КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ 33/824/1053/2020 Постанова винесена суддею Криворот О.О.
Категорія: ст. 124 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2020 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Павленко О.П., за участю захисника Панченка О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника на постанову судді Солом`янського районного суду м. Києва від 20 січня 2020 року в справі про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП стосовно

ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

в с т а н о в и в :

Постановою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 20 січня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а провадження в справі закрито у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності.

Як встановив суддя місцевого суду в постанові, ОСОБА_1 02 вересня 2019 року о 16 год. 07 хв. в м. Києві, на Повітрофлотському мосту (підйом з вул. Борщагівська), керуючи автомобілем марки «Опель», державний номерний знак НОМЕР_1 , не був уважним, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем марки «Фіат», державний номерний знак НОМЕР_2 , що призвело до механічних пошкоджень обох транспортних засобів з матеріальними збитками, чим порушив п.п. 2.3(б), 13.1 ПДР України, тобто скоїв правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник Панченко О.В. просить постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 20 січня 2020 року змінити, виключити з мотивувальної частини постанови висновки суду щодо підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а з резолютивної частини - висновок про вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

За доводами захисника, судове рішення є незаконним і необґрунтованим та за своїм змістом не відповідає вимогам законодавства, критеріям доведення вини особи поза розумним сумнівом, який повинен застосовуватися у справах про адміністративні правопорушення з огляду на практику Європейського суду з прав людини, оскільки суддя в постанові на навів доказів на підтвердження висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення та не спростував тверджень захисника про відсутність його вини, які були наведені у запереченнях на протокол про адміністративне правопорушення. Крім того, встановивши, що на момент розгляду справи закінчився строк, передбачений ст. 38 КУпАП, суддя місцевого суду в постанові вказав про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, після чого закрив провадження в справі, але таке рішення суперечить змісту п. 7 ст. 247 КУпАП, практиці Верховного Суду та узагальненому науково-консультативного висновку Науково-консультативної ради при Вищому адміністративному суді України від 07.11.2017, за змістом якого під час закриття провадження у справах про адміністративні правопорушення у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 38 КУпАП вина особи не встановлюється.

Що стосується фактичних обставин правопорушення, то захисник зазначає про те, що протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, на схемі місця ДТП не зазначені та не зображені дорожні знаки, відсутні показники щодо швидкості автомобілів учасників ДТП та дистанції між ними, пошкодження автомобілів не відповідають дійсності. З наданих учасниками ДТП пояснень вбачається, що в них відсутні деталі ДТП, що є свідченням відсутності запитань з боку працівників поліції. Натомість зміст пояснень фактично зводиться до визнання ОСОБА_1 вини, що є недопустимим.

Наведене у сукупності з розбіжностями зазначення номерів протоколу та за відсутності доказів наявності у Шулежко Є.С. повноважень складати схему ДТП, на думку захисника, спростовує версію обвинувачення та доводить версію сторони захисту про невинуватість ОСОБА_1 , яка узгоджується із запереченнями сторони захисту та наданими доказами (світлинами з місця ДТП), з яких вбачається, що несподіване гальмування здійснив водій автомобіля «Fiat Doblo», у той час як на місці ДТП були розташовані дорожні знаки, вимоги яких виконував ОСОБА_1 .

Крім того, як указує захисник, судом не було вжито належних заходів для всебічного та неупередженого розгляду справи. Не дивлячись на те, що обов`язок доведення вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення законом покладено на поліцейських, які склали протокол про адміністративне правопорушення, інспектори патрульної поліції Цвик О.В. та Шулежко Є.С. в суд за викликом не прибули, однак суд не розглянув клопотання сторони захисту про привід свідків та прийняв остаточне рішення без їх допиту.

У судове засідання суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 , будучи належним чином сповіщений про час і місце розгляду справи, не прибув, клопотання про відкладення розгляду справи не подав, а тому його неявка, з огляду на положення ч.ч. 5, 6

ст. 294 КУпАП, не перешкоджає апеляційному перегляду постанови судді місцевого суду.

Заслухавши пояснення захисника Панченка О.В., який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга захисника Панченка О.В. не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення регулюється розділом IV КУпАП, положення якого визначають як процедуру розгляду, так і завдання цього провадження, якими є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом. Орган чи посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення, з урахуванням вимог ст. ст. 251, 252, 280 КУпАП зобов`язані з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, керуючись законом і правосвідомістю, оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням у їх сукупності.

Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283,

284 КУпАП.

Указаним вимогам закону постанова судді місцевого суду в справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 в цілому відповідає, а прохання захисника щодо виключення з постанови висновків щодо вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення не ґрунтується на вимогах закону та доказах у справи.

Як убачається з матеріалів справи, щодо ОСОБА_1 02 вересня 2019 року поліцейським було складено протокол про те, що останній 02 вересня 2019 року о 16 год. 07 хв. в м. Києві, на Повітрофлотському мосту (підйом з вул. Борщагівська), керуючи автомобілем марки «Опель», державний номерний знак НОМЕР_1 , в порушення вимог п.п. 2.3(б), 13.1 ПДР України не був уважним, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем марки «Фіат», державний номерний знак НОМЕР_2 , що призвело до механічних пошкоджень обох транспортних засобів з матеріальними збитками, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП.

Оскільки на час прийняття остаточного рішення в справі за вказаним протоколом закінчилися строки, передбачені ст. 38 КУпАП, провадження було закрито постановою судді місцевого суду від 20 січня 2020 року на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП. При цьому суддя визнав винним ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, з чим не погоджується в апеляційній скарзі захисник, але його доводи в цій частині є безпідставними.

За змістом ст. 284 КУпАП у справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: про накладення адміністративного стягнення; про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 КУпАП; про закриття справи.

Постанова про закриття справи виноситься при оголошенні усного зауваження, передачі матеріалів на розгляд громадської організації чи трудового колективу або передачі їх прокурору, органу досудового розслідування, а також при наявності обставин, передбачених статтею 247 КУпАП.

Пунктом 7 ст. 247 КУпАП визначено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за обставин закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу. Водночас ч. 2 ст. 38 КУпАП передбачає, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частинах третій і четвертій цієї статті.

Зі змісту наведених правових норм слідує, що закриття провадження на підставі ст. 38, п. 7 ст. 247 КУпАП можливе за одночасної наявності таких умов: вчинення (виявлення) адміністративного правопорушення; сплив встановленого законом тримісячного строку, перебіг якого розпочинається з дня вчинення адміністративного правопорушення (при триваючому правопорушенні - з дня його виявлення).

При цьому для обчислення встановленого законом строку для накладення адміністративного стягнення та закриття провадження в справі у зв`язку з його спливом необхідним є встановлення факту вчинення адміністративного правопорушення - протиправної, винної дії чи бездіяльності.

Тобто закриття провадження в справі за п. 7 ст. 247 КУпАП можливе лише за умови встановлення судом факту вчинення особою винної протиправної дії чи допущення винної протиправної бездіяльності, що підпадає під ознаки адміністративного правопорушення. А наявність можливого адміністративного правопорушення, не доведеного та не підтвердженого належними та допустимими доказами, не може бути достатньою підставою для закриття провадження в справі відповідно до п. 7 ст. 247 КУпАП.

Таким чином, закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення у зв`язку із закінченням на момент її розгляду строків накладення адміністративного стягнення не є реабілітуючою підставою, а відтак не звільняє суд обов`язку з`ясувати передбачені ст. 280 КУпАП обставини про те, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, та навести виклад установлених під час розгляду справи обставин у постанові.

Враховуючи наведене, відсутні підстави вважати, що суддя місцевого суду не повинен був досліджувати обставини, пов`язані з подією ДТП, та наводити у судовому рішенні висновки щодо винуватості особи у вчиненні правопорушення за наявності її вини, а позиція захисника в апеляційній скарзі, який, хоча і наводить доводи щодо відсутності, на його думку, в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, але фактично погоджується з рішенням суду щодо закриття провадження в справі на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП, є непослідовною. При цьому посилання захисника на висновок Науково-консультативної ради при Вищому адміністративному суді України від 07.11.2017 є безпідставним, оскільки згаданий висновок не є джерелом права.

Що стосується доводів апеляційної скарги щодо відсутності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, то, перевіряючи їх, апеляційний суд виходить із наступного.

Згідно з диспозицією ст. 124 КУпАП обов`язковою ознакою даного адміністративного правопорушення є наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями особи у виді порушення правил дорожнього руху та наслідками у вигляді пошкодження транспортних засобів або іншого майна.

Пунктом 1.4 ПДР України визначено, що кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.

Відповідно до вимог п. 2.3(б) ПДР України, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Згідно з п. 13.1 ПДР України, водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.

За змістом п. 1.10 ПДР України, безпечна дистанція - відстань до транспортного засобу, що рухається попереду по тій самій смузі, яка у разі його раптового гальмування або зупинки дасть можливість водієві транспортного засобу, що рухається позаду, запобігти зіткненню без здійснення будь-якого маневру.

Невиконання водієм ОСОБА_1 вимог п.п. 2.3.(б), 13.1 ПДР України, що призвело до зіткнення та пошкодження транспортних засобів за обставин, викладених у протоколі від 02 вересня 2019 року, що було встановлено і суддею місцевого суду, всупереч твердженням захисника, підтверджується:

- протоколом про адміністративне правопорушення від 02 вересня 2019 року, складеному уповноваженою на те особою з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП.

При цьому слід зауважити, що ОСОБА_1 в поясненні по суті правопорушення в протоколі вказав: «згоден», тобто не оспорював фактичні обставини правопорушення, встановлені поліцейським (а.с. 1);

- схемою місця ДТП, складеною інспектором роти № 6 батальону № 4 полку № 1 УПП в м. Києві Шулежко Є.С. за участі водіїв ОСОБА_3 і ОСОБА_1 та підписаною без жодних зауважень учасниками ДТП, на якій зафіксовані необхідні та достатні дані для з`ясування дійсних обставин ДТП (а.с. 2).

Доводи захисника про те, що схема складена неуповноваженою на це особою, бо протокол складався іншим поліцейським, є лише припущенням. Схема місця ДТП являється не складовою протоколу про адміністративне правопорушення, а обов`язковим додатком до нього, водночас положення КУпАП та Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України 07.11.2015 № 1395 та зареєстрованої в МЮ України 10.11.2015 за № 1408/27853, не містять заборони щодо фіксування наслідків ДТП та складання матеріалів справи про адміністративне правопорушення, які є додатками до протоколу, декількома поліцейськими.

Твердження захисника про невідповідність пошкоджень автомобілів дійсним не заслуговує на увагу, оскільки ОСОБА_1 погодився з виявленими та описаними працівником поліції механічними пошкодженнями транспортних засобів, про що свідчить його підпис на звороті схемі ДТП, а долучені захисником до пояснень світлини з місця ДТП свідчать про те, що внаслідок зіткнення у транспортного засобу «Opel Combo» був пошкоджений передній бампер, а у транспортного засобу «Fiat Doblo» - лакофарбове покриття задньої двері з лівої сторони (вм`ятина) та заднього бамперу, що узгоджується з даними схеми місця ДТП (а.с. 22-25);

- письмовими поясненнями ОСОБА_1 від 02 вересня 2019 року, в яких він зазначав: «рухаючись по вул. Борщагівська в сторону Повітрофлотського проспекту, на виїзді на Повітрофлотський проспект в`їхав у передню машину, яка виїжджала на Повітрофлотський проспект. При ДТП помітні незначні ушкодження автомобіля Fiat Doblo Махі НОМЕР_2 » Разом із цим, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, є окремим доказом у розумінні ст. 251 КУпАП (а.с. 3);

- письмовими поясненнями ОСОБА_3 від 02 вересня 2019 року, за змістом яких він рухався з вул. Борщагівська на Повітрофлотський проспект та, виїжджаючи на Повітрофлотський проспект, відчув поштовх ззаду від автомобіля Opel Combo НОМЕР_1 . Внаслідок зіткнення були отриманні незначні пошкодження задньої лівої двері автомобіля та наявні подряпини заднього бамперу (а.с. 4).

Такі докази є належними, допустимим та достовірними, вони узгоджуються між собою та доводять невиконання водієм ОСОБА_1 в дорожній обстановці 02 вересня 2019 року о 16 год. 07 хв. в м. Києві, при виїзді на Повітрофлотській міст, тобто на Повітрофлотський проспект, вимог п.п. 2.3.(б), 13.1 ПДР України, що спричинило пошкодження транспортних засобів.

При цьому посилання захисника на несподіване для ОСОБА_1 гальмування водія автомобіля «Fiat Doblo», що і призвело, на його думку, до зіткнення транспортним засобом, є непереконливим, оскільки, виходячи із положень ПДР України, безпечна дистанція - це відстань до транспортного засобу, що рухається попереду по тій самій смузі, яка у разі його раптового гальмування або зупинки дасть можливість водієві транспортного засобу, що рухається позаду, запобігти зіткненню без здійснення будь-якого маневру.

Отже, правильним є висновок судді місцевого суду в постанові про те, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, підтверджується доказами у справі.

Доводи захисника про неповноту та однобічність з`ясування обставин справи також є непереконливими, оскільки працівники поліції Цвик О.В. та Шулежко Є.С. не є свідками ДТП, оцінку протоколу про адміністративне правопорушення та долученим до нього матеріалам суддя надає з урахуванням вимог ст.ст. 251, 252 КУпАП та підзаконних нормативних актів, без допиту осіб, які їх склали, а з огляду на зміст ст. ст. 272, 268 КУпАП у разі ухилення від явки на виклик суду (судді), може бути піддана приводу лише особа, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Враховуючи наведене, відсутні підстави вважати, що постанова судді Солом`янського районного суду м. Києва від 20 січня 2020 року є незаконною, необґрунтованою та підлягає зміні, як про це просить захисник в апеляційній скарзі.

Таким чином, апеляційну скаргу захисника Панченка О.В. слід залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника Панченка Олександра Віталійовича залишити без задоволення, а постанову судді Солом`янського районного суду м. Києва від 20 січня 2020 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а провадження в справі закрито у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду О.П. Павленко