Справа № 219/2781/20
Провадження № 3/219/1159/2020
П О С Т А Н О В А

І М Е Н ЕМ У К Р А Ї Н И

16 липня 2020 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

судді Лапченко О.М.,

за участі секретаря Андрусенка С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання в м. Бахмут Донецької області матеріали адміністративної справи, які надійшли з Бахмутського відділу поліції ГУ Національної поліції в Донецькій області, відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не працюючого, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 ч.1 КпАП України,

встановив:

згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ № 088138, 12 березня 2020 року о 13.20 годині по вул. Незалежності, 73 в м. Бахмут Донецької області ОСОБА_1 керував автомобілем «DAEWOO LANOS», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння (зіниці очей не реагують на світло, порушення мови, координації рухів). Від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі у встановленому законом порядку, відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбаченні цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Відповідно до ч.2 ст.279 КУпАП на засіданні при розгляді справи про адміністративне правопорушення заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. При цьому серед обставин, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення, визначених ст.280 КУпАП, є встановлення того, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав, пояснив, що 12.03.2020 року він рухався на автомобілі «DAEWOO LANOS», реєстраційний номер НОМЕР_1 , по вулиці Незалежності в м. Бахмут Донецької області, його зупинили працівники поліції біля будинку № 73 та йому було пояснено, що причиною зупинки є порушення Правил дорожнього руху, але яке саме порушення він скоїв йому не пояснили. Після цього, працівник поліції поцікавився його самопочуттям та спитав чи не вживав він раніше наркотичні засоби. Він пояснив, що колись раніше спробував наркотичні засоби, а саме - курив маріхуану, але це було дуже давно. В той день він не був ані в стані алкогольного, ані наркотичного сп`яніння. Він не вживає наркотики чи алкоголь. Працівниками поліції йому було запропоновано пройти медичний огляд на стан наркотичного сп`яніння в наркологічному відділенні м. Бахмут, яке знаходилось поряд з місцем зупинки. Він погодився та разом з працівником поліції пройшов до відділення, але на місці не було відповідних медичних працівників, які змогли б виконати медичне обстеження на стан наркотичного сп`яніння. Після цього працівник поліції пояснив йому, що для нього краще відмовитись від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння, оскільки вони будуть довго чекати лікаря. Потім на прохання поліцейських він на своєму автомобілі прослідував за службовим автомобілем поліції до перехрестя вулиці Миру та вулиці Василя Першина, де працівники поліції склали протокол про адміністративне правопорушення про його відмову від проходження медичного освідування, оскільки він не хотів цілий день витрачати на очікування лікаря, а тому підписав протокол. Після складання протоколу, яке відбулося 12 березня 2020 року о 13 годині 30 хвилин, працівниками поліції були запрошені двоє свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які повинні були поліції засвідчити відмову ОСОБА_1 на відеозаписі, який починається о 13:36:29 і закінчується 13:37:23, тобто запис зроблено після складання протоколу та свідки не були присутні під час складання протоколу. Вказав, що фактично відмови від проходження освідування не було, бо він погодився з поліцейськими пройти до наркологічного відділення, вони заходили до відділення, однак на той час там не було лікаря, а тому зазначив, що ці обставини не залежали від нього.

В судовому засіданні адвокат Павличук В.П. зазначив, що протокол про вчинення адміністративного правопорушення, складений 12.03.2020 року поліцейським СРПП № 2 Бахмутського ВП старшим сержантом поліції Дзюбою І.В., не доведений належними доказами, оскільки протокол складено з істотними порушеннями, показання свідків не містять відомостей про місце зупинки транспортного засобу, відеофіксація проведена з порушеннями, не долучено направлення на визначення стану наркотичного сп`яніння встановленої форми, тобто не доведена подія та склад адміністративного правопорушення, а тому просив закрити адміністративну справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу та події адміністративного правопорушення.

З метою перевірки вказаних обставин, в судове засідання були викликані свідки ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , поліцейський ОСОБА_4 , оглянутий диск з відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, а також в якості доказів ОСОБА_1 долучено до матеріалів справи карту пам`яті Kingston 8 GB microSDHC з відеозаписом, записаним відеореєстратором, встановленим в автомобілі ОСОБА_1 , який оглянутий в судовому засіданні.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_3 пояснив, що в березні 2020 року, точну дату не пам`ятає, працівники поліції запросили його бути свідком при складанні адміністративного протоколу в м. Бахмут по вул. В.Першина (Комсомольській) біля магазину «Весна». Коли саме складався протокол про адміністративне правопорушення до чи після відеозапису він не пам`ятає, пояснення особи писав працівник поліції, він лише прочитав та підписав. Після огляду відеозапису події з нагрудної камери поліцейського від 12.03.2020 року в судовому засіданні підтвердив, що на відеозаписі зображений він, ОСОБА_1 на запитання поліцейського відмовився від проходження освідування.

В судове засідання, призначене на 09.06.2020 року, 11.06.2020 року, 16.06.2020 року, 03.07.2020 року, 07.07.2020 року, 16.07.2020 року свідок ОСОБА_2 , поліцейський ОСОБА_4 , який складав протокол, жодного разу не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Суд, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, прийшов до наступних висновків.

Згідно вимог ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 Кодексу України про адміністративне правопорушення доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавству справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилається правопорушник, чи висловлених останнім доводів, при розгляді справ про адміністративні правопорушення на транспорті необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247 і 280 КУпАП, у тому числі шляхом допиту свідків.

Виходячи зі змісту ст. ст. 7, 254, 279 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється щодо правопорушника в межах протоколу про адміністративне правопорушення, який є єдиною підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності, окрім виключень, зазначених уст. 258 КУпАП. Протокол про адміністративне правопорушення як підстава для притягнення особи до відповідальності та як один із засобів доказування (ст. 251 КУпАП), у будь-якому разі повинен відповідати вимогам ст. 256 КУпАП.

Таким чином, протокол про адміністративне правопорушення - це документ, складений на відповідному бланку з неухильним дотриманням вимог щодо процедури та об`єму заповнення, який містить склад інкримінованого особі діяння (адміністративного правопорушення), та в межах якого судом розглядається справа про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Підставою залучення суб`єкта правопорушення до юридичної відповідальності є наявність в його діях складу правопорушення.

Склад правопорушення - це сукупність передбачених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак діяння, які характеризують (визначають) його як правопорушення (об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт і суб`єктивна сторона).

Об`єктивна сторона правопорушення - це сукупність ознак, що характеризують зовнішню сторону складу правопорушення, тобто об`єктивні ознаки зовнішнього прояву правопорушення й об`єктивних умов його здійснення. Обов`язковими ознаками об`єктивної сторони правопорушення є наявність діяння (суспільно небезпечного або шкідливого), причинний зв`язок, наслідки (суспільно небезпечні або шкідливі) діяння. Крім того, серед ознак об`єктивної сторони порушення є місце та час його вчинення.

Суб`єктивна сторона правопорушення - це внутрішня сторона правопорушення, що характеризує психічну діяльність особи в момент здійснення правопорушення. Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони є провина (у формі умислу або необережності), тобто певне психічне відношення особи до свого протиправного діяння і його суспільно небезпечним або шкідливим наслідкам (результату).

Як вбачається з диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП відповідальність за нею настає за: керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції (п.2.9 «а» ПДР України), у разі передачі керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів (п.2.9 «г» ПДР України), а також у разі відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (п. 2.5 ПДР).

Таким чином для кваліфікації діяння за ч. 1 ст. 130 КУпАП необхідно встановити, що особа: керувала транспортним засобом, при цьому будучи у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції; або передала керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, за умови, що тому, хто передає керування, відомо про такий стан; або керувала транспортним засобом та відмовилась від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Аналіз вищевказаних норм законодавства та диспозиції інкримінованої ОСОБА_1 статті КУпАП, доводить суду, що законодавець чітко визначив вичерпний перелік підстав для притягнення особи до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 130 КУпАП, і кожна ця обставина як окрема так і у сукупності з іншими є по суті складовою адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Так, в даній ситуації ОСОБА_1 повністю заперечив вчинення ним адміністративного правопорушення, а саме вказав, що він був доставлений в медичний заклад і від огляду не відмовлявся.

Згідно рішення у справі «Карелін проти Росії» (заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ зазначив, що, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч.1 ст.6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Судом було досліджено відеозапис правопорушення, з якого вбачається процес спілкування працівників патрульної поліції із водієм ОСОБА_1 . Останній відповідно до обстановки, що склалась на місці правопорушення, реагує на зауваження працівників патрульної поліції щодо сумнівів про перебування у стані наркотичного сп`яніння. Водієві не пропонується пройти жодних тестів на координацію рухів, не приведено ознак наркотичного сп`яніння, які б об`єктивно підтверджувались у зовнішньому вигляді правопорушника. Так, серед ознак сп`яніння інспектор поліції приводить порушення мови, реакція зіниць очей на світло, які як вбачається з відеозапису поліцейським не перевірялась.

З Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 року за № 1413/27858 вбачається, що огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці. Ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.

Оцінивши наявні за протоколом про адміністративне правопорушення докази провини ОСОБА_1 , суд приходить до висновку, що об`єктивних підстав вважати про перебування водія у стані сп`яніння працівники патрульної поліції не вказали. Під час складання протоколу про адміністративне правопорушення працівники патрульної поліції, всупереч вимог ст.130 КУпАП, не встановили об`єктивні ознаки перебування водія у стані сп`яніння. Зазначені за протоколом ознаки не були пред`явленні свідкам на місці виявлення правопорушення.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), яка є джерелом права в Україні кожному гарантовано право на справедливий суд.

За своєю структурою стаття 6 Конвенції в частині першій встановлює загальні гарантії щодо справедливого судового розгляду при вирішені спору, пов`язаного з правами та обов`язками цивільного характеру, а також при визначенні обґрунтованості будь-якого висунутого особі кримінального обвинувачення, частина друга та третя статті 6 закріплюють гарантії особам при обвинувачені при вчиненні кримінального правопорушення.

Наведені обставини свідчать, що адміністративне правопорушення, передбачене статтею 130 КУпАП , може бути віднесено до «кримінального обвинувачення» в розумінні статті 6 Конвенції із розповсюдженням відповідних гарантій щодо справедливого судового розгляду.

Також суд зауважує, що в деяких інших справах проти України Європейський Суд розглядав питання про віднесення правопорушень передбачених КУпАП до «кримінального аспекту в розумінні Конвенції, що з огляду на суворість передбаченого покарання правопорушення, не є незначним та такі адміністративні провадженні слід вважати по суті кримінальними і такими, що вимагають застосування всіх гарантій статті 6 Конвенції.

Отже, суд звертає увагу на те, що частина перша статті 130 КУпАП, в тому числі, передбачає відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, що в даному випадку інкримінується ОСОБА_1 .

Таким чином, в даній ситуації вимагається доведення того, що ОСОБА_1 відмовився від проходження медичного огляду у встановленому законом порядку, на підтвердження чого, як було зазначено вище суду було надано протокол про адміністративне правопорушення та пояснення свідків.

До матеріалів адміністративної справи в якості доказу долучено диск із відеозаписом з нагрудної камери патрульного поліцейського. З даного відеозапису не вбачається, що ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції під час його керування автомобілем, тобто на відео не зафіксовано момент зупинки автомобіля, яким керував ОСОБА_1 .

Крім цього, в порушення вимог, передбачених п. 5 Глави II «Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису» (Затверджено Наказом Міністерства внутрішніх справ України 18 грудня 2018 року № 1026, Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 11 січня 2019 р. за № 28/32999), працівниками поліції не забезпечено безперервність відеозапису, тобто на відео не зафіксовано весь перебіг спілкування поліцейських із ОСОБА_1 з моменту зупинки транспортного засобу до закінчення оформлення процесуальних документів. Більш того, цей запис триває менше 1-ї хвилини та засвідчує, що, дійсно, складання протоколу та відеозапис відбулися в іншому місці, а не в місці зупинки транспортного засобу.

Судом був досліджений відеозапис на карті пам`яті з відеореєстратора, встановленому в автомобілі ОСОБА_1 , на якому записано весь перебіг спілкування між працівниками поліції та ОСОБА_1 . З відеозапису вбачається, що автомобіль під керуванням ОСОБА_1 зупинився біля будинку № 73 по вулиці Незалежності о 13.00 годині, працівники поліції підійшли до автомобіля о 13:00:26 та ОСОБА_1 прослідував до службового автомобіля поліції, де знаходився значний проміжок часу; о 13:39:51 із автомобіля поліції вийшов працівник поліції і ОСОБА_1 , які разом в 13:41:50 залишили місце парковки автомобілів і були відсутні до 13:44:20; в 13:45 службовий автомобіль поліції, а за ним автомобіль під керуванням ОСОБА_1 , переїхали на перехрестя вулиці Миру та вулиці Василя Першина, де і було зроблено відеозапис на портативний відеореєстратор поліцейських про відмову ОСОБА_1 від проходження медичного огляду.

Як вбачається з відеозапису, який долучений працівниками поліції до адміністративної справи, так і з відеозапису ОСОБА_1 , що як в першому, так і в другому випадку, і час складання протоколу, і час зупинки автомобіля, вказаний в протоколі, і місце зупинки та місце складання протоколу, не відповідають фактичному часу та місцю, який встановлено після перегляду відеозаписів.

Стосовно відео фіксації, 18 липня 2019 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в рамках справи №216/5226/16-а(2-а/216/33/17), адміністративне провадження № К/9901/20315/18 (ЄДРСРУ № 83105370) досліджував питання відеозапису з нагрудної камери патрульного поліцейського, як належного доказу адміністративного правопорушення водієм транспортного засобу та прийняв рішення про те, що п. 3.5 розділу III Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відео реєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них, затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції НП України від 03.02.2016 року № 100 встановлює, що після активації нагрудної відеокамери (відео реєстратора) все спілкування повинно бути записане безперервно.

Процедура розгляду справ про адміністративні правопорушення не передбачає участі при судовому розгляді сторони обвинувачення, що може призвести до змішування ролі обвинувача і судді і тим самим дати підстави для законних сумнівів неупередженості суду, порушити принцип змагальності (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Карелін проти Росії», «Озеров проти Росії», «Кривошапкін проти Росії»).

У зв`язку із чим, суд не може самостійно перебирати на себе функції обвинувачення і відшукувати докази вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, винуватість особи має доводитися саме в суді, що вимагає обережності дій суду при вирішені питання про тягар доказування в такій категорії справ.

В даній ситуації, на думку суду, в матеріалах справи не знайшло підтвердження того, що ОСОБА_1 відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.

Зокрема, ОСОБА_1 повністю заперечив вчинення ним адміністративного правопорушення, а саме вказав, що він був доставлений в медичний заклад і від огляду не відмовлявся.

В такій ситуації протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належним доказом по даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини, викладені в ньому, повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.

В своїй прецедентній практиці, даючи тлумачення Конвенції, Європейський Суд неодноразово повторював, що з метою забезпечення змагальності процесу всі докази мають, як правило, подаватися у відкритому судовому засіданні у присутності обвинуваченого. Існують винятки з цього принципу, але вони не можуть призводити до порушення права на захист. За деяких обставин може виникнути потреба у використанні показань, отриманих на етапі розслідування. Якщо підсудному було надано достатню й належну можливість спростувати такі показання - при їх оголошенні або на пізнішому етапі провадження, - саме по собі їх прийняття як доказів не суперечитиме вимогам пункту 1 та підпункту d пункту 3 статті 6 Конвенції. Але з цього природно випливає, що в разі, якщо обвинувальний вирок виключно або вирішальною мірою ґрунтується на показаннях особи, яку обвинувачений (підсудний) не мав можливості допитати особисто чи домогтися її допиту під час розслідування справи або судового розгляду, права сторони захисту виявляються обмеженими настільки, що передбачені статтею 6 Конвенції гарантії виявляються порушеними. Щодо показань свідків, допитати яких у присутності підсудного або його захисника виявилося неможливим, Європейський Суд зауважує, що пункт 1 статті 6 Конвенції, узятий у поєднанні з пунктом 3 статті 6 Конвенції, вимагає від Договірних Сторін ужити конкретних заходів для того, щоб підсудний мав можливість допитати свідків, які свідчать проти нього, чи домогтися їх допиту. Однак, якщо немає підстав звинувачувати органи влади в недостатньо старанних зусиллях із забезпечення підсудному можливості допитати відповідних свідків, відсутність цієї можливості як така не означає необхідності припинення кримінального переслідування.

Як висновок Суд підкреслює, частини 1 і 3 (d) статті 6 Конвенції, як загальне правило вимагають надання підсудному відповідної та належної можливості заперечувати докази свідка обвинувачення і допитати його або під час надання останнім своїх показань, або пізніше. Обвинувачення не може ґрунтуватися виключно чи вирішальною мірою на показаннях, які сторона захисту не може заперечити. Із цього випливає, що якщо засудження виключно або вирішальною мірою ґрунтується на показаннях особи, допитати яку чи домогтися допиту якої підсудний не мав можливості ані під час досудового слідства, ані під час судового розгляду, права захисту виявляються обмеженими в тій мірі, що є несумісною з гарантіями, передбаченими статтею 6 Конвенції (пункт 54 Рішення Європейського Суду у справі ОСОБА_5 і ОСОБА_6 проти України).

Відповідно до положень статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням не інакше як на підставах та у порядку, встановлених законом.

В межах розгляду справи про адміністративне правопорушення, суд не має права в порушення принципу змагальності та диспозитивності, принципу рівності сторін, перебирати на себе функції обвинувачення та виправити цей недолік протоколу.

Зважаючи на наведене, суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ч.1 ст.130 КУпАП.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 130 ч.1, 247, 268 КпАП України, суд,

постановив:

провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення ним правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного суду через Артемівський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з моменту її винесення.

Суддя О. М.Лапченко