Єдиний унікальний номер судової справи 201/2524/20
Номер провадження 3/201/1363/2020
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2020 року суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Ополинська І.Г., за участю захисника Кривенко В.Г., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла з Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області, про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

Посадовою особою Соборного відділення поліції ДВП ГУ НП у Дніпропетровській області стосовно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, серії АПР № 433614 від 13 березня 2020 року, відповідно до якого, 03 березня 2020 року приблизно об 11.00 годині, за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 вчинив конфлікт зі своєю матір`ю ОСОБА_2 , в ході якого погрожував їй фізичною розправою висловлювався нецензурною лайкою у її бік, чим вчинив домашнє насильство у вигляді психологічного тиску, тобто адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_1 вину свою у вчиненні інкримінованого адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП не визнав та пояснив, що ОСОБА_2 є його матір`ю, яка проживає у квартирі АДРЕСА_3 . Вказану квартиру його матір із батьком у 2011 році подарували йому і з цього часу він є єдиним власником цієї квартири. За його домовленістю із матір`ю, остання мешкає у цій квартирі, а він доглядає за нею та забезпечує всім необхідним, і має ключі від даної квартири. Його матір є пенсіонеркою, інвалідом 2 групи, страждає на цукровий діабет другого типу, внаслідок чого бачить на одне око.

03 березня 2020 року приблизно об 11 годині він разом із дружиною приїхав до своєї матері за вказаною адресою, привіз питну воду та продукти харчування, і хотів забрати тюнер для ремонту. Однак, намагаючись відкрити вхідні двері квартири своїми ключами, зрозумів, що замок був змінений. Тоді він постукав та подзвонив у двері, але ніхто не відкрив. Далі він зателефонував своїй матері, яка у телефонному режимі повідомила, що вона лікується та їй сказали його не пускати. Після чого, вони спілкувалися з матір`ю через двері та з їх діалогу він зрозумів, що замки на вхідних дверях змінила його рідна сестра ОСОБА_3 , з якою у нього склалися несприятливі стосунки через те, що батьки подарували йому цю квартиру, а також він був вимушений відстоювати право власності на квартиру у суді через поданий сестрою позов. При цьому, ОСОБА_3 постійно та методично чинить опір у його стосунках із матір`ю та налаштовує останню проти нього. Звісно, що зміна замків на вхідних дверях його квартири обурила його і він голосно спілкувався із матір`ю через двері, але жодних погроз на її адресу не висловлював і нецензурною лайкою не виражався, а лише намагався з`ясувати ситуацію щодо зміни замків та причини небажання його матері відчиняти йому двері. Більш того, саме він викликав поліцію, адже, як власник житла не міг потрапити у свою квартиру через зміну замків. По приїзду працівників поліції, останні впевнившись, що з його матір`ю все добре, вона відповідає через двері, медична допомога не потрібна, а спір фактично стосується користування нерухомим майном, уїхали.

Вказав, що той факт, що події мали місце 03 березня 2020 року, а протокол був складений 13 березня 2020 року, і фактично всі матеріали та пояснення осіб зібрані теж 13 березня 2020 року, викликає обґрунтовані сумніви у їх достовірності, особливо враховуючи, що заявником була його сестра ОСОБА_3 , яка не була очевидцем цих подій та переслідує мету зіпсувати його відносини із матір`ю та отримати вказану квартиру у своє розпорядження.

У судовому засіданні ОСОБА_2 пояснила, що має двох дітей ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . За життя її чоловіка ОСОБА_4 вони прийняли рішення подарувати квартиру за адресою: АДРЕСА_2 їх сину ОСОБА_1 та оформили договір дарування в жовтні 2011 року. В подальшому, після того, як її донька ОСОБА_3 дізналася про дарування цієї квартири її брату ОСОБА_1 , їх відносини зіпсувалися і стали напруженими. Деякий час вона взагалі не спілкувалася із своєю донькою. За її домовленістю із сином, вона проживає у подарованій йому квартирі, а він доглядає її та забезпечує продуктами харчування і всім необхідним. При цьому, зазначила, що їй 82 роки, вона є пенсіонеркою та інвалідом 2 групи, страждає на цукровий діабет та має поганий зір.

03 березня 2020 року приблизно об 11 годині вона знаходилася вдома, у вхідні двері стали гучно стукати, коли вона підійшла до дверей, то почула, що це її син ОСОБА_1 , який був обурений тим, що замки на вхідних дверях напередодні змінила її донька ОСОБА_3 , кричав, щоб вона відкрила двері та виражався нецензурною лайкою. При цьому, він телефонував їй з метою з`ясувати цю ситуацію. При цьому, вказала, що фізичною розправою на її адресу ОСОБА_1 не погрожував. Раніше ніякого тиску не чинив. До поліції із заявою не зверталася.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_3 пояснила, що протягом останнього тривалого часу вона взагалі не підтримує із своїм братом ОСОБА_1 стосунків, вони перестали спілкуватися після того, як батьки подарували йому квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , де на теперішній час проживає її матір ОСОБА_2 . Додала, що неодноразово вони судилися із братом через розподіл майна їх батьків. Також між нею та дружиною її брата склалися несприятливі відносини. При цьому, не заперечувала, що напередодні змінила замки у квартирі, де проживає її матір та власником якої є її брат ОСОБА_1 .

Вказала, що вона не була очевидцем подій, але 03 березня 2020 року у денний час їй дзвонили сусіди її матері та просили утихомирити її брата ОСОБА_1 , який гучно стукає в двері та не дає покою сусідам. Після чого вона звернулася до дільничного інспектора поліції із відповідною заявою. Під час спілкування із матір`ю, їй стало відомо, що в той день, її брат ОСОБА_1 прийшов до квартири і не зміг туди потрапити через зміну замків, обурився з цього приводу, погрожував матері фізичною розправою, виражався нецензурною лайкою. Вважала, що ОСОБА_1 має бути притягнутий до адміністративної відповідальності.

У судовому засіданні ОСОБА_5 пояснила, що є дружиною ОСОБА_1 . Між її чоловіком та його рідною сестрою ОСОБА_3 склалися несприятливі стосунки через поділ майна їх батьків, і вони перестали спілкуватися. З тих же причин між матір`ю її чоловіка ОСОБА_2 та ОСОБА_3 теж тривалий час були напружені стосунки і вони не спілкувалися, адже ОСОБА_3 не хотіла дбати про матір і якимось-чином їй допомагати. При цьому, останній часом ОСОБА_3 усіляким чином намагається налаштувати матір її чоловіка проти нього та зіпсувати їх стосунки. Крім того, їй відомо, що у 2011 році батьки її чоловіка подарували останньому квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , де дотепер проживає ОСОБА_2 , що дуже не сподобалося ОСОБА_3 , коли вона про це дізналася. При цьому, її чоловік доглядає свою матір, вони постійно привозять продукти харчування та ліки.

03 березня 2020 року приблизно об 11 годині вони разом із чоловіком приїхали до його матері за вказаною адресою, привезли питну воду та продукти харчування. ЇЇ чоловік, намагаючись відкрити вхідні двері квартири своїми ключами, зрозумів, що замок був змінений. Тоді він постукав та подзвонив у двері, але ніхто не відкрив. Далі він зателефонував своїй матері, яка у телефонному режимі повідомила, що вона лікується та їй сказали його не пускати. Після чого, її чоловік спілкувався з матір`ю через двері та з їх діалогу стало відомо, що замки на вхідних дверях змінила ОСОБА_6 . Стверджувала, що її чоловік не виражався нецензурною лайкою у бік своєї матері та не погрожував останній фізичною розправою. За фактом зміни замків у вхідних дверях її чоловік викликав працівників поліції.

Захисник ОСОБА_1 адвокат Кривенко В.Г. подав письмове клопотання про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно свого підзахисного на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю у діях останнього складу інкримінованого правопорушення.

В обґрунтування клопотання захисник посилався на порушення вимог ст. 256 КУпАП при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, зокрема, у фабулі не розкрито об`єктивну сторону правопорушення та не вказані наслідки, які настали або могли настати унаслідок інкримінованих ОСОБА_1 дій, а також у протоколі відсутні відомості про наявність потерпілої.

При цьому, захисник Кривенко В.Г. вважав, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства відносно своєї матері ОСОБА_2 .

Також звернув увагу на те, що його підзахисний ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_3 (на підставі договору дарування від 01 жовтня 2011 року, копія якого додана до клопотання), у вхідних дверях якої були змінені замки без його відома, внаслідок чого, останній був позбавлений законного права потрапити до своєї квартири, а, отже, дії його підзахисного щодо з`ясування причин зміни замків у його квартирі, гучна розмова та стуки у зачинені двері не містять у собі ознак будь-якого домашнього насильства і не свідчать про наявність умислу на вчинення такого насильства, а тому і не містять складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 , якому інкримінується вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, пояснення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , доводи захисника Кривенко В.Г., приходжу до висновку, що провадження по даній справі підлягає закриттю за відсутністю складу та події адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_1 , виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, встановленого порядку, зміцнення законності, запобігання правопорушення, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі та гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Статтею 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Виходячи з принципу верховенства права конституційна презумпція невинуватості особи поширюється і на обвинувачення її у вчиненні адміністративного правопорушення.

При чому ЄСПЛ у справі «AllenetdeRibemont v. France» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановленому законом. Провадження в справах про адміністративне правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Статтею 245 КУпАП визначено, що завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що спричиняють вчинення адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян в дусі додержання законів, зміцнення законності.

За положеннями ст. 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясовується, зокрема, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні та чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами (абз. 1 ст. 251 КУпАП).

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 КУпАП (абз. 2 ст. 251 КУпАП).

Відповідно до ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначається суть адміністративного правопорушення, зокрема, дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Складання протоколу - це процесуальні дії суб`єкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення та, в силу положень ст. 251 КУпАП, є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Отже, обставини, наведені у протоколі про адміністративне правопорушення, суб`єктом, який його склав, повинні підтверджуватись іншими зібраними цим суб`єктом доказами.

Так, посадовою особою поліції дії ОСОБА_1 кваліфікуються за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Диспозицією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Згідно з п. 14 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» психологічне насильство форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Отже, склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП передбачає окрім інших наведених вище ознак, наявність потерпілої особи та завдання або можливість завдання шкоди її фізичному чи психологічному здоров`ю.

Поряд із цим, виходячи з тлумачення чинного законодавства слідує, що на відмінність від більшості адміністративних правопорушень, у ст. 173-2 КУпАП чітко визначена форма вини, як умисне вчинення будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру, унаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

При цьому, статтею 10 КУпАП визначено, що адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Так, складений посадовою особою поліції протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, оскільки в ньому не розкрито об`єктивну сторону адміністративного правопорушення, яка б відповідала диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, зокрема, не зазначено якого характеру мало місце домашнє насильство (фізичне, психологічне чи економічне), а лише зазначено про психологічний тиск, без розкриття у чому саме полягав такий тиск, а також не вказані наслідки, що були чи могли бути заподіяні в результаті інкримінованих ОСОБА_1 дій.

Поряд із цим, у протоколі про адміністративне правопорушення у графі: « ОСОБА_8 » вказано, що такого не має, що є суттєвим протиріччям, адже вчинення домашнього насильства не може відбутися за відсутністю потерпілого, та вказує на грубе порушення вимог ст. 256 КУпАП.

Отже, неконкретність формулювання суті адміністративного правопорушення позбавляє ОСОБА_1 права здійснювати предметний захист та порушує її процесуальні права, а також свідчить про недотримання посадовою особою вимог ст. 256 КУпАП, висунутих до складання протоколу.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 20 вересня 2016 року у справі «Карелін проти Росії» (Каrelin v/ Russia», заява № 926/08), коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення, суд не має змоги уточнювати, відредактовувати протокол.

Тож, суддя позбавлений процесуальної можливості вносити зміни чи редагувати фабулу правопорушення, у тому числі, самостійно встановлювати та зазначати який саме пункт нормативно-правового акту був порушений, усуваючи таким чином допущені посадовою особою недоліки, і, як наслідок, дійти висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу та події інкримінованого їй адміністративного правопорушення.

Більш того, виходячи з досліджених матеріалів справи, зокрема, з письмових пояснень ОСОБА_2 , остання повідомляє про вчинення нібито протиправних дій ОСОБА_1 відносно неї, однак, заявником виступила ОСОБА_3 , яка не є потерпілою у даній справі і не була очевидцем подій, що відбулися 03 березня 2020 року.

При цьому, під час розгляду вказаної справи встановлено, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , які є рідними братом і сестрою, складися довготривалі несприятливі стосунки через обдарування батьками ОСОБА_1 квартирою за адресою: АДРЕСА_2 , що, у свою чергу, у сукупності із встановленим обставинами, зокрема, зміною ОСОБА_3 напередодні подій замків у вказаній квартирі, яка є власністю ОСОБА_1 , тим, що остання не була очевидцем подій, але стверджувала, що ОСОБА_1 вчинив відносно її матері насильство та постійно її тероризує, вказує на те, що ОСОБА_3 є зацікавленою особою, а тому її пояснення не можуть бути визнані об`єктивними та достовірними, особливо ураховуючи, що сама ОСОБА_2 вказала, що ОСОБА_1 не погрожував їй фізичною розправою, а лише висловлювався нецензурною лайкою та гучно стукав у двері через те, що не міг потрапити до своєї квартири внаслідок зміни замків.

У той же час, з письмових пояснень свідка ОСОБА_9 , яка є сусідкою ОСОБА_2 , слідує, що 03 березня 2020 року приблизно об 11 годині вона чула стуки та крики зверху, їй подзвонила сусідка з 7 поверху з квартири АДРЕСА_4 та повідомила, що син їх сусідки з АДРЕСА_5 стукає у двері та погрожує фізичною розправою.

Отже, оцінюючи такі пояснення ОСОБА_9 вбачається, що остання не була очевидцем подій, що відбулися біля квартири АДРЕСА_5 за вказаною адресою, особисто вона не чула і не бачила, щоб ОСОБА_1 вчиняв відносно своєї матері домашнє насильство, а посадовою особою, якою складено протокол навіть не встановлено та не опитано ту сусідку із квартири АДРЕСА_4 , яка повідомила ОСОБА_9 про погрози фізичною розправою.

Відтак, такі пояснення свідка ОСОБА_9 не є беззаперечним доказом на підтвердження тих обставин, що викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, складеному відносно ОСОБА_1 .

Інших доказів на підтвердження обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, посадовою особою поліції до матеріалів справи не долучено, і під час судового розгляду справи не встановлено.

Тож оцінюючи пояснення допитаних під час розгляду справи ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та надані матеріали, приходжу до висновку, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 тривалий час склалися неприязливі стосунки з приводу обдарування батьками ОСОБА_1 квартирою, який є її єдиним власником і в якій дотепер проживає ОСОБА_2 , напередодні подій 03 березня 2020 року ОСОБА_3 змінила замки на вхідних дверях цієї квартири, що стало причиною конфлікту 03 березня 2020 року, оскільки ОСОБА_1 унаслідок таких дій був позбавлений можливості потрапити до своєї квартири.

У той же час, і ОСОБА_2 у судовому засіданні зазначила, що в той день спілкування із сином проходило через вхідні двері, її син був обурений зміною замку у вхідних дверях подарованої йому квартири, кричав та стукав у двері, але погроз фізичною розправою на її адресу не висловлював, не повідомила остання і про спричинену шкоду її фізичному та психічному здоров`ю унаслідок таких дій ОСОБА_1 .

Таким чином, дії ОСОБА_1 під час конфлікту, зокрема, стуки у зачинені вхідні двері власної квартири та гучна розмова із матір`ю через ці двері щодо з`ясування причин зміни замку, не містять у собі ознак домашнього насильства та умислу на вчинення будь-яких дій, пов`язаних із спричиненням шкоди психічному здоров`ю ОСОБА_2 , як і передбачення та бажання настання таких наслідків, а відтак, приходжу до висновку, що в діях останнього відсутній склад інкримінованого правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Згідно з ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

При цьому всі викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини повинні бути належним чином перевірені та доводитися сукупністю належних і допустимих доказів.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Так, у відповідності до сталої практики ЄСПЛ, а саме справи «Надточій проти України» (рішення від 15.05.2008, заява N7460/03) правопорушення, яке розглядається, має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні статті 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне правопорушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

Отже, суддя приходить до висновку, що протокол про адміністративне правопорушення серія АПР18 №680148 від 15 червня 2020 року відносно ОСОБА_1 складений із недотриманням вимог ст. 256 КУпАП, що безумовно порушує право останнього на захист, а викладені у протоколі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, за обставин відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, вина ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого їй правопорушення не доведена поза розумним сумнівом, а тому, провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247, КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях останньої складу та події адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 247 п. 1, 283, 284 КУпАП, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_10 за ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП закрити, за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанову може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя І.Г. Ополинська