Справа №345/1743/20
Провадження № 3/345/528/2020
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.07.2020 року м. Калуш

Суддя Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області Онушканич В.В., розглянувши матеріали, що надійшли від Калуського ВП ГУНП України в Івано-Франківській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительки АДРЕСА_1 , приватного підприємця, громадянки України, за ч. 1 ст. 173-2, ч. 1 ст. 184 КУпАП, -

в с т а н о в и в :

Відносно ОСОБА_1 25.05.2020 року інспектором з ювенальної превенції неповнолітніх Калуського ВП ГУНП Т.Яцків складено протокол про адміністративне правопорушення серії АПР18 374639, в якому зазначено, що ОСОБА_1 ухилилася від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя та виховання неповнолітніх дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який 15.05.2020 року у АДРЕСА_1 вчинив конфлікт зі своїм братом ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в ході якого наніс йому удар ножицями у зап`ястя лівої руки. В результаті чого у ОСОБА_4 утворився набряк руки. За медичною допомогою з дитиною ОСОБА_1 не зверталася.

Також 25.05.2020 р. відносно ОСОБА_1 інспектором з ювенальної превенції неповнолітніх Калуського ВП ГУНП Т.Яцків складено протокол про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 374640, в якому зазначено, 21.05.2020 року близько 20.00 год., у АДРЕСА_1 ОСОБА_1 кричала на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , звинувачувала його у крадіжці повербанку, самовільно забрала у нього МP-3 плеєр та навушники, які він сам придбав. У подальшому обзивала його нецензурними словами, схопила рукою ОСОБА_4 за волосся та посмикала його, тобто вчинила відносно дитини психологічне та фізичне домашнє насильство.

ОСОБА_1 у судовому засіданні не визнала вини у вчиненні адмінправопорушень, які ставляться їй у вину. Пояснила, що того дня її і чоловіка не було дома. Діти зателефонували і сказали, що брати побились між собою. Вони швидко повернулись додому. Руку сина оглянув чоловік і обробив рану. Пов`язка не промокала і не було потреби звертатись до лікаря. Діти пояснили, що це трапилось випадково. Вона в телефонному режимі повідомила про цю подію психолога. Остання мала бесіду з дітьми. Загалом діти живуть дружно, але іноді між ними бувають конфлікти як і у всіх дітей їхнього віку. За цей конфлікт вона дітей не карала.

Речі в ОСОБА_4 вона не забирала, а попросила дати їх. На це ОСОБА_4 сам дав плеєр і навушники. Нецензурними словами його не називала, в русі не обмежувала і за волосся зумисне не смикала, а випадково вхопила його за волосся, коли знімала з нього ковдру. Зауваження синові робила, оскільки виховує дітей в дусі поваги до права власності.

В письмових поясненнях, які наявні в матеріалах справи, зафіксована не правда. Коли працівник поліції відбирала в неї пояснення, то це тривало три години і їй не давали змоги скористатись правовою допомогою.

Коли син ОСОБА_4 пішов у службу у справах дітей, то вона не могла припустити, що він буде жалітись на неї. Вона думала, що він пішов просити допомогти поступити на навчання в професійно-технічне училище і у зв`язку з цим перейти на повне державне забезпечення.

ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що між ним і братом ОСОБА_6 був конфлікт в ході якого останній випадково зачепив його ножицями. За декілька хвилин тато перемотав йому руку. За це їх батьки не наказували, але провели виховну бесіду. Оскільки він хотів поступити на навчання в інше місто і через це перейти на повне державне забезпечення, то пішов поговорити на цю тему в Службу у справах дітей. Через те, що з батьками були непорозуміння з цього питання, то він наговори неправду на батьків. Насправді йому не забороняли виходити з кімнати.

ОСОБА_7 розповів, що насильства в сім`ї нема. З братами та сестрами він як і всі діти то сваряться, то миряться. Якось під час конфлікту він випадково зачепив руку ОСОБА_8 . Це не правда, що їх наказували за це. Брат добровільно віддав плеєр. Їм не забороняли виходити з кімнати

Будучи допитами в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 розповів, що батьки ставлять до них добре. Він не бачив самого конфлікту між братами, але знає, що батько надав медичну допомогу брату ОСОБА_4 . Братів за конфлікт не карали, а тільки провели виховну бесіду. Коли в нього відбирали пояснення, то записували не те, що він говорив.

Під час надання в судовому засіданні пояснень неповнолітніми була присутня практичний психолог Калуського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді ОСОБА_10 .

Будучи допитаним як свідок батько ОСОБА_11 пояснив, що в результаті конфлікту між синами ОСОБА_4 отримав незначне поранення. Медичну допомогу сину надавав він особисто. Потреби звертатись до лікаря не було. Рішення про це приймав він особисто і не розуміє чому протокол складений на його дружину. Він не був присутнім під час розмови дружини з хлопцями, але зі слів останніх знає, що дружина випадково смикнула ОСОБА_4 за волосся, а плеєр син віддав добровільно.

Інспектор з ювенальної превенції неповнолітніх Калуського ВП ГУНП Т.Яцків в судовому засіданні пояснила, що безпосереднім очевидцем подій вона не була, а оформляла матеріали справи про адмінправопорушення. Підтвердила ті дані, які зафіксовані в протоколах і письмових поясненнях. ОСОБА_12 ОСОБА_4 опитувався без участі батьків в присутності представника Служби у справах дітей і він сам звернувся з повідомленням про насильство.

Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, інспектора з ювенальної превенції, свідків, дослідивши матеріали справи, приходжу до наступного висновку.

Відповідно до ст. 256-5 СК України дитячий будинок сімейного типу - окрема сім`я, що створюється за бажанням подружжя або окремої особи, яка не перебуває у шлюбі, для забезпечення сімейним вихованням та спільного проживання не менш як п`яти дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування.

Відповідно до рішення виконавчого комітету Калуської міської ради від 17.08.2015 року №195 «Про створення дитячого будинку сімейного типу громадянами ОСОБА_11 та ОСОБА_1 та передачу на виховання і спільне проживання дітей» влаштовано на виховання і спільне проживання до дитячого будинку сімейного типу громадян ОСОБА_11 та ОСОБА_1 з ІНФОРМАЦІЯ_4 малолітніх: ОСОБА_13 - ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_14 - ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_15 - ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_16 - ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с. 4-6)

Положеннями ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що: домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь;

психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи;

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: 1) подружжя; 2) колишнє подружжя; 3) наречені; 4) мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); 5) особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; 6) особи, які мають спільну дитину (дітей); 7) батьки (мати, батько) і дитина (діти); 8) дід (баба) та онук (онука); 9) прадід (прабаба) та правнук (правнучка); 10) вітчим (мачуха) та пасинок (падчерка); 11) рідні брати і сестри; 12) інші родичі: дядько (тітка) та племінник (племінниця), двоюрідні брати і сестри, двоюрідний дід (баба) та двоюрідний онук (онука); 13) діти подружжя, колишнього подружжя, наречених, осіб, які мають спільну дитину (дітей), які не є спільними або всиновленими; 14) опікуни, піклувальники, їхні діти та особи, які перебувають (перебували) під опікою, піклуванням; 15) прийомні батьки, батьки-вихователі, патронатні вихователі, їхні діти та прийомні діти, діти-вихованці, діти, які проживають (проживали) в сім`ї патронатного вихователя. Дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству поширюється також на інших родичів, інших осіб, які пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, за умови спільного проживання, а також на суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству.

Згідно диспозиції ст. 173-2 КУпАП особу може бути притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Безпосередньо допитаний у судовому засіданні неповнолітній потерпілий ОСОБА_3 заперечив факт вчинення ОСОБА_1 відносно нього психологічного та фізичного насильства. Неповнолітній потерпілий був допитаний у присутності психолога та представника Служби у справах дітей, а тому у суду відсутні підстави вважати, що потерпілий давав покази у судовому засіданні під тиском ОСОБА_1 .

Щодо письмових пояснень ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , то виходячи з принципу безпосередності дослідження доказів та враховуючи, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 в судовому засіданні заперечили правдивість даних пояснень, суд не бере вказані письмові пояснення до уваги.

Акт від 22.05.2020 р. про з`ясування обставин вчинення насильства, складеного комісією у складі головного спеціаліста ССД Р.Сивої, завсектора з питань опіки І.Гвоздецької, інспектора з ювенальної превенції неповнолітніх Калуського ВП ГУНП Т.Яцків, спеціаліста І категорії А.Бігун , психолога ОСОБА_19 , дитячого педіатра ОСОБА_20 (а.с. 11-12) та акт обстеження матеріально-побутових умов сім`ї в дитячому будинку сімейного типу ОСОБА_1 та ОСОБА_11 (а.с. 17), не є належними доказами, оскільки особи, які складали дані акти не були безпосередніми очевидцями конфлікту. В даних актах фактично зафіксовані пояснення неповнолітнього ОСОБА_3 , які спростовуються його показами, наданими в судовому засіданні.

Щодо акту проведення оцінки рівня безпеки дитини (а.с. 13-16), відповідно до якого за результатами вивчення ситуації в дитячому будинку сімейного типу ОСОБА_1 та ОСОБА_11 встановлено небезпеку для дітей, а саме, що необхідно вжити негайних дій у межах сім`ї, у тому числі проведення комплексної оцінки потреб дитини та її сім`ї, то не зрозуміло на підставі яких документів чи пояснень складено даний акт. А тому суд не бере до уваги даний акт, як доказ на підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 психологічного та фізичного насильства відносно неповнолітнього ОСОБА_3 .

Пояснення інспектора поліції Т.Яцків не можуть братись до уваги судом, так як вони не мають доказового значення по справі, оскільки Т.Яцків , як особа, яка складала протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , є заінтересованою у результаті розгляду справи у зв`язку з виконанням своїх службових обов`язків.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 374640 від 25.05.2020 р., не відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються виключно на поясненнях ОСОБА_3 , які спростовуються його показами, наданими в судовому засіданні і не підтверджуються іншими доказами, які б давали правові підстави для висновку про вчинення ОСОБА_1 психічного та фізичного насильства відносно прийомного сина, внаслідок чого була або могла бути завдана шкода психічному або фізичному здоров`ю потерпілій особі.

Дії, вчинені ОСОБА_1 в межах сімейного конфлікту, не досягли межі, яка б вказувала на вчинення нею того виду насильства, який визначений у диспозиції ч. 1 ст.173-2 КУпАП. Потерпілий в судовому засіданні також заперечив наявність таких обставин.

Сімейна сварка, про яку йде мова у протоколі про адміністративне правопорушення, не охоплюється диспозицією ст. 173-2 КУпАП та не є об`єктивною стороною вказаного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.173-2 КУпАП, що в свою чергу вказує на відсутність складу адміністративного правопорушення.

Щодо протоколу про адміністративне правопорушення, складеного відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 184 КУпАП.

Так, положеннями ч. 1 ст. 184 КУпАП передбачена відповідальність за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Відповідальність за ч. 1 ст. 184 КУпАП передбачена за ухилення батьками або особами, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей. Отже диспозиція вказаної норми є бланкетною, тобто такою, що відсилає до норм іншого законодавчого акта, тому формулюючи суть правопорушення вказівка на нормативний акт, який передбачає обов`язки батьків по вихованню дітей, є обов`язковою.

Обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини визначені ст. 150 Сімейного кодексу України. Так, батьки зобов`язані виховувати дитину у дусі прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини, фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП проявляється у невиконанні батьками або особами, що їх замінюють, обов`язків щодо виховання дітей, а саме: залишення впродовж тривалого строку потерпілого без будь-якого нагляду; ухилення від виховання дітей (у т.ч. незабезпечення відвідування ними школи, контролю за проведенням дозвілля); незабезпечення потерпілим безпечних умов перебування за місцем проживання чи в іншому місці; невжиття заходів щодо їх лікування; безпідставне обмеження в харчуванні, одязі, інших предметах першої необхідності; штучне створення незадовільних побутових умов тощо.

Неналежне виконання обов`язків щодо виховання дітей означає бездіяльність, у результаті якої обов`язки по вихованню виконуються неякісно, не в повному обсязі. Наприклад, схвалюються здійснення підлітком антигромадських вчинків, прививаються погляди, установки, що пропагують жорстокість, агресивність, ненависть, неповагу до закону; складаються умови, які загрожують життю та здоров`ю неповнолітнього; мають місце постійні чіпляння до дитини з будь-якого приводу і без нього.

Проте у вказаному вище протоколі серії АПР18 374639 від 25.05.2020 не зазначено, якими саме діями або бездіяльністю ОСОБА_1 ухилилася від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя ОСОБА_3 . Суду не надано жодного доказу того, що травмування дитини було зумовлене невиконанням матір`ю своїх батьківських обов`язків.

Так, допитані у судовому засіданні ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ствердили, що ОСОБА_3 травмувався випадково. Наявні в матеріалах справи докази не підтверджують причинно-наслідкового зв`язку між травмою дитини і діями або бездіяльністю матері.

Також відповідно до викладених у протоколі обставин зазначено, що ухилення ОСОБА_1 від виконання батьківських обов`язків полягає в ненаданні дитині медичної допомоги.

Натомість неповнолітній ОСОБА_3 у судовому засіданні підтвердив, що батько ОСОБА_11 одразу обробив йому рану. Факт надання ОСОБА_3 невідкладної медичної допомоги підтверджується також показаннями свідків ОСОБА_22 та ОСОБА_23 .

Акт від 22.05.2020 р. про з`ясування обставин вчинення насильства, складеного комісією у складі головного спеціаліста ССД Р.Сивої, завсектора з питань опіки І.Гвоздецької, інспектора з ювенальної превенції неповнолітніх Калуського ВП ГУНП Т.Яцків, спеціаліста І категорії ОСОБА_18 , психолога ОСОБА_10 , дитячого педіатра ОСОБА_20 (а.с. 11-12, 42-43), в ході якого встановлено, що батьки не звернулися за медичною допомогою для ОСОБА_25 , суд вважає неналежним доказом, оскільки члени комісії не мають медичної освіти, а тому не можуть оцінити, чи була потреба при наявній травмі звертатися за кваліфікованою медичною допомогою.

Жодних доказів, зокрема медичних документів, які б підтверджували необхідність надання ОСОБА_3 власне професійної медичної допомоги, матеріали справи не містять.

Таким чином, в діях ОСОБА_1 відсутні ознаки, які свідчили б про ухилення її від виконання покладених на неї батьківських обов`язків, оскільки обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, не підтверджують факт невиконання нею своїх батьківських обов`язків по відношенню до неповнолітньої дитини ОСОБА_3 .

Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п.43 рішення ЄСПЛ у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008 року, доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Крім того, відповідно до ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Проте, належних, допустимих та беззаперечних доказів, які б у своїй сукупності свідчили про те, що ОСОБА_1 , як мати, ухиляється чи не виконує покладені на нього обов`язки по вихованню дитини, матеріали справи не містять.

Таким чином, в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Отже, провадження у справі відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, ч. 1 ст. 184 КУпАП необхідно закрити за відсутністю в її діях складу вказаних адміністративних правопорушень.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 283-285 КУпАП,

п о с т а н о в и в:

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, ч. 1 ст. 184 КУпАП - закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в її діях складу вказаних адміністративних правопорушень.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на постанову може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду через Калуський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя