Справа № 603/232/20
Провадження № 3/603/88/2020
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" липня 2020 р. м. Монастириська

Суддя Монастириського районного суду Тернопільської області Галіян І. М. розглянувши матеріали, що надійшли від Монастириського відділення поліції Теребовлянського відділу поліції Головного управління національної поліції в Тернопільській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючого, одруженого, на утриманні дитина-інвалід ІІІ групи, до адміністративної відповідальності не притягувався,

- за ч. 1 ст. 130, 173, 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

при секретарі судового засідання Захарчишин М.В.

за участі:

особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1

захисника адвоката Бахіра Р.Д.

потерпілого ОСОБА_2

в с т а н о в и в :

27 квітня 2020 року Монастириським відділенням поліції Теребовлянського відділу поліції скеровано до Монастириського районного суду Тернопільської області три протоколи про адміністративне правопорушення (ОБ № 051565, АПР18 № 297706, ГР № 054831) від 26 квітня 2020 року, складені службовими особами Монастириського ВПТВП ГУНП в Тернопільскій області ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ..

Як убачається із вищевказаних протоколів, 26.04.2020 року близько 11 год 00 хв ОСОБА_1 в с. Горожанка Монастириського району Тернопільської області керував транспортним засобом трактором ЮМЗ-6кл. державний номерний знак НОМЕР_1 по зовнішнім ознакам в стані сп`яніння. Це стало відомо з повідомлень свідків та по зовнішньому вигляді самого ОСОБА_1 , що виражалось різким запахом алкоголю з ротової порожнини, тремтіння пальців рук. Від проходження освідчення на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та в медичному закладі відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правила дорожнього руху.

Також, 26.04.2020 року близько 12 год. 40 хв. ОСОБА_1 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та вчиняючи хуліганські дії на вулиці с. Горожанка Монастириського району Тернопільської області вчинив злісну непокору законній вимозі працівника поліції ОСОБА_3 при виконанні ним службових обов`язків, який намагався припинити протиправне діяння ОСОБА_1 , яке полягало в нецензурній лайці по відношенню до громадянина ОСОБА_2 та нього, а саме не реагував на вимоги поліцейського припинити протиправне діяння.

Окрім цього, 26.04.2020 року близько 12 год. 40 хв. ОСОБА_1 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння за адресою: АДРЕСА_1 , образливо чіплявся до громадянина ОСОБА_2 , а саме ображав його нецензурними словами, на зауваження припинити хуліганські дії не реагував чим порушив громадський порядок і спокій громадян.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вищевказаних правопорушеннях не визнав, суду по справі пояснив, що у нього існує спір із сім`єю ОСОБА_2 з приводу земельної ділянки, що на праві власності належить його матері - ОСОБА_5 з чим він не погоджується, оскільки вважає, що спірна земельна ділянка належить саме його матері. З огляду на ці обставини, між ним та ОСОБА_2 і ОСОБА_5 склались неприязні стосунки. У ніч з 25 на 26 квітня він виїхав трактором на спірну земельну ділянку й бороною продискував город, пошкодивши с/г насадження. Повернувшись додому, поставив трактор на городі й ліг спати. Зранку 26 квітня зателефонував до ОСОБА_2 та повідомив йому про те що продискував спірний город, оскільки мав намір на ньому висіяти с/г культури. Після цього випив горілки й перебував у дома. Через деякий час до нього додому приїхали два працівника поліції та ОСОБА_2 , зайшли на подвіря й почали вимагати надати йому посвідчення тракториста й просили пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, однак він проходити огляд на місці відмовився, оскільки не керував трактором. Внаслідок чого у нього виникла суперечка із працівниками поліції та ОСОБА_2 під час якої вони лаялися й нецензурно висловлювалися. Після чого працівники поліції вилучили у нього посвідчення водія й склали три протоколи про адміністративні правопорушення. Додав, що 26.04.2020 р. не їздив трактором, повідомив, що в той день він стояв у нього на городі, де залишив його, ще звечора. Вказав, що під час конфлікту окрім двох працівників поліції та ОСОБА_2 , були присутніми члени його сім`ї (його мати та дружина), однак ОСОБА_5 під час конфлікту не було.

Опитаний в судовому засіданні потерпілий (свідок) ОСОБА_2 повідомив, що вранці в неділю (26 квітня 2020 року) до нього подзвонив ОСОБА_1 та повідомив, що продискував матері город й знищив с/г насадження. Після чого, вони з мамою ОСОБА_5 пішли подивитися чи дійсно це так. Переконавшись, що ОСОБА_1 говорив правду, викликав поліцію. Після приїзду працівників поліції, він повідомив їм про вказаний факт, після чого з працівниками поліції поїхали оглянути город, а опісля, поїхали до ОСОБА_1 додому. Приїхавши до ОСОБА_1 , він помітив, що трактор знаходився на городі, а ОСОБА_1 ходив по подвір`ї. Вказав, що не бачив що б 26 квітня 2020 року ОСОБА_1 керував трактором. Зазначив, що ОСОБА_1 конфліктував з поліцейськими, ображав їх нецензурними словами, однак не зміг пояснити у зв`язку з чим виникла між ними суперечка. Також вказав, що ОСОБА_1 у його адресу висловлювався нецензурною лайкою. Підтвердив, що дійсно між ним, його мамою та ОСОБА_1 існують неприязні стосунки, оскільки останній має необґрунтовані претензії щодо їхньої земельної ділянки. Внаслідок цього, ОСОБА_1 завжди з ними конфліктує, ображає, звинувачує у незаконній приватизації городу. Повідомив, що був присутній коли працівники поліції пропонували ОСОБА_1 , пройти медичний огляд на стан алкогольного сп`яніння від якого ОСОБА_1 відмовився. Разом з тим вказав, що його мати ОСОБА_5 була присутня під час того, як поліцейський ОСОБА_3 пропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння, стояла в кущах близько 30 м від них, і працівником поліції не запрошувалася до проведення цієї процесуальної дії. Повідомив, що ОСОБА_1 розпочав конфліктувати із працівники поліції та ним на території свого домогосподарства.

Опитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 надала аналогічні за змістом пояснення, окрім цього додала, що бачила вночі 26 квітня 2020 року, як сусід ОСОБА_1 їхав трактором в сторону її земельної ділянки. Також вказала, що чула та бачила як працівник поліції пропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння, оскільки стояла близько 20 метрів від них. Однак зазначила, що працівники поліції не залучали її як свідка при вчиненні цієї процесуальної дії. Пізніше, на прохання працівників поліції нею були підписані протоколи про вчинення адміністративних правопорушень та пояснення, які вона власноруч не писала.

Опитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 повідомив, що 26 квітня 2020 року перебував у добовому наряді та здійснював спільно із інспектором поліції ОСОБА_4 чергування.

Близько 11 год на службовий планшет надійшло повідомлення від ОСОБА_2 про те, що його сусід незаконно переорав його матері город. Після приїзду на місце ними було встановлено, що дійсно земельна ділянка, яка на праві власності належить ОСОБА_5 була продискована й знищено с/г насадження. Після чого було з`ясовано, що ці дії вчинив ОСОБА_1 .. Опісля, було вирішено поїхати по місцю проживання ОСОБА_1 та з`ясувати причину таких його дій. Приїхавши разом із ОСОБА_2 до домогосподарства ОСОБА_1 помітили, що його трактор стоїть на городі. Зайшовши на подвір`я до ОСОБА_1 запропонували йому пояснити причину самовільного користування чужою земельною ділянкою, на що той відповів «що ця земельна ділянка належить його матері, а ОСОБА_5 протиправно її приватизувала, а тому вважає свої дії правомірні». Під час розмови ОСОБА_1 вів себе агресивно, ображав ОСОБА_2 нецензурними словами, на що йому було зроблено зауваження з проханням припинити неправомірні дії. Під час розмови вони помітили, що ОСОБА_1 перебуває в стані алкогольного сп`яніння, після чого він запропонув йому надати посвідчення тракториста та документи на трактор. Після того коли ОСОБА_1 надав посвідчення тракториста він запропонував пройти на місці огляд на стан сп`яніння за допомогою технічних засобів, на що ОСОБА_1 відмовився в присутності двох свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_5 .. Після цього, ним було прийнято рішення вилучити посвідчення тракториста та скласти протокол про вчинення адміністративного правопорушення за ознаками ст.. 130 КУпАП. Після вилучення посвідчення тракториста ОСОБА_1 почав вести себе агресивно, ображав як його так і ОСОБА_2 нецензурною лайкою, погрожував звільненням з роботи. З огляду на таку поведінку ОСОБА_1 зроблено зауваження припинити хуліганські дії, на що той не реагував, а тому було складено протоколи про адміністративні правопорушення за ознаками ст..ст. 173, 185 КУпАП. Повідомив, що не зупиняв ОСОБА_1 під час керування трактором та не був очевидцем того, як ОСОБА_1 26 квітня 2020 року об 11 год керував трактором в стані алкогольного сп`яніння. Зазначив, що складав протокол про адміністративне правопорушення за ознаками ст.. 130 КУпАП зі слів свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_5 .. Окрім цього вказав, що свідки, які вказані у протоколі скоріш за все є упередженими, оскільки тривалий час перебувають в неприязних стосунках із ОСОБА_1 .. Пояснив, що через відсутність інших свідків змушений був вказати у протоколі саме цих свідків. Вважає свої дії щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення правомірними.

Свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснили, що 26 квітня 2020 року відбувся конфлікт на території їх домогосподарства між ОСОБА_1 та працівниками поліції, які намагалися з`ясувати обставини з приводу дискування ОСОБА_1 земельної ділянки, яку на їх погляд, незаконно використовує ОСОБА_5 .. В ході конфлікту в ОСОБА_1 було вилучено посвідчення водія та складено ряд протоколів про вчинення адміністративних правопорушень. Повідомили, що ОСОБА_1 під час конфлікту перебував у стані алкогольного сп`яніння, однак заперечили, що він того дня керував трактором, оскільки дискував спірну земельну ділянку вночі, після чого трактор залишив на городі й у неділю 26 квітня ним не користувався.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні повідомив, що обставини справи йому не відомі, однак підтвердив наявність суперечок між ОСОБА_1 та сім`єю ОСОБА_10 , пов`язаних із використанням спірної земельної ділянки.

Вислухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника Бахіра Р.Д., потерпілого ОСОБА_2 свідків, дослідивши матеріали адміністративної справи, перевіривши дотримання працівниками поліції вимог законодавства про адміністративне правопорушення, суд констатує таке.

За частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ст. 8 Закону України «Про національну поліцію» поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ст. 7 Закону України «Про національну поліцію» під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації.

Згідно ст. 18 цього Закону поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; поважати і не порушувати прав і свобод людини.

Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП).

Відповідно до вимог ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Щодо звинувачення ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП суд зазначає наступне.

Адміністративним правопорушенням згідно ч. 1 ст. 130 КпАП України визнається керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно, суб`єктом цього адміністративного правопорушення є особа, яка керувала транспортним засобом.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, полягає в керуванні транспортними засобами особами в стані сп`яніння, в передачі керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані сп`яніння, так само в ухиленні осіб, які керують транспортними засобами, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.

Тобто факт керування транспортним засобом є безумовною та обов`язковою частиною складу зазначеного правопорушення, більш того, в даному випадку взагалі має преюдиціальне значення, так як в подальшому, при доведенні стану сп`яніння, така особа буде притягнута до відповідальності саме за керування транспортним засобом у такому стані.

Діюче законодавство не містить чіткого визначення поняття керування транспортним засобом. Виходячи з загально визначеного розуміння правової природи цього поняття та його тлумачення в юридичній літературі, під керуванням транспортним засобом слід розуміти вчинення технічних дій, пов`язаних з приведенням транспортного засобу в рух, зрушенням з місця, процесом самого руху аж до зупинки, відповідно до призначення і технічних можливостей транспортного засобу.

Відповідно до правових позицій, викладених в п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» (зі змінами та доповненнями), керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора - водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Для притягнення до відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.

Отже, обов`язковою ознакою наявності в діях особи даного складу правопорушення є саме факт керування особою, яка перебуває в стані сп`яніння, транспортним засобом.

У судовому засіданні ОСОБА_1 пояснив, що 26 квітня 2020 року приблизно о 2 годині він дійсно продискувавши спірну земельну ділянку повернувся додому та залишив власний транспортний засіб Трактор ЮМЗ на городі біля свого домогосподарства і пішов спати. Вранці цього ж дня прокинувся, поснідав і враховуючи те що це була неділя, святковий день (Поминальна неділя) вирішив випити алкоголю. Близько 10 години подзвонив до ОСОБА_2 й повідомив, що продискував його город і має намір його засіяти. Біля 11 години до нього додому приїхали працівники поліції разом із ОСОБА_2 , попросили надати посвідчення водія, що він і зробив та почали висувати припущення щодо скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП. Йому дійсно пропонували на місці пройти огляд, але він відмовився, оскільки не керував трактором, транспортний засіб був припаркований на його городі біля домогосподарства. Після того коли він відмовився пройти огляд працівник поліції, вилучив у нього посвідчення тракториста, що його розлютило, оскільки такі дії були незаконними.

Згідно матеріалів справи ОСОБА_1 відмовився проходити огляду на стан сп`яніння, про що свідчать письмові пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , які вони давали під час складання протоколу про адміністративне правопорушення та які додані до матеріалів справи.

Однак, варто звернути увагу на те, що з письмових пояснень свідків вбачається, що ОСОБА_1 лише відмовився від проходження огляду на стань сп`яніння. Тобто з зазначених письмових пояснень випливає, що вони свідки взагалі не бачила чи рухався ОСОБА_1 на тракторі чи ні.

Більше того, вказані свідки в судовому засіданні ствердно повідомили, що не бачили щоб ОСОБА_1 26 квітня 2020 року об 11 год керував трактором.

Натомість, працівник поліції який складав протокол про адміністративне правопорушення ( ОСОБА_3 ) у протоколі послався на пояснення цих свідків, які не бачили факт керування ОСОБА_1 трактором 26 квітня 2020 року біля 11 год, що викликає обґрунтований сумнів у дійсності такої події.

Більше того, сам працівник поліції факту керування транспортним засобом ОСОБА_1 не бачив і цей транспортний засіб не зупиняв, про що ствердно відповів у судовому засіданні.

Отже, суд погоджується з доводами сторони захисту, що ні в протоколі про адміністративне правопорушення ні в інших матеріалах відсутні докази того, що ОСОБА_1 керував трактором чи був зупинений працівниками поліції.

Також суд констатує, що в матеріалах справи відсутній відеозапис, на якому зафіксований рух транспортного засобу-трактора «ЮМЗ-6кл» державний номерний знак НОМЕР_1 , в тому числі і факт керування вказаним трактором ОСОБА_1 ..

Отже враховуючи, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом він не був зобов`язаний проходити огляд на стан сп`яніння, тому правомірно від цього відмовився.

Між тим, відповідно до вимог пункту 4 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого Постановою КМУ від 17.12.2008р. № 1103, передбачено, що для огляду водія на місці зупинки транспортного засобу не можуть бути залучені як свідки особи, щодо неупередженості яких є сумніви.

Також, п.7 розділу IX Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху затвердженої наказом МВС України №1395 від 07.11.2015 року передбачено, що при оформленні матеріалів про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена статтею 130 КУпАП, не можуть бути залучені як свідки особи, щодо неупередженості яких є сумніви.

Проте, з пояснень ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 інших свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_7 . ОСОБА_9 , вбачається те, що ті особи, які залучені в даній справі в якості свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , перебувають у неприязних відносинах із ОСОБА_1 , який їх постійно ображає та їм погрожує через земельний спір.

А відтак, наведене свідчить про те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , не могли бути залучені в якості свідків у даній справі, адже, були заінтересованими особами, внаслідок чого їх пояснення не можуть бути доказом вини ОСОБА_1 в інкримінованому йому адміністративному правопорушенні.

Вирішуючи питання щодо належності, допустимості та достатності доказів на підтвердження факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема позицію суду у справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyevav. Russia», рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява №926/08, рішення від 20.09.2016 р.) де ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що «…суд не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом)».

Таким чином, суд приходить до висновку, що в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні достатні докази на підтвердження факту керування транспортним засобом ОСОБА_1 , а тому, з урахуванням положень п.2.5 Правил дорожнього руху України, відсутні підстави вважати, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, що дає суду підстави зробити висновок про відсутність в діях останнього складу адміністративного правопорушення.

Щодо звинувачення ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 185 КУпАП суд зазначає наступне.

З протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 26 квітня 2020 року о 12 годині 40 хвилин, «перебуваючи на вул. в с. Горожанка Монастириського району Тернопфільської області обзиваючи усіх нецезурними словами, на зауваження поліцейського ОСОБА_3 , не реагував і не виконував законні вимоги поліцейських припинити свої хуліганські дії.».

Від будь-яких пояснень та від підпису протоколу ОСОБА_1 відмовився. Вину свою не визнає, злісної непокори не вчиняв, перебував на своєму подвір`ї.

Разом з тим із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 викликав поліцію не у зв`язку з хуліганськими діями ОСОБА_1 , а через те, що останній продискував належну його матері земельну ділянку, засіяну озиминою.

Статтею 185 КУпАП передбачена відповідальність за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, а також вчинення таких дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку.

Умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність в її діях складу адміністративного правопорушення. Склад адміністративного правопорушення - це сукупність встановлених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак, що характеризують діяння як адміністративне правопорушення (проступок). До складу адміністративного правопорушення входять ознаки, які характеризують об`єкт, об`єктивну і суб`єктивну сторони та суб`єкта правопорушення.

Об`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП виступають суспільні відносини у сфері забезпечення громадського порядку та суспільної безпеки, також у сфері державного управління.

З об`єктивної сторони злісна непокора виражається у відмові від обов`язкового виконання наполегливих, неодноразово повторених законних розпоряджень або вимог працівника поліції, або в непокорі, вираженій в зухвалій формі, що свідчить про явну неповагу до органів та осіб, які охороняють громадський порядок. Відмова правопорушника проявляється у недвозначній формі словами, жестами, мовчанням тощо.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого умислу.

Слово «непокора» означає відмову від виконання або ігнорування виконання певної вимоги.

Виходячи з диспозиції вказаної статті, для наявності в діях особи складу зазначеного правопорушення необхідна сукупність обов`язкових елементів, таких як перебування працівників поліції при виконанні службових обов`язків, законність розпорядження або вимоги поліцейського, злісна непокора.

Так, дане правопорушення обов`язково передбачає наявність законної вимоги поліцейського, саме законної. Вимоги поліцейського та їх розпорядження акт, юридично рівнозначний наказу, що виражений у категоричній формі, мають бути законодавчо обґрунтовані.

Натомість, як встановлено в судовому засіданні дії працівника поліції ОСОБА_3 не були законодавчо обґрунтовані, а саме, працівник поліції не маючи на те законних підстав вимагав і вилучив посвідчення тракториста та документи на трактор, що і спровокувало в подальшому конфлікт та словесну перепалку.

Окрім цього, сам протокол про адміністративне правопорушення не відповідає закону, оскільки у ньому не розкрито об`єктивну сторону правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, зокрема, відсутнє посилання на те, від виконання яких саме законних вимог працівника поліції ОСОБА_3 , відмовився ОСОБА_1 , в чому така законна вимога полягала та у зв`язку з чим його відмову слід вважати злісною непокорою.

Протокол про адміністративне правопорушення - це документ, який офіційно засвідчує факт вчинення особою неправомірних дій і є одним із джерел доказів та підставою подальшого провадження у справі, а тому складений стосовно ОСОБА_1 протокол серії АПР18 №297706 від 26.04.2020 року не може бути визнаний належним та допустимим доказом наявності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП.

За таких обставин суд приходить до висновку, що матеріали справи не містять достатніх доказів, які б вказували, що ОСОБА_1 вчинив злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського, а складений стосовно нього протокол про адміністративне правопорушення від 26.04.2020 року в даному випадку не можна вважати належним доказом вчинення останнім адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП.

Отже провадження в справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП.

Щодо звинувачення ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 173 КУпАП суд зазначає наступне.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ГР № 054831 від 26 квітня 2020 року вбачається, що ОСОБА_1 26 квітня 2020 року о 12 годині 40 хвилин, «перебуваючи на АДРЕСА_2 . Саджівка в с. Горожанка Монастириського району Тернопільської області образливо чіплявся до ОСОБА_2 , обзивав його нецензурними словами, на зауваження припинити хуліганські дії не реагував, чим порушив громадський порядок».

Від будь-яких пояснень та від підпису протоколу ОСОБА_1 відмовився. Вину свою не визнає, хуліганських дій не вчиняв, перебував на своєму подвір`ї.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 викликав поліцію не у зв`язку з хуліганськими діями, а через те, що ніби то ОСОБА_1 передискував належну його матері земельну ділянку, засіяну озиминою.

Свідок ОСОБА_2 пояснив, що 26.04.2020 року між ним та ОСОБА_1 виникла суперечка з приводу того, що ОСОБА_1 повідомив по телефону, що він своїм трактором з дисковими боронами переорав засіяну зерном пшениці земельну ділянку, яка належить його матері ОСОБА_5 , в зв`язку з чим викликав поліцію. Разом з працівниками поліції він прибув до домогосподарства ОСОБА_1 , який там на його думку по зовнішніх ознаках перебував в стані алкогольного сп`яніння. ОСОБА_1 перебував на своєму подвір`ї, виражався нецензурними словами в присутності поліцейських, і наполягав, що сім`я ОСОБА_10 незаконно користується земельною ділянкою і стверджував про правомірність своїх дій, оскільки земельна ділянка має належати його матері.

Окрім цього, як слідує з послідовних пояснень ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 наданих в суді, між ОСОБА_1 триває особистісний конфлікт у зв`язку використанням ОСОБА_2 та його матір`ю ОСОБА_5 належної їм на праві власності земельної ділянки, з чим ОСОБА_1 не погоджується.

Стаття 173 КУпАП перебуває у Главі 14 «Адміністративні правопорушення, що посягають на громадський порядок і громадську безпеку» КУпАП. Тобто об`єктом правопорушення, передбаченого цією статтею, є саме громадський порядок та громадська безпека.

Згідно з диспозицією статті 173 КУпАП об`єктивну сторону складу дрібного хуліганства становлять такі діяння: 1) нецензурна лайка в громадських місцях; 2) образливе чіпляння до громадян; 3) інші подібні дії, за умови, що кожне із цих діянь порушує громадський порядок і спокій громадян, а обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони цього правопорушення є хуліганський мотив поведінки особи, яка вчиняє зазначені вище дії.

Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони хуліганства є мотив неповаги до суспільства. Домінування у свідомості винного такого внутрішнього спонукання і відсутність особистого мотиву посягання на потерпілого є головним критерієм відмежування хуліганства від інших правопорушень, за які передбачена кримінальна, адміністративна чи цивільно-правова відповідальність за посягання на особу потерпілого, його честь та гідність. Хуліганські дії не зумовлені особистими мотивами й конкретною метою, а за своїми внутрішніми чинниками фокусуються в напрямку тотального негативізму й ворожого ставлення до суспільства.

Сам лише факт висловлювання особою нецензурною лайкою без настання наслідків, які свідчать про порушення громадського порядку та спокою громадян, не утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП.

Таким чином, на думку суду, в даному конкретному випадку, відсутній хуліганський мотив, а мала місце обурлива реакція на використання сім`єю ОСОБА_2 , хоча й правомірно, спірної земельної ділянки, як спосіб вираження своєї позиції.

Отже, наявність тривалих неприязних стосунків між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , спрямованість його дій виключно на ОСОБА_2 , виключають кваліфікацію дій ОСОБА_1 за статтею 173 КУпАП.

Крім цього, з диспозиції статті 173 КУпАП вбачається, що одним з елементів об`єктивної сторони є місце вчинення правопорушення - громадські місця, тобто місця скупчення громадян, проведення громадських заходів тощо.

Тобто, громадське місце є обов`язковою ознакою, яка підлягає доказуванню під час розгляду справи про адміністративні правопорушення. Громадським місцем визначається вільна в доступі необмеженому колу осіб територія нежитлового та невиробничого призначення, яка використовується для задоволення особистих потреб, у межах якої здійснюється державне регулювання суспільних відносин з охорони громадського порядку. Отже громадське місце є публічним і знаходиться у вільному доступі для необмеженого кола осіб, незалежно від соціальної, групової чи іншої належності й без будь-яких спеціальних дозволів (сама по собі вулиця, двір не є громадським місцем).

З протоколу вбачається, що події мали місце на подвір`ї по вул. Саджівка в с. Горожанка, що виключає в даному випадку таку обов`язкову ознаку дрібного хуліганства як публічність з ознакою явної неповаги до суспільства та порушення громадського порядку і спокою громадян.

Отже, матеріали справи не містять належних та достатніх доказів, які б указували на вчинення ОСОБА_1 дій, зазначених у диспозиції ст. 173 КУпАП та які б підпадали саме під ознаки дрібного хуліганства.

За таких обставин, вважаю, що провадження у справі підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП.

Тягар доведення складу адміністративного правопорушення покладається на адміністративний орган, разом з тим, особа, яка притягається до відповідальності, звільняється від обов`язку доводити свою причетність до скоєння правопорушення.

Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом» (п.43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008 року), доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Адміністративні справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення штрафних санкцій має саме суб`єкт владних повноважень (п.110 рішення ЕСПЛ у справі «Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції" (Vastberga taxi Aktiebolag and Vulic v. Sweden № 36985/97).

Відповідно до Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (ч. 3 ст. 62).

Таким чином, вважаю, що по даній справі про адміністративні правопорушення не доведено поза всяким розумним сумнівом вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 130, 185, 173 КУпАП, оскільки подані працівниками поліції докази породжують обґрунтований, непереборний сумнів щодо цього.

Відповідно до ст. 284 КУпАП у справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: про накладення адміністративного стягнення, про застосування заходів впливу, передбачених ст. 24-1 КУпАП або про закриття справи.

Згідно ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи викладене, а також те, що в силу принципу презумпції невинуватості всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості, суд вважає, що провадження в справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130, ст..ст. 185, 173 КУпАП слід закрити, у зв`язку з відсутністю у його діях складів цих адміністративних правопорушень.

Оскільки адміністративне стягнення на ОСОБА_1 не накладається, то судовий збір по справі про адміністративне правопорушення, відповідно до приписів ст. 40-1 КУпАП, - не сплачується.

Разом з тим, таке судове рішення не позбавляє права сторін на звернення за захистом своїх прав у порядку цивільного судочинства з позовною заявою про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та відшкодування шкоди заподіяної внаслідок умисного пошкодження чужого майна та самовільного зайняття ОСОБА_1 належної на праві власності ОСОБА_5 земельної ділянки.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 130, 173,185, 247, 251, 255, 280, 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

ПОСТАНОВИВ :

Адміністративне провадження відносно ОСОБА_1 про вчинення правопорушення, передбаченого ст. 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Адміністративне провадження відносно ОСОБА_1 про вчинення правопорушення, передбаченого ст. 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Адміністративне провадження відносно ОСОБА_1 про вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках передбачених КУпАП протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду через Монастириський районний суд Тернопільської області.

Повний текст постанови складено 10.07.2020 року.

Суддя І. М. Галіян