ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1447/20 Справа № 932/8852/20 Суддя у 1-й інстанції - Карягіна Н. О. Суддя у 2-й інстанції - Крот С. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2020 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі: головуючого судді Крот С.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу особи, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 на постанову Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 жовтня 2020 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 212-3 КУпАП, та закрито провадження у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення,

за участю:

захисника особи, що притягується

до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 ,

представників потерпілого Славного О.С., Гури Ю.М.,

ВСТАНОВИВ:

Згідно постанови Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 жовтня 2020 року ОСОБА_3 26 травня 2020 року за вих. № 22/77/004 до Дніпровської міської ради було направлено інформаційний запит щодо надання інформації стосовно земельних ділянок, які розташовані у м. Дніпрі та перебувають у комунальній власності. Інформаційний запит було зареєстровано 26 травня 2020 року у Дніпровській міській раді за вх. № 37/1124 та передано на розгляд до Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради.

Відповідно до Положення про департамент по роботі з активами Дніпровської міської ради, затвердженого рішенням Дніпровської міської ради № 50/36 від 24 жовтня 2018 року, з метою виконання покладених на Департамент завдань, Департамент забезпечує доступ до публічної інформації, розпорядником якої він є. Особою, що має право первинного підпису фінансових документів в установленому порядку та визначення права підпису документів від імені Департаменту є директор Департаменту, який без доручення діє від імені Департаменту, представляє його в органах місцевого самоврядування, центральних і місцевих органах державної влади, правоохоронних органах і судах, на підприємствах, в організаціях і установах всім форм власності, у відносинах із громадянами.

Згідно розпорядження Дніпровського міського голови № 1-23/6-рк від 23 червня 2017 року директором Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради призначено ОСОБА_1

01 червня 2020 року за вих. № 3/7-1113 Департаментом по роботі з активами Дніпровської міської ради (далі - Департамент) за підписом директора Департаменту ОСОБА_1 була надана відповідь на інформаційний запит потерпілого ОСОБА_3 щодо продовження строку розгляду інформаційного запиту до 20 робочих днів.

18 червня 2020 року за вих. № 7/3-1286 Департаментом за підписом директора Департаменту ОСОБА_1 була надана остаточна відповідь на інформаційний запит потерпілого ОСОБА_3 , якою було відмовлено у наданні перших десяти сторінок запитуваних документів та роз`яснено потерпілому про необхідність відшкодування фактичних витрат на копіювання та друк.

Відповідь, що була надана потерпілому листом від 18 червня 2020 року за вих. № 7/3-1286 за підписом директора Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради ОСОБА_4 на інформаційний запит не відповідає вимогам Закону України «Про доступ до публічної інформації». Так, в листі зазначено, що надання перших десяти сторінок запитуваної інформації здійснюється виключно після відшкодування фактичних витрат на копіювання (друк), так як частинами документи не надаються.

Однак, ч. 1 ст. 21 Закону України «Про доступ до публічної інформації» передбачено, що інформація на запит надається безкоштовно. В той же час у разі, якщо задоволення запиту на інформацію передбачає виготовлення копій документів обсягом більш як 10 сторінок, запитувач зобов`язаний відшкодувати фактичні витрати на копіювання та друк, тобто запитувач інформації зобов`язаний відшкодувати витрати на виготовлення всіх сторінок запитаної інформації, крім перших 10 сторінок, які надаються безкоштовно одночасно з повідомленням про необхідність відшкодування витрат на виготовлення копій решти документів.

Таким чином, своїми діями директор Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради Мовшин Д.І. 18 червня 2020 року неправомірно відмовив ОСОБА_3 у наданні інформації, чим скоїв правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 212-3 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову суду скасувати та провадження закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Обґрунтовуючи свої апеляційні вимоги ОСОБА_1 посилається на те, що його не було належним чином повідомлено про дату та час розгляду справи та справу було розглянуто за його відсутності. Зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення було складено з порушенням ч. 2 ст. 254 КУпАП, крім того, в ньому відсутні підписи потерпілого та особи, яка його склала, а надані до нього копії не завірені належним чином. Вважає, що поєднання закриття справи із одночасним визнанням вини особи у вчиненні правопорушення є взаємовиключними. Звертає увагу, що потерпілий постійно зловживає своїм правом на доступ до інформації та ОСОБА_3 не підписував інформаційні запити, а відбувалось накладання відсканованого підпису. Зазначає, що ОСОБА_3 запит було направлено як електронний документ, без електронного цифрового підпису, а оригінал запиту надано не було. Вказує, що відповідно до наказу директора департаменту по роботі з активами від 29 листопада 2017 року № 213-УД встановлено порядок надання копій запитуваних документів у повному обсязі після відшкодування заявником фактичних витрат на копіювання або друк.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, дійшов наступного висновку.

Відповідно до вимог статей 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого прийняти мотивоване законне рішення.

Апеляційний суд вважає, що вищезазначених вимог закону суд першої інстанції дотримався в повній мірі та правильно застосував норми матеріального права, а викладений в постанові висновок про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 212-3 КУпАП, а саме в порушенні Закону України "Про доступ до публічної інформації", зокрема у неправомірній відмові в наданні інформації, відповідає фактичним обставинам справи та ґрунтується на доказах, наявних в матеріалах справи, досліджених в суді першої інстанції, та висновки щодо правової оцінки яких перевірені судом апеляційної інстанції.

Викладений в постанові суду першої інстанції висновок про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 212-3 КУпАП, є таким, що відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення від 29 липня 2020 року; копією інформаційного запиту голови Інформаційного агентства ГО «Антикорупційна правозахисна рада» ОСОБА_3 від 26 травня 2020 року за вих. № 22/77/004 до Дніпровської міської ради щодо надання інформації стосовно конкретної земельної ділянки, яка розташована у м. Дніпрі; копією відповіді Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради від 01 червня 2020 року за вих. № 7/3-999 за підписом директора ОСОБА_1 про продовження строку розгляду інформаційного запиту до 20 робочих днів; копією відповіді Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради від 18 червня 2020 року за вих. № 7/3-1286 за підписом директора ОСОБА_1 на інформаційний запит потерпілого ОСОБА_3 , якою відмовлено у наданні перших 10 сторінок запитуваних документів та роз`яснено потерпілому ОСОБА_3 про необхідність відшкодування фактичних витрат на копіювання та друк запитуваної інформації; копією Положення про департамент по роботі з активами Дніпровської міської ради та копією розпорядження Дніпровського міського голови № 1-23/6-рк від 23 червня 2017 року про призначення ОСОБА_1 директором Департаменту по роботи з активами Дніпровської міської ради; письмовими поясненнями ОСОБА_1 та іншими матеріалами справи.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_1 , кваліфікацію його дій за ч. 2 ст. 212-3 КУпАП та закриття провадження у справі у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 2 та 3 ст. 34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» (далі Закону) публічна інформація відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

За змістом ст.ст. 3, 4 Закону право на доступ до публічної інформації гарантується, зокрема максимальним спрощенням процедури подання запиту та отримання інформації, здійсненням громадського контролю за дотриманням прав на доступ до публічної інформації та юридичною відповідальністю за порушення законодавства про доступ до публічної інформації.

Доступ до публічної інформації відповідно до цього Закону здійснюється на принципах, зокрема прозорості та відкритості діяльності суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.ч. 3, 4, 5 ст. 19 Закону запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача. Письмовий запит подається в довільній формі.

Запит на інформацію має містити: 1) ім`я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв`язку, якщо такий є; 2) загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо; 3) підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі.

Так, ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчиненні правопорушення, яке виразилося у порушенні Закону України «Про доступ до публічної інформації», тобто у неправомірній відмові в наданні інформації за інформаційним запитом, а саме відповіддю Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради від 18 червня 2020 року за підписом директора ОСОБА_1 відмовлено у наданні перших 10 сторінок запитуваних документів та роз`яснено потерпілому про необхідність відшкодування фактичних витрат на копіювання та друк запитуваної інформації.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 22 Закону розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту у разі, якщо особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені ст. 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком. Так, ч. 1 ст. 21 Закону передбачено, що інформація на запит надається безкоштовно. У разі якщо задоволення запиту на інформацію передбачає виготовлення копій документів обсягом більш як 10 сторінок, запитувач зобов`язаний відшкодувати фактичні витрати на копіювання та друк.

Конституційний Суд України в ухвалі від 25 червня 2013 року (справа № 29-у/2013) зазначив, що положення ч. 2 ст. 21 Закону викладені чітко, зрозуміло і передбачають відшкодування запитувачем фактичних витрат на копіювання та друк документів понад встановлену Законом кількість сторінок, а тому не потребують офіційної інтерпретації.

Таким чином, якщо задоволення запиту на інформацію передбачає виготовлення копій документів обсягом більш як 10 сторінок, запитувач зобов`язаний оплатити витрати, пов`язані з копіюванням документів понад встановлений обсяг.

Копії 10 сторінок документу надаються безкоштовно. Виставлення рахунку на оплату відшкодування витрат, пов`язаних з копіюванням та друком, всього об`єму запитуваної інформації (копій документів) є неправомірним та таким, що суперечить положенням вказаного Закону. Крім того, вбачається, що таке право не залежить від оплати запитувачем витрат на копіювання або друк понад 10 сторінок запитуваної інформації. Це означає, що безкоштовні 10 сторінок надаються з першою відповіддю на запит.

Отже, висновки суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1 об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 212-3 КУпАП, у виді неправомірної відмови в наданні інформації за інформаційним запитом є правильними та ґрунтуються на правильному тлумаченні Закону України Про доступ до публічної інформації.

Крім того, як слідує зі змісту запиту голова Інформаційного агентства ГО «Антикорупційна правозахисна рада» ОСОБА_3 запитував інформацію, яка відповідає ознаці становить суспільний інтерес. В обґрунтування інформаційного запиту ОСОБА_3 зазначив, що предметом суспільного інтересу вважається інформація, зокрема, яка свідчить про можливість порушення прав людини, введення громадськості в оману, шкідливі екологічні та інші негативні наслідки діяльності (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб тощо.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 21 Закону при наданні особі інформації про себе та інформації, що становить суспільний інтерес, плата за копіювання та друк не стягується.

Таким чином, у суду апеляційної інстанції немає жодного сумніву, що в даній конкретній справі розпорядник інформації зобов`язаний був надати інформацію на запит голови Інформаційного агентства ГО «Антикорупційна правозахисна рада» ОСОБА_3 і відмова в задоволенні такого запиту суперечить положенням Закону, за що і передбачена відповідальність за ч. 2 ст. 213-3 КУпАП.

Посилання ОСОБА_1 на розпорядження міського голови від 27 червня 2017 року № 655-р Про затвердження Порядку відшкодування фактичних витрат на копіювання (сканування) або друк копій документів, що надаються за запитом на інформацію Дніпровською міською радою та наказу директора департаменту по роботі з активами від 29 листопада 2017 року № 213-УД Про затвердження Порядку відшкодування фактичних витрат на копіювання (сканування) або друк копій документів, що надаються за запитом на інформацію департаментом по роботі з активами Дніпровською міською радою і твердження, що ОСОБА_1 діяв у порядку, визначеному вказаними документами, апеляційний суд вважає необґрунтованими з таких підстав.

Положення будь-яких нормативно-правових актів в частині регулювання суспільних відносин, пов`язаних з порядком здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації та інформації, що становить суспільний інтерес, не можуть суперечити Закону України «Про доступ до публічної інформації», який є спеціальним щодо спірних правовідносин. Зазначене правило прямо слідує з вимог ч. 4 ст. 13 Закону, відповідно до яких усі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акта, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим Законом.

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи апеляційної скарги стосовно того, що ОСОБА_3 звернувся з інформаційним запитом у формі електронного документа, однак не підписав його електронним цифровим підписом, що, на думку апелянта, є обов`язковим елементом при надісланні електронного документа, тому цей запит взагалі підлягав поверненню і не повинен був розглядатися, оскільки Закон не вимагає щоб запит на доступ до публічної інформації був підписаний електронним цифровим підписом і Законом не передбачено обмежень щодо вибору способу отримання запитуваної інформації. Про це свідчить ч. 5 ст. 19 Закону, якою передбачено можливість зазначення у запиті лише електронної адреси.

Одним із ключових принципів закону про доступ є максимальне спрощення процедури подання запиту та отримання інформації (п. 3 ч. 1 ст. 3 Закону). Закон визначає вичерпний перелік даних, які мають бути в запиті для того, щоб бути розглянутим, і розширювальне тлумачення вимог до інформаційного запиту в бік висування додаткових вимог, як, наприклад, підписання кваліфікованим електронним (цифровим) підписом є неправомірним і суперечило б принципам Закону.

Апеляційний суд зауважує, що посилання сторони захисту на положення Закону України Про електронний цифровий підпис є неприйнятними, тому що цей закон станом на день звернення суб`єкта з інформаційним запитом та на день подання апеляційної скарги втратив чинність.

Поза увагою ОСОБА_1 залишається той факт, що розпорядник інформації не відмовив в задоволенні інформаційного запиту з цих підстав (відсутності електронного цифрового підпису), а, навпаки, зареєстрував його, продовжив строк розгляду до 20 днів і відмовив в його задоволенні, виключно у зв`язку з невідшкодуванням запитувачем фактичних витрат розпоряднику інформації на копіювання та друк документів.

З цих же міркувань виходить суд апеляційної інстанції, оцінюючи доводи апеляційної скарги щодо непідписання інформаційного запиту особисто ОСОБА_3 . За своїм змістом такі доводи є припущеннями, оскільки в матеріалах справи відсутні належні докази цієї обставини, а враховуючи той факт, що в подальшому до суду першої інстанції ОСОБА_3 подавались процесуальні документи з оригіналом підпису, то не виникає сумнівів щодо суб`єкта запитувача та його волевиявлення у виді звернення з відповідним запитом у цій справі та його заінтересованості в їх подальшій долі.

Відповідно до ч. 6 ст. 19 Закону з метою спрощення процедури оформлення письмових запитів на інформацію особа може подавати запит шляхом заповнення відповідних форм запитів на інформацію, які можна отримати в розпорядника інформації та на офіційному веб-сайті відповідного розпорядника. Подання інформаційного запиту шляхом заповнення форми на офіційному веб-сайті відповідного розпорядника взагалі не передбачає наявності будь-якого підпису.

Зазначене обґрунтовується тим, що згідно з положеннями п. 1 ч. 1 ст. 12 Закону розпорядник інформації не здійснює ідентифікацію запитувача, а запитувачами інформації - є будь-які фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень.

Доводи апеляційної скарги про те, що протокол про адміністративне правопорушення складений з порушенням встановленого ч. 2 ст. 254 КУпАП строку, апеляційний суд розцінює як необґрунтовані, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

За змістом положень статті 254 КУпАП строк для складання адміністративного протоколу починає свій відлік після того, як у посадової особи, уповноваженої складати протокол, буде достатньо фактичних даних для висновку про наявність в діях чи бездіяльності особи вини у вчиненні правопорушення, наявності всіх достатніх даних для заповнення та складання протоколу про адміністративне правопорушення, тобто після виконання всіх необхідних процесуальних дій.

Як слідує з матеріалів справи 23 липня 2020 року за вих. № 5866.2/С/680.7/20/20/46 Регіональний представник Уповноваженого ВРУ з прав людини у Дніпропетровській області Кокшарова Т.А. надіслала запит Голові Дніпровської міської ради Філатову Б.А. на отримання низки копій документів за фактом ненадання відповіді на інформаційні запити ОСОБА_3 , в тому числі по цій справі, для вирішення питання щодо встановлення особи, причетної до вчинення цього правопорушення та наявності в діях особи складу правопорушення.

Згідно з запитом копії зазначених матеріалів, завірених належним чином, мали бути надані безпосередньо ОСОБА_1 29 липня 2020 року під час надання ним пояснень. Враховуючи відсутність в матеріалах справи супровідного листа з відміткою про дату та номер вхідної кореспонденції, а саме документів, які витребувані Регіональним представником Уповноваженого ВРУ, то слід дійти висновку, що вищезазначені документи були надані особисто ОСОБА_1 безпосередньо під час надання ним письмових пояснень 29 липня 2020 року, тобто в день складення протоколу.

Отже, після отримання та опрацювання відомостей, які були необхідні для складення протоколу (положення про департамент, наказу про призначення директора департаменту), тобто безпосередньо встановлення особи, яка за твердженням посадової особи, уповноваженої складати протокол, вчинила це правопорушення, такий протокол стосовно ОСОБА_1 був складений.

Таким чином, строк, передбачений ч. 2 ст. 254 КУпАП для складення протоколу про адміністративне правопорушення, не порушений, у зв`язку з чим відповідні доводи захисту є неприйнятними.

Посилання в апеляційній скарзі на недопустимість протоколу про адміністративне правопорушення в якості доказу, оскільки він не підписаний особою, яка його склала, спростовуються матеріалами справи, з яких видно, що останній аркуш протоколу стосовно ОСОБА_1 містить підпис ОСОБА_5 - особою, яка його склала.

Необґрунтованими є і доводи апеляційної скарги щодо неналежного завірення копій документів, долучених до протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки копії документів, долучених до протоколу Дніпровською міською радою прошиті та скріплені печаткою, копії документів, які долучені особою, яка склала протокол, завірені її підписом і також прошиті.

Враховуючи викладене всі документи, наявні в матеріалах справи, суд першої інстанції правомірно визнав належними, достовірними та допустимим доказами в розумінні ст. 251 КУпАП, а протокол, складений уповноваженою особою, відповідає вимогам ст.ст. 255, 256, 257 КУпАП.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про порушення права ОСОБА_1 на участь в судових засіданнях в суді першої інстанції, оскільки останній був належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, а саме шляхом направлення судових повісток, будь-яких клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надавав, при цьому ст. 268 КУпАП не містить імперативної заборони розглядати справу про адміністративне правопорушення за ст.212-3 КУпАП без обов`язкової присутності учасників справи. Крім того, як в суді першої інстанції так і під час апеляційного перегляду він був представлений захисником Ткаченком С.М., який надавав належну правову допомогу.

Доводи апеляційної скарги стосовно неправомірності прийняття рішення про закриття справи із одночасним визнанням вини, є необгрунтованими з огляду на наступне.

Статтею 280 КУпАП прямо встановлено обов`язок суду з`ясовувати при розгляді справи про адміністративне правопорушення, поміж іншого, і чи винна дана особа в його вчиненні. При цьому норм щодо відсутності у суду повноважень на встановлення обставин щодо вчинення адміністративного правопорушення, наявності вини особи у його вчиненні у разі винесення постанови про закриття провадження за п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП вказаний Кодекс не містить.

Водночас, зі змісту ч. 1 ст. 38 КУпАП вбачається, що закриття провадження на зазначеній підставі можливе за одночасної наявності таких умов: вчинення (виявлення) адміністративного правопорушення; сплив встановленого законом двомісячного строку.

Тобто для обчислення встановленого законом строку для накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі у зв`язку з його спливом необхідним є, поміж іншого, встановлення факту вчинення адміністративного правопорушення - протиправної, винної дії чи бездіяльності.

З огляду на викладене, закриття провадження у справі за п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП можливе лише за умови визначення вини особи для встановлення судом факту вчинення особою винної протиправної дії чи допущення винної протиправної бездіяльності, що підпадає під ознаки адміністративного правопорушення.

З огляду на це, а також на репресивно-каральну та запобіжно-виховну функції адміністративної відповідальності, суддя при розгляді справи має встановити об`єктивні обставини адміністративного правопорушення, дослідити всі наявні докази у порядку, встановленому КУпАП, та дати їм належну оцінку і прийти до висновку про винуватість або невинуватість особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Формальними є і доводи апеляційної скарги про порушення Конвенції прав людини та основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини в аспекті застосування вимог п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП та визнанні вини особи, оскільки такі твердження є необґрунтованими, а саме по собі посилання на практику ЄСПЛ без належного співставлення з відповідними обставинами цієї справи не може свідчити про незаконність оскарженої постанови суду.

Враховуючи вищевикладене доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про скасування постанови суду та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 212-3 КУпАП, повністю спростовуються дослідженими матеріалами справи та вищевикладеними мотивами апеляційного суду.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 жовтня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 212-3 КУпАП залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду С.І.Крот