Справа №150/260/20
Провадження по справі №3-зв/150/4/20
УХВАЛА

15 липня 2020 року с. Мазурівка

Суддя Чернівецького районного суду Вінницької області Цимбалюк Л.П., розглянувши заяву про самовідвід судді Суперсона С.П. при розгляді справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.172-6 КУпАП, відносно ОСОБА_1 (справа №150/260/20 (провадження по справі №3/150/123/20), -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Чернівецького районного суду (суддя Суперсон С.П.) перебуває справа про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.172-6 КУпАП, відносно ОСОБА_1 (справа №150/260/20 (провадження по справі №3/150/123/20).

Суддею Суперсоном С.П. подано заяву про самовідвід, яка обґрунтована тим, що особа, відносно якої складено протокол за ч.1 ст.172-6 КУпАП - ОСОБА_1 є присяжною Чернівецького районного суду Вінницької області.

Дослідивши матеріали, що стосуються заяви про самовідвід, приходжу до наступного висновку.

Обгрунтовуючи заявлений самовідвід, суддя Суперсон С.П. посилається на те, що особа, відносно якої складено протокол за ч.1 ст.172-6 КУпАП ОСОБА_1 згідно рішення Чернівецької районної ради за №197 від 23 грудня 2016 року перебуває у часлі присяжних та неодноразово брала участь у розгляді справ у Чернівецькому районному суді Вінницької області.

Кодекс України про адміністративні правопорушення не містить положень, які б передбачали можливість самовідводу судді та порядок його розгляду. Згідно вимог ст. 246 КУпАП, порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в районних, районних у містах, міських чи міськрайонних судах визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним, відповідно до закону.

Крім того, у відповідності до п.4 рішення Ради суддів від 8 червня 2017 року №34 - у разі необхідності врегулювання суддею конфлікту інтересів при розгляді матеріалів про адміністративне правопорушення відповідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення, з огляду на відсутність норм, що визначають правила відводу (самовідводу), до внесення змін до чинного законодавства суддя, враховуючи засади судочинства, передбачені Конституцією України та міжнародні стандарти щодо незалежності суддів, неупередженості та безсторонності судочинства може застосовувати чинні процесуальні норми за аналогією.

Чинні процесуальні кодекси України, містять норми, які регулюють відвід (самовідвід) судді, а тому, при розгляді даної заяви про самовідвід, слід застосувати аналогію права.

Так, статтею 75 КПК України встановлено перелік обставин, що виключають участь слідчого судді, судді або присяжного в кримінальному провадженні.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.75 КПК України суддя не може брати участі у кримінальному провадженні за наявності обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Частиною 1 статті 80 КПК України встановлено обов`язок судді заявити самовідвід за наявності підстав, передбачених статтями 75 - 79 цього Кодексу.

Відповідно до п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожному гарантується право на справедливий розгляд його справи незалежним і безстороннім судом. Об`єктивний критерій безсторонності полягає у тому, щоб встановити, чи існували при розгляді справи факти, які ставлять під сумнів незалежність суддів. Суб`єктивним критерієм є безсторонність, тобто відсутність упередженості або тенденційності в поведінці судді при розгляді конкретної справи.

У пункті 2.5 «Бангалорських принципів поведінки судді» (схвалені резолюцією 2006/23 Економічної та Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року) зазначено, що суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Аналогічні висновки містяться в Рішеннях Європейського Суду з прав людини від 09 листопада 2006 року у праві «Білуга проти України та Рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі «Ветштайн проти Швейцарії» де зазначається, що важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід.

Недотримання судом зазначених положень означає в принципі порушення п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, що ратифікована Україною, і такі обставини знайшли своє підтвердження в ряді рішень Європейського Суду з прав людини, та самі по собі є обов`язкові для врахування судами України.

З метою, щоб в подальшому в учасників справи не виникало сумнівів щодо об`єктивності та неупередженості розгляду справи, приходжу до висновку про необхідність та доцільність задоволення самовідводу, заявленого суддею Суперсоном С.П.

Керуючись ст., ст.246, 283, 284 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву про самовідвід судді Суперсона Сергія Петровича при розгляді справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.172-6 КУпАП, відносно ОСОБА_1 (справа №150/260/20 (провадження по справі №3/150/123/20), - задоволити.

Справу №150/260/20 (провадження по справі №3/150/123/20) про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.172-6 КУпАП, відносно ОСОБА_1 , - передати до канцелярії суду для здійснення повторного автоматизованого розподілу без участі судді Суперсона С.П.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Л.П. Цимбалюк