Справа № 345/3446/20
Провадження № 33/4808/626/20
Категорія ч.1 ст.130 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Кулаєць Б. О.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2020 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П.,

за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та його захисника адвоката Сметанікова А.В.

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 27 листопада 2020 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , громадянина України,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 (шістсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, а також стягнуто судовий збір в розмірі 420 грн. 40 коп.,-

в с т а н о в и в :

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 24.09.2020 о 03.45 год. в м. Калуші по вул. Б. Хмельницького, 19, керував автомобілем Daewoo, д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з ротової порожнини. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України.

Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду та закрити провадження по справі, оскільки суд першої інстанції, порушуючи норми процесуального права та неправильно застосовуючи норми матеріального права, неповно з`ясував фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, внаслідок чого прийшов до безпідставного висновку про доведеність його вини у вчиненні адміністративного правопорушення.

Зазначає, що додані до матеріалів справи відеоматеріали не містять достатньої інформації для беззаперечного висновку про вчинене правопорушення, оскільки відеозйомка переривається після 10 хвилин з часу зупинки транспортного засобу, а протокол про адміністративне правопорушення відносно нього було складено значно пізніше.

Вказує на те, що свідки, які зазначені в протоколі, були викликані по телефону інспектором поліції і приїхали лише о 04 год. 15 хв., а тому твердження про те, що він відмовився від проходження огляду в присутності свідків не відповідає дійсності.

Стверджує про те, що в присутності свідків він не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння, оскільки ніхто не вимагав проходження такого огляду в присутності цих свідків.

Звертає увагу на те, що на неодноразові виклики до суду дані свідки не з`являлись і не підтвердили відомості, зазначені в їх поясненнях, написаних ідентичним почерком та текстом, що містяться в матеріалах справи. Вказані обставини свідчать про те, що дані особи не були свідками його відмови від проходження огляду на стан сп`яніння.

Зазначає, що він дійсно відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння посилаючись на нічну пору доби і бажанням відпочити. Окрім цього, він не бажав проходити огляд на стан сп`яніння за відсутності свідків, яких на той момент не було в наявності.

Про здійснення відеозйомки його не було проінформовано працівником поліції, та не було ознайомлено з його правами та обов`язками, тим самим було порушено його право на захист.

Також зазначає, що на момент зупинки транспортного засобу працівник поліції не пояснив причину зупинки, а просто почав шукати причину аби не відпустити його без бажаного для поліції результату.

Також зазначає, що постанову суду було складено 27.11.2020 року, а матеріали справи про притягнення його до відповідальності були розглянуті 26.11.2020 року, що є порушенням ст.285 КУпАП, згідно якої постанова суду оголошується негайно.

Просить постанову суду скасувати та закрити провадження у справі за відсутністю складу правопорушення.

В судовому засіданні апеляційної інстанції особа, яка притягається до відповідальності, ОСОБА_1 та захисник адвокат Сметаніков А.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , підтримали вимоги апеляційної скарги, просили скасувати постанову суду та закрити провадження на підставі п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Апеляційний суд неодноразово у своїх рішеннях звертав увагу на те, що судова практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (справа "Гурепка проти України")

При цьому, позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом як кримінально-правова санкція, оскільки « право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.»

Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення.

Зокрема, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право на участь у судовому засіданні, право на захист своїх інтересів за допомогою професійного захисника, право на надання доказів та пояснень щодо висунутого обвинувачення, оскарження судових рішень.

Апеляційний суд виходить з того, що відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини адміністративних правопорушень, належним чином мотивував свої висновки щодо доведеності вини ОСОБА_1 та призначив йому справедливе стягнення в розмірі, який встановлено санкцією ч.1 ст.130 КУпАП, яке відповідає особі правопорушника та характеру вчиненого правопорушення.

Постанова суду відповідає вимогам ст.283 КУпАП, і містить опис обставин, встановлених при розгляді справи, зазначення нормативного акту, який передбачає відповідність за дані правопорушення та прийняте по справі рішення.

Апеляційний суд надає оцінку сукупності доказів, які містяться в матеріалах справи з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до виписаних у ст. ст.254, 255, 256 КУпАП положень, протокол про адміністративне правопорушення - це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння, яке містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП, у якому крім іншого, зазначаються відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Апеляційним судом не встановлено порушень вимог ст. ст.254, 255, 256 КУпАП.

Суд першої інстанції вказав на те, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, доводиться протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 500401 від 24.09.2020 (а.с.1), актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, рапортом працівника поліції Ткачука Р.С., відеозаписом на оптичному диску DVD-R 52x 4.7 GB (а.с.9).

Перевіряючи доводи ОСОБА_1 щодо його невинуватості у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП , апеляційний суд, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Зокрема, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №500401 від 24.09.2020 (а.с.1), з якого вбачається, що ОСОБА_1 24.09.2020 о 03.45 год. в м. Калуші по вул. Б. Хмельницького, 19 керував автомобілем Daewoo, д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з ротової порожнини. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України.

Вказаний протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою інспектором СРПП №2 Калуського ВП старшим лейтенантом поліції Ткачук Р.С., підписаний уповноваженою особою, що оформила протокол та свідками.

ОСОБА_1 було роз`яснені його права та обов`язки відповідно до ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП та повідомлено про розгляд справи в Калуському суді.

В протоколі зазначені дані свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 із їх власноручними підписами.

При цьому, в графі пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 відмовився надавати пояснення.

Працівниками поліції у ОСОБА_1 було вилучено посвідчення водія та видано тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом.

В графі протоколу зазначено, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, відмовилась від підпису згідно ст.63 Конституції України.

Європейський суд неодноразово вказував на те, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції (справа "Гурепка проти України"), а позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.

Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, серед яких право знати, у вчиненні якого правопорушення його підозрюють або обвинувачують, бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права та обов`язки, мати захисника та інші.

Статтею 254 КУпАП передбачено, що у випадку виявлення адміністративного правопорушення, складається протокол про адміністративне правопорушення, який є основним процесуальним документом і єдиною підставою для розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факти неправомірних дій і розцінюється як основне джерело доказів.

В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.

В рішенні у справі «Маттоціа проти Італії" Європейський Суд зазначив, що «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення». Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.

Зокрема, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, який складено о 04 год. 15 хв. 24.09.2020 року, ОСОБА_1 обвинувачується в тому, що вчинив правопорушення 24.09.2020 року о 03 год. 45 хв., а саме відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння. .

Апеляційний суд вважає, що обвинувачення висунуте ОСОБА_1 є конкретним, оскільки зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що суть обвинувачення полягає в тому, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП звинувачується у відмові від проходження в установленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння та порушенні вимог ст.2.5 Правил дорожнього руху України.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції.

Судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції, які долучені до протоколу про адміністративне правопорушення.

Вказаний відеозапис надає можливість повно та об`єктивно дослідити обставини вчиненого правопорушення, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку поліцейських та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав відеозапис належним та допустимим доказом, оскільки він отриманий у встановленому законом порядку та дозволяє повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення.

Зокрема, зі змісту відеозапису з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції вбачається, що після безпосередньої зупинки транспортного засобу, водій ОСОБА_1 не заперечував факт керування ним транспортним засобом, надав документи, які підтверджували правомірність керування транспортним засобом та не зміг знайти страховий поліс на автомобіль. Поліцейський повідомив ОСОБА_1 про виявлені ним ознаки алкогольного сп`яніння та неодноразово пропонував пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу або у медичному закладі, було роз`яснено, що у разі відмови від проходження такого огляду стосовно водія буде складено протокол про притягнення його до адміністративної відповідальності. Водій ОСОБА_1 спочатку погодився на проходження огляду на стан сп`яніння поліцейським за допомогою спеціального технічного засобу, але потім в категоричній формі відмовився від проходження такого огляду та огляду у медичному закладів, повідомивши працівників поліції, що звернеться до них на наступний день, пояснював, що за чотири години до керування транспортним засобом він вживав алкогольні напої в невеликому розмірі.

В судовому засіданні апеляційної інстанції та в суді першої інстанції ОСОБА_1 стверджував, що він в дійсності пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння поліцейським за допомогою невідомого йому технічного засобу. Вказував, що відеозаписом зафіксовані події які відбувались безпосередньо після зупинки транспортного засобу і відсутній відеозапис подальших подій , які передували складанню протоколу про адміністративне правопорушення.

Разом з тим, суд вважає, що наявні відеоматеріали дозволяють встановити факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, оскільки ними зафіксовано як останній на пропозицію пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння поліцейським за допомогою спеціального технічного засобу або в медичному закладі відмовляється в категоричній формі.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що вказане правопорушення є закінченим з моменту відмови водія пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння поліцейським за допомогою спеціального технічного засобу або в медичному закладі.

Подальша зміна психологічного ставлення особи, яка вчинила вказане правопорушення до своїх неправомірних дій у вигляді згоди на проходження такого огляду, не усуває адміністративну відповідальність за вчинене правопорушення і може бути розцінена судом як обставина, що пом`якшує відповідальність.

Відповідно до Акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів вбачається, що ОСОБА_1 пропонувалось пройти огляд на стан сп`яніння у зв`язку з виявленими ознаками, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота. В акті огляду зазначено, що ОСОБА_1 відмовився від проведення огляду на стан сп`яніння в присутності свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , про що свідки засвідчили своїми власноручними підписами.

До матеріалів справи долучено направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, в Калуську ЦРЛ (а.с.3), складеного о 03.50 год. 24.09.2020. У зв`язку з виявленими поліцейським ознаками алкогольного сп`яніння: різкий запах алкоголю з порожнини рота, відповідно до якого ОСОБА_1 , від проведення огляду відмовився.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що письмові пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не були визнані судом першої інстанції належними доказами, оскільки вказані свідки не допитувались в суді.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що письмові пояснення свідків не мають вирішального значення для вирішання питання про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки сукупність інших доказів разом із відеозаписом, яким зафіксовано вчинення адміністративного правопорушення, дозволяють повно та об`єктивно встановити обставини, які мають істотне значення для розгляду справи по суті.

Так, за змістом ч. 3 ст. 266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного сп`яніння проводиться працівником поліції у присутності двох свідків з використанням спеціальних технічних засобів або в закладах охорони здоров`я.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до вказаного закону присутність двох свідків є обов`язковою тільки при проведенні огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів і не є обов`язковою у разі відмови водія пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що факт відмови водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за своїм правовим змістом є правопорушенням, а не процесуальною дією, яка дозволяє виявити волевиявлення особи, яка підозрюється у керуванні транспортним засобом у стані алкогольного сп`янінням щодо її бажання проходити огляд на стан алкогольного сп`янінням у встановленому законом порядку.

Факт відмови водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою технічного засобу поліцейським або в медичному закладі встановлюється судом на підставі доказів, які досліджені та оцінені судом за внутрішнім переконанням.

Проведення огляду та оформлення результатів огляду на стан алкогольного сп`яніння, проводиться двома способами: 1) поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; 2) лікарем закладу охорони здоров`я, які затверджені управлінням охорони здоров`я місцевих держаних адміністрацій, в інших закладах охорони здоров`я проведення вказаного огляду заборонено.

У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Таким чином, діючий закон дозволяє водію відмовитись від проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів і така відмова не утворює складу адміністративного правопорушення.

Однак, у цьому випадку водій транспортного засобу зобов`язаний пройти огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння в закладах охорони здоров`я.

У відповідності до рапорту працівника поліції Ткачука Р.С. (а.с.6) про те, що 24 вересня 2020 року о 03.45 год. ним було зупинено водія ОСОБА_1 , який керував автомобілем з явними ознаками алкогольного сп`яніння: різкий запах алкоголю з ротової порожнини. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків (а.с.6).

Апеляційний суд звертає увагу на те, що вказаний рапорт за своїм правовим змістом є службовим документом, яким поліцейський інформує начальника Калуського ВП ГУНП в Івано-Франківській області про законність дій працівників поліції.

В судовому засіданні суду першої інстанції будо допитано інспектора Калуського ВП ГУ НП ОСОБА_4 , який надав пояснення з приводу обставин вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, які повністю узгоджуються з даними відеозапису з відеореєстраторів поліцейських.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що працівник поліції самостійно встановлює наявність ознак алкогольного сп`яніння у водія транспортного засобу та за своїм власним переконанням приходить до висновку про необхідність проведення огляду на стан сп`яніння.

До матеріалів справи долучено копію постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ №254760 від 24.09.2020 року (а.с.7)Ю, у відповідності до якого на ОСОБА_1 було накладено стягнення у виді штрафу за керування ОСОБА_1 транспортного засобу за відсутності обов`язкового страхування власників наземних транспортних засобів.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що жодних зауважень чи заяв з боку ОСОБА_1 на дії працівників поліції відеоматеріали та письмові матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять.

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи ОСОБА_1 та його захисника адвоката Сметанікова А.В. про те, що незаконні дії працівників поліції щодо зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 свідчать про недопустимість доказів, які були отримані ними щодо вчинення останнім правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Апеляційний суд вважає, що правомірність дій поліцейських щодо зупинки транспортного засобу не знаходиться у причинному зв`язку з обов`язком водія транспортного засобу пройти відповідний медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.

Право органів Національної поліції вимагати пройти у встановленому порядку медичний огляд у відповідності до п.2.5 ПДР України кореспондується із обов`язком водія не керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Так, відповідно до вимог п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Пункт 1.3 ПДР України зобов`язує учасників дорожнього руху знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

У разі невиконання вимог п. 2.5 ПДР України, передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

При цьому, згідно диспозиції даної частини статті, для настання адміністративної відповідальності, особа, яка керує транспортним засобом може відмовитись від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції тільки за наявністю обставин, які передбачені ст.17 КУпАП.

Так, диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Таким чином, сукупність досліджених судом доказів поза розумним сумнівом свідчить про те, що ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння відмовився від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи ОСОБА_1 в апеляційній скарзі з приводу того, що постанова суду була складена 27.11.2020 року, а не 26.11.2020 року в день розгляду справи, оскільки початкова дата розгляду справи не повинна збігатись із датою ухвалення судового рішення.

Так, у відповідності до технологічного документу внесення дат слухання від 26.11.2020 року(а.с.27) розгляд даної справи було призначено на 10 год. 27.11.2020 року, а тому постанову суду було ухвалено та проголошено 27 листопада 2020 року

Суд першої інстанції, враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, призначив ОСОБА_1 справедливе стягнення, яке відповідає вимогам закону.

З огляду на наведене підстав для скасування постанови не вбачається.

Керуючись ст.294 КУпАП,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 27 листопада 2020 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду О.П. Васильєв