Справа № 466/4692/20 Головуючий у 1 інстанції: Єзерський Р.Б.
Провадження № 33/811/1237/20 Доповідач: Гуцал І. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2020 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду Гуцал І.П., за участі представника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 адвоката Бориславського Андрія Любомировича, розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Шевченківського районного суду м. Львова від 10 серпня 2020 року про визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

в с т а н о в и в :

постановою судді Шевченківського районного суду м. Львова від 18 серпня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 10 200 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 420 гривень 40 копійок судового збору.

Згідно з постановою судді, 16 червня 2020 о 01:40 год. ОСОБА_1 у м. Львові на вул. Цегельського, 21а керував транспортним засобом марки «Skoda Octavia», д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння: різкий запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та у медичному закладі водій ОСОБА_1 відмовився у встановленому законом порядку у присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР України, тобто скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з рішеннями суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, відповідно до якої просить оскаржувану постанову скасувати, а провадження відносно нього закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що постанова судді першої інстанції є незаконною, необґрунтованою та такою, що винесена суддею з неправильним застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню.

Вказує на те, що після виявлення у нього ознак алкогольного сп`яніння, працівник поліції запропонував йому пройти медичний огляд, а також роз`яснив його право відмовитись від проходження огляду на стан сп`яніння. Разом з тим, жодними нормами не передбачено права водія відмовитись від проходження огляду на стан сп`яніння. Зазначає, що саме з боку поліції мав місце вплив на нього, оскільки від проходження огляду він відмовився лише після роз`яснення права на таку відмову, хоча чинним законодавством такого права не передбачено.

Крім того, посилається на те, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення було порушено його право на захист, оскільки його адвокат з поважних причин подавав клопотання про відкладення розгляду справи. Разом з тим, суддя місцевого суду відмовив у задоволенні даного клопотання, тим самим позбавивши ОСОБА_1 права ознайомитись з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази та заявляти клопотання.

Заслухавши пояснення адвоката Бориславського А.Л., вивчивши матеріали справи про адміністративні правопорушення стосовно ОСОБА_1 та його апеляційні доводи, суддя апеляційного суду приходить до висновку, що апеляційна скарга останнього підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановленому законом.

Частиною 7 ст. 294 КУпАП встановлено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Як вбачається з матеріалів справи, 16 червня 2020 о 01:40 год. ОСОБА_1 у м. Львові на вул. Цегельського, 21а керував транспортним засобом марки «Skoda Octavia», д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння: різкий запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та у медичному закладі водій ОСОБА_1 відмовився у встановленому законом порядку у присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР України, тобто скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Так, пунктом 2.5 Правил дорожнього руху встановлено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п. 1.10 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, водій це особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Крім того, ст. 130 КУпАП України встановлено відповідальність як за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Тобто об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у даному випадку полягає у відмові особи, яка здійснювала керування транспортним засобом та якій працівник поліції висловив вимогу пройти огляд на стан сп`яніння.

Частиною 7 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України 9 листопада 2015 року за № 1452/735 (далі Інструкція № 1452/735) визначено, що у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

З долученого до матеріалів справи відеозапису з камер спостереження патрульних вбачається, що працівниками поліції було запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі, однак він відмовився від проходження такого огляду.

Таким чином, попри наявність у водія обов`язку пройти огляд на стан сп`яніння на вимогу поліцейського, особа також може відмовитися від його виконання. Оскільки ОСОБА_1 є водієм, а тому презюмується його знання Правил дорожнього руху, своїх обов`язків як водія, а також наслідків невиконання таких обов`язків.

З огляду на наведене, доводи апелянта про те, що роз`яснення працівниками поліції права на відмову від проходження огляду на стан сп`яніння ввело його в оману та призвело до відмови від проходження такого огляду, не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Таким чином, як вірно констатовано суддею першої інстанції, вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП стверджується наявними у справі доказами, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №419462 від 16 червня 2020 року, письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАМ №2691860 від 16 червня 2020 року, долученим до матеріалів справи записом з камер спостереження патрульних.

З огляду на наведене, доводи ОСОБА_1 про відсутність у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, спростовуються наявними у матеріалах справи доказами.

Разом з тим, постанова судді місцевого суду, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є такою, що прийнята з порушенням норм процесуального права, що стверджується наступним.

Так, відповідно до ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

На переконання судді апеляційного суду, вимоги даної норми закону судом першої інстанції не дотримано, що призвело до порушення прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Так, справу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності було розглянуто 10 серпня 2020 року із винесенням щодо нього оскаржуваної постанови.

При цьому, суд першої інстанції не взяв до уваги клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Бориславського А.Л. про відкладення судового засідання у зв`язку із зайнятістю в іншому судовому засіданні. Таке рішення суддя прийняв оскільки, прийшов до переконання, що адвокат Бориславський А.Л. навмисно затягує розгляд справи.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, таке рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, з огляду на те, що перебування адвоката Бориславського А.Л. в іншому судовому засіданні підтверджується витягом з офіційного веб-сайту «Судова влада».

Окрім того, розгляд справи за клопотанням адвоката Бориславського А.Л. відкладався лише один раз, а тому підстави стверджувати, що такі дії останнього були спрямовані на уникнення ОСОБА_1 адміністративної відповідальності, відсутні.

Беручи до уваги зазначене, суддя апеляційного суду приходить до висновку, що суддя першої інстанції, при наявності клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Бориславського А.Л. про відкладення розгляду справи з поважних причин, що підтверджується представленими документами, провів розгляд справи за відсутності ОСОБА_1 та його представника, що мало наслідком порушенням прав останнього, передбачених ст. 268 КУпАП.

З огляду на наведене, суддя апеляційного суду вважає, що постанова судді Шевченківського районного суду м. Львова від 10 серпня 2020 року щодо ОСОБА_1 постановлена із порушенням вимог Кодексу України про адміністративні правопорушення, зокрема його права на захист, а тому така підлягає скасуванню.

Частиною 2 ст. 38 КУпАП встановлено, що якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частинах третій - п`ятій цієї статті.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №419462 від 16 червня 2020 року вбачається, що такий стосовно ОСОБА_1 складено 16 червня 2020 року.

Беручи до уваги наведене вище, вирішуючи питання про накладення адміністративного стягнення, суддя апеляційного суду виходить з того, що відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, якщо на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення закінчився строк накладення адміністративного стягнення, передбачений частиною другою ст. 38 КУпАП згідно з якою адміністративне стягнення може бути накладено протягом трьох місяців з дня вчинення адміністративного правопорушення.

Слід зазначити, що закриття провадження у справі на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП можливе лише за умови встановлення судом факту вчинення особою винної протиправної дії чи допущення винної протиправної бездіяльності, що підпадає під ознаки адміністративного правопорушення, оскільки для обчислення встановленого законом строку для накладення адміністративного стягнення та закриття провадження по справі у зв`язку з закінченням цього строку необхідним є встановлення факту вчинення адміністративного правопорушення. Крім того, статтею 38 КУпАП передбачені не строки розгляду справи про адміністративне правопорушення, а строки накладення адміністративного стягнення за вчинення такого.

Враховуючи, що адміністративне правопорушення було вчинене ОСОБА_1 16 червня 2020 року, а на момент розгляду суддею апеляційного суду справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, закінчились строки, передбачені ст. 38 КУпАП, провадження у даній справі підлягає закриттю на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 247, 294 КУпАП, суддя

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Постанову судді Шевченківського районного суду м. Львова від 18 серпня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП - скасувати.

Провадження у справі щодо ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, закрити на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Постанова апеляційного суду є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя І.П. Гуцал