23 год. 31 хв. в м. Кропивницький по вул. Михайлівській, 7 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Renault Logan», номерний знак НОМЕР_2 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився відповідно до встановленого законодавством порядку в закладі охорони здоров`я та підтверджується висновком № 226 від 25.05.2020. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням спеціального технічного засобу «DRAGER Alcotest» водій ОСОБА_1 відмовився. Зазначеними діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.п. «а» п. 2.9 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Відповідно до ст.268 ч.1 КУпАП справа про адміністративне правопорушення може бути розглянута під час відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Згідно з ч.10 ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» за адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції. Відповідно до ч.17 ст.6 цього Закону особи, які не проживають за адресою, що зареєстрована як місце їх проживання, більше одного місяця і які, зокрема, беруть участь у судовому процесі в будь-якій якості, зобов`язані письмово повідомити орган реєстрації про своє місце перебування.
ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення судових повісток за адресою, зазначеною в протоколі про адміністративне правопорушення, - вул.Акмолінська, 35/34, м. АДРЕСА_2 . При цьому, протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 підписав, підтвердивши тим дані щодо себе. Про причини своєї неявки ОСОБА_1 суд не повідомив, клопотання від останнього про перенесення розгляду справи до суду не надходили; поштові повідомлення (судові повістки про явку до суду), які надсилались ОСОБА_1 , повернуті до суду без вручення адресату з поміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.п. 8, 10, 12-13), номер мобільного телефону відключений.
Поряд з цим, судом відзначається, що ОСОБА_1 був належним чином обізнаний про розгляд справи про адміністративне правопорушення саме Ленінським районним судом м. Кіровограда за вказаним вище протоколом, про що свідчить підпис останнього у зазначеному протоколі. Однак, до суду із запитом про рух даної справи про адміністративне правопорушення та її судовий розгляд ОСОБА_1 не звертався.
Крім того, судом відзначається, що інформація про день, час та місце розгляду даної справи завжди завчасно розміщувалась на офіційній сайті «Судова влада України» в розділі «Список судових справ, призначених до розгляду», інформація якого є відкритою та загальнодоступною.
Судом відзначається, що законодавством встановлено строки здійснення провадження у справах про притягнення до адміністративної відповідальності з метою забезпечення учасникам процесу визначеності у часі, протягом якого суд розгляне справу. Передусім такі строки слугують інтересам особи, яка зазнає заходів впливу, оскільки наявність визначеного строку дає розуміння того, скільки триватиме такий вплив. Водночас протягом такого строку особу наділено процесуальними правами та обов`язками, що дає особі можливість, в тому числі з використанням адміністративного ресурсу (повноважень суду щодо витребування доказів, допиту свідків тощо), представити суду доводи на захист своєї правової позиції. Добросовісна участь особи у процесі вирішення її справи полягає в активній участі у розгляді її справи і недопущенні зловживань наданими їй правами.
Дотримання балансу між інтересами всіх сторін при розгляді справи покладено на суд, який, вирішуючи питання про права та обов`язки сторін, також зобов`язаний дотримуватися встановлених законодавством правил та строків розгляду справи.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права, добросовісність застосування якого входить до обов`язків судді, визначених статтею 56 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, гарантує кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.
При цьому, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі, в якій вона є стороною, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що незважаючи на всі, передбачені законом заходи, вжиті судом, для повідомлення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, про час, день та місце судових засідань, ОСОБА_1 , будучи обізнаним про складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення та розгляд справи Ленінським районним судом м. Кіровограда, що підтверджується підписом останнього в протоколі про адміністративне правопорушення та отримання останнім судової повістки про виклик до суду, - в судові засідання не являвся та не звертався до суду із запитом про рух даної справи про адміністративне правопорушення та її судовий розгляд, що розцінюється судом, як спосіб захисту ОСОБА_1 з метою затягування строків розгляду справи та уникнення адміністративної відповідальності.
Враховуючи положення зазначених вище норм та беручи до уваги, що КУпАП не містить вимоги щодо обов`язкової участі в судовому засіданні особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за ч. 1 ст. 130 КУпАП, на підставі чого суд прийшов до висновку про розгляд даної справи за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку про закриття провадження у даній справі виходячи з наступного.
Відповідно до змісту протоколу про адміністративне правопорушення посадовою особою, якою складено протокол у вину ОСОБА_1 висувається порушення 24.05.2020 вимог п.п. «а» п. 2.9 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі Правила дорожнього руху) в зв`язку з чим останній інкримінується вчинення адміністративного порушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП в редакціє, яка була чинною на час вчинення останньою вказаних дій.
При цьому, 01.07.2020 набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» № 2617-VІІІ від 22.11.2018 (далі - Закон № 2617-VІІІ), яким ст. 130 КУпАП було викладено в новій редакції, шляхом виключення з її змісту адміністративної відповідальності, зокрема, за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, сп`яніння.
Разом з тим, Законом № 2617-VІІІ Кримінальний кодекс України доповнено ст. 286-1 «Керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», якою було встановлено кримінальну відповідальність, зокрема, за керування транспортними засобами в стані алкогольного сп`яніння (ч. 1 ст. 286-1 КК України).
Згодом, Законом України від 17.06. 2020 № 720-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» (далі - Закон № 720-IX) внесені зміни до Закону № 2617-VIIІ, а саме, згідно з вимогами пункту 117 Розділу І Закону № 720-IX:
- у пункті 1 Розділу І Закону № 2617-VIIІ виключено підпункт 4, який запроваджував нову редакцію ст. 130 КУпАП, яка виключала адміністративну відповідальність, зокрема, за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного сп`яніння;
- у пункті 2 Розділу І Закону № 2617-VIIІ виключено підпункт 171, яким було доповнено Кримінальний кодекс України ст. 286-1, а саме криміналізовано відповідальність, зокрема, за керування транспортними засобами в стані алкогольного сп`яніння, - відтак відбулася декриміналізація цих дій.
При цьому, суд окремо звертає увагу на питання набрання чинності Законом № 720-IX.
Так, Закон набирає чинності через десять днів з дня його офіційного оприлюднення, якщо інше не передбачено самим Законом, але не раніше дня його опублікування (ч. 5 ст. 94 Конституції України).
Закон № 720-IX опублікований у газеті «Голос України» № 110 від 03.07.2020, його положення про набрання ним чинності одночасно із Законом № 2617-VIIІ, тобто раніше дня його опублікування, суд оцінює як волю законодавця відступити від загального правила про набрання чинності Законом через десять днів з дня офіційного оприлюднення.
Таким чином, за приписами ч. 5 ст. 94 Конституції України Закон № 720-IX набрав чинності за будь-яких умов не раніше дня його опублікування, тобто 03.07.2020, так як, визнання чинності вказаного Закону раніше дня його опублікування суперечить нормам прямої дії Конституції України, які мають вищу юридичну силу.
Визначаючи Закон, який підлягає застосуванню в даній справі та яким слід керуватися при наданні оцінки та кваліфікації дій, вчинення яких ставиться у вину ОСОБА_1 , суд керується наступним.
Частиною 1 статті 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Відповідно до ст. 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів.
Виходячи з вищенаведеного судом відзначається, що акт, який до 01.07.2020 встановлював адміністративну відповідальність, зокрема, за керування транспортними засобами у стані алкогольного сп`яніння (ст. 130 КУпАП в редакції до 01.07.2020), з 01.07.2020 був скасований Законом № 2617-VIIІ з одночасною криміналізацією цих дій у ст. 286-1 КК України. Відтак Закон № 2617-VIIІ в цій частині зворотної дії не має. Проте, оскільки з 03.07.2020 ці дії були декриміналізовані Законом № 720-IX з одночасним повторним запровадженням адміністративної відповідальності за їх вчинення у новій редакції ст. 130 КУпАП, то Закон № 720-IX в цій частині в силу пом`якшення відповідальності має зворотну дію, але виключно на період дії ст. 286-1 КК України (з 01 до 03 липня 2020 року), і не поширюється на правовідносини, які регулювалися ст. 130 КУпАП в редакції до 01.07.2020, оскільки порівняно із цією нормою, яка була скасована з 01.07.2020, не пом`якшує відповідальності, не скасовує таку відповідальність та не покращує становище осіб, які притягаються до відповідальності.
Таким чином, суд констатує, що за наведеної вище законотворчої діяльності та застосованої юридичної техніки відбулося переривання дії акта, який встановлював адміністративну відповідальність за наведені вище дії, шляхом його скасування 01.07.2020 та відновлення його дії 03.07.2020.
Відтак, по відношенню до особи, яка притягається до відповідальності - ОСОБА_1 , якому протоколом про адміністративне правопорушення ставиться у вину вчинення 24.05.2020 дій, передбачених ч. 1 ст. 130 КУпАП, - неможливо застосувати ст. 130 КУпАП в редакції до 01.07.2020, оскільки вона скасована Законом № 2617-VIIІ, який зворотної дії не має, а також і ст. 130 КУпАП в редакції Закону № 720-IX, який також не має зворотної дії на правовідносини, що існували до 01.07.2020.
Скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 247 КУпАП є обставиною, що виключає провадження в справі про адміністративне правопорушення, на підставі чого суд приходить до висновку про закриття провадження у даній справі у зв`язку із скасуванням 01.07.2020 акта, який встановлював адміністративну відповідальність за дії, які ставляться у вину ОСОБА_1 уповноваженою посадовою особою, яка склала протокол про адміністративне правопорушення.
Окрім зазначеного вище суд звертає увагу на те, що актуальна практика Європейського Суду з прав людини (далі - Європейський суд) та Верховного Суду спирається на такі загально-правові категорії як "непорушність прав", "якість та точність закону", "стабільність та остаточність судових рішень", "законні очікування" тощо. Названі поняття можна узагальнити принципом правової (юридичної) визначеності, який відіграє надважливе значення у формуванні та функціонуванні системи права демократичної держави. Європейський суд у своїх рішеннях неодноразово робив висновок, що принцип правової визначеності є одним з фундаментальних аспектів верховенства права (рішення у справах «Брумареску проти Румунії», «Стіл та інші проти Сполученого Королівства» та ін.).
Згідно з усталеною практикою Європейського суду поняття "якість закону" означає, що національне законодавство повинне бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на права осіб (рішення у справах «Олександр Волков проти України», «C.G. та інші проти Болгарії» та ін). Окрім того, Європейський суд зазначає, що відповідальність за подолання недоліків законодавства, правових колізій, прогалин, інтерпретаційних сумнівів лежить, в тому числі, і на судових органах, які застосовують та тлумачать закони (рішення у справах «Вєренцов проти України», «Кантоні проти Франції»).
Керуючись статтями 58, 94 Конституції України, статтями 8, 221, 245, 247, 279, 280, 283-285, 287 КУпАП, -
провадження в справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення в редакції, що діяла на час вчинення адміністративного правопорушення (протокол про адміністративне правопорушення серія ДПР18 № 333945 від 25.05.2020), - закрити на підставі п. 6 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення у зв`язку із скасуванням акта, який встановлював адміністративну відповідальність.
Постанова може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Кіровограда протягом десяти днів з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови, - без змін, чи зміні постанови.

Суддя Олена Вікторівна Лук`янова