Справа №461/4819/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2020 року суддя Галицького районного суду м. Львова Стрельбицький В.В., за участю захисника Талалаєвої О.О., розглянувши матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

ст.ст.124, 122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

встановив:

згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №538772 від 08.06.2020 року, 08 червня 2020 року о 19 годині 39 хвилин в м. Львові на вул. Тернопільська, 21г, ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Toyota Rav4 р.н. НОМЕР_1 , перед виїздом та під час руху не був уважний та не розрахував габарити вантажу, а саме велосипеда, внаслідок чого скоїв наїзд на перешкоду - електричний дріт, який під час падіння з опорою пошкодив стоячий поряд автомобіль Opel Astra р.н. НОМЕР_2 водія ОСОБА_2 . При ДТП транспортні засоби отримали технічні ушкодження, завдано матеріальних збитків, чим ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.3а, б Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Крім цього, згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №538771 від 08.06.2020 року, 08 червня 2020 року о 19 годині 39 хвилин в м. Львові на вул. Тернопільська, 21г, ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Toyota Rav4 р.н. НОМЕР_1 , будучи учасником ДТП, залишив місце пригоди та не повідомив орган чи підрозділ поліції про ДТП, чим порушив вимоги п. 2.10 а Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ст.122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

ОСОБА_1 та його захисник в судовому засіданні факт правопорушення, вчиненого заперечили, у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення. Пояснили, що вказана опора була встановлена на висоті нижче 5 м. тобто з порушенням Правил Улаштування електроустановок, затверджених Наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості за №476 від 21.07.2017 року, а тому жодного порушення ОСОБА_1 не вчиняв. Оскільки висота автомобіля, разом із прикріпленим на даху велосипедом складала 2 м 82 см. ОСОБА_1 не вчиняв жодного адміністративного правопорушення, його вантаж був прикріплений належним чином, і порушення вимог п. 2.3. «а», «б» ПДР зі сторони ОСОБА_1 відсутні. Також, відсутнє порушення зі сторони ОСОБА_1 п. 2.10 «а» ПДР, оскільки відповідальність за нього настає у випадку причетності до ДТП, а жодного ДТП ОСОБА_1 не вчиняв. З цього приводу захисник подала до суду письмові пояснення, які підтримала в судовому засіданні.

Статтею 245 КУпАП передбачено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 124 КУпАП передбачена відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Статтею 122-4 КУпАП передбачена відповідальність за залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.

Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Особа, яка створила такі умови, зобов`язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху, повідомити уповноважений підрозділ Національної поліції, власника дороги або уповноважений ним орган (п.1.5 ПДР).

Відповідно до п. 1.4. ПДР, кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.

Згідно п.2.3а, б ПДР, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій перед виїздом перевірити і забезпечити технічно справний стан і комплектність транспортного засобу, правильність розміщення та кріплення вантажу; зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Згідно п.2.10а ПДР, у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний повідомити про дорожньо-транспортну пригоду орган чи уповноважений підрозділ Національної поліції, записати прізвища та адреси очевидців, чекати прибуття поліцейських.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами (ст. 251 КУпАП).

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Проте, як вбачається з матеріалів справи та встановлено в ході судового розгляду, під час складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 особою, уповноваженою на його складання не було дотримано вимог КУпАП та не зібрано належних та допустимих доказів, які б підтверджували вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст.124, 122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Так, п. 22.2 ПДР передбачено, що водій перед початком руху зобов`язаний перевірити надійність розташування і кріплення вантажу, а під час руху контролювати це, щоб запобігти його падінню, волочінню, травмуванню супроводжуючих осіб чи створенню перешкод для руху. В даному випадку, ОСОБА_1 виконав вказані вимоги ПДР, та здійснив надійне закріплення свого велосипеда на даху автомобіля, із застосуванням надійного та спеціального кріплення.

У п.22.3 ПДР зазначено, що перевезення вантажу дозволяється за умови, що він: а) не наражає на небезпеку учасників дорожнього руху; б) не порушує стійкості транспортного засобу і не утруднює керування ним; в) не обмежує водієві оглядовості; г) не закриває зовнішніх світлових приладів, світлоповертачів, номерних і розпізнавальних знаків, а також не перешкоджає сприйманню сигналів, що подаються рукою; ґ) не створює шуму, не піднімає пилу та не забруднює проїзну частину і навколишнє середовище.

В даному випадку вбачається, що, вантаж - велосипед був закріплений на даху автомобіля, що відповідає умовам, визначеним у п. 2.3 ПДР.

З оцінки наданих суду фотоматеріалів з місця події видно, що на ділянці дороги де відбулась наведена у протоколі ДТП не було встановлено жодного попереджуючого знаку про те, що наявна перешкода на дорозі у вигляді звисаючого над дорогою електричного кабелю, або інші обмежуючи знаки щодо проїзду цієї ділянки дороги.

Захисник зазначає, що висота автомобіля Toyota Rav4 становить 1685 мм, висота велосипеду, який був прикріплений на автомобіль, становить 1090 мм, висота автомобіля, разом із прикріпленим на даху велосипедом складає 2 м 82 см.

Згідно з п. 2.4.50 Правил улаштування електроустановок, затверджених Наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості за № 476 від 21.07.2017 року, відстань по вертикалі від самоутримних проводів ПЛІ за найбільшої стріли провисання до поверхні землі в населеній і ненаселеній місцевості або до проїзної частини вулиці повинна бути не менше ніж 5,0 м. У важко доступній місцевості цю відстань можна зменшувати до 2,5 м, а в недоступній місцевості (схили гір, скелі) - до 1 м. У разі перетину непроїзної частини вулиці відгалуженнями до вводів у будівлі (споруди) відстань від СІП до тротуарів і пішохідних доріжок за найбільшої стріли провисання має бути не менше ніж 3,5 м. У разі неможливості дотримання зазначеної відстані встановлюють додаткову опору або ввідну конструкцію на будівлі (споруді). Відстань по вертикалі від СІП відгалуження вводу в будівлю (споруду) до поверхні землі перед конструкцією вводу має бути не менше ніж 2,75 м.

Згідно п.2.4.51 Правил Улаштування електроустановок, затверджених Наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості за № 476 від 21.07.2017 року, відстань по вертикалі від неізольованих проводів ПЛ до поверхні землі в населеній і ненаселеній місцевостях і до проїзної частини вулиці за найбільшої стріли провисання повинна бути не менше ніж 6,0 м. У важкодоступній місцевості цю відстань може бути зменшено до 3,5 м, а в недоступній місцевості (схили гір, скелі) - до 1 м.».

У даному випадку, вбачається, що вказана опора разом із кабелем має провисання менше ніж 5,0 м, тобто влаштована з порушенням Правил Улаштування електроустановок, затверджених Наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості за № 476 від 21.07.2017 року.

Також, матеріали справи не містять жодних дозвільних документів на встановлення такої опори або щодо того, у кого на балансі вона перебуває.

Суд приходить до переконання, що у справі відсутні будь-які фактичні дані, на підставі яких, поза розумним сумнівом, що є стандартом доведення, необхідним для визнання особи винною, може бути зроблений обґрунтований висновок про те, що в даному випадку ОСОБА_1 порушив п.п.2.3а,б, 2.10а Правил дорожнього руху, адже досліджені в ході розгляду справи докази спростовують вину ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого правопорушення. Надані стороною захисту докази суд приймає до уваги як належні та допустимі, оскільки такі отримані у встановленому законом порядку та стосуються безпосередньо обставин справи. Крім того, наведені докази спростовують факти правопорушень наведених у протоколі, а долучені до протоколів докази (пояснення, рапорти) не спростовують доводів сторони захисту.

Також суд виходить з того, що складання протоколу - це процесуальні дії суб`єкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення та, в силу положень статті 251 КУпАП, є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності. Однак, самі по собі протоколи без підтвердження обставин які у них відображені належними і допустимими доказами не можуть слугувати законною підставою для притягнення особи до відповідальності.

Викладені обставини свідчать про недоведеність наявності в діяннях ОСОБА_1 об`єктивної та суб`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, що виключає можливість притягнення його до адміністративної відповідальності. Також, суд не вбачає у діях ОСОБА_1 порушення п. 2.10 «а» ПДР, адже відповідальність за вказане правопорушення, передбачена ст.122-4 КУпАП, настає лише у випадку причетності до ДТП, чого у даній справі встановлено не було.

При цьому, суд виходить з того, що збирання доказів з ініціативи суду, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, в тому числі й з метою своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи (ст. 245 КУпАП) є незаконним, оскільки це становитиме порушення принципу змагальності, права на захист та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом), про що наголошено ЄСПЛ у справах «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» (заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.).

Відтак, суд не наділений процесуальними повноваженнями збирання доказів на доведення тих чи інших обставин відображених у протоколі про адміністративне правопорушення.

Адміністративне правопорушення - це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності. Проте щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.

Охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством є завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Згідно зі ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

У силу п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що деякі справи про адміністративні правопорушення, за своєю суттю мають кримінальний характер та повністю підпадають під гарантії ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно п. 4 ст. 129 Конституції України, однією із засад судочинства є змагальність сторін і закон не покладає на суд обов`язок збирати докази винуватості чи невинуватості особи.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп / 2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпції, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинності.

Даний висновок Конституційного Суду України узгоджується з правовим позиціям Європейського Суду з прав людини, практика якого при розгляді справ судами в обов`язковому порядку використовується як джерело права відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини». Зокрема, Європейський Суд зазначає, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості значно ширше, ніж це передбачають: презумпція невинності обов`язкове не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Згідно п.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку відсутності складу адміністративного правопорушення.

Оцінюючи досліджені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про недоведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, 122-4 КУпАП, а тому, беручи до уваги принцип закріплений у ст. 62 Конституції України, який передбачає, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, відтак встановлює відсутність у діях ОСОБА_1 склад адміністративних правопорушень, що згідно п.1 ст. 247 КУпАП є обставиною, яка виключає провадження по справі.

Враховуючи вищенаведене, провадження по справі підлягає закриттю, у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст.247, 283, 284 КУпАП, -

постановив:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.ст.124, 122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Стрельбицький В.В.