П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2020 року смт. Близнюки

Суддя Близнюківського районного суду Харківської області Масло С.П., розглянувши матеріал, який надійшов з Близнюківського ВП Лозівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,-

за ч. 1 ст. 130 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 08.05.2020 о 21 годині 45 хвилин, в смт Близнюки по вулиці Сонячна керував автомобілем ЗАЗ 110207 р/н НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину не визнав та пояснив, що йому не пропонували пройти огляд на стан сп`яніння відповідно до встановленої процедури, тобто процедура була не дотримана.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_1 адвокат Остапенко С.Ю. просила закрити провадження по справі за відсутністю складу адміністративного правопорушення з підстав наведених у письмових запереченнях на складений протокол.

Не зважаючи на невизнання ОСОБА_1 вини у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП його вина підтверджується: протоколом про адміністративне правопорушення від 08.05.2020 серії ДПР18 № 444465 з якого вбачається відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в присутності двох свідків, підтверджуючими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в присутності яких ОСОБА_1 відмовився пройти огляд за допомогою спеціального технічного засобу «Драгер» та пройти огляд в медичному закладі та відеозаписом процедури огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, який міститься на ДВД диску.

У судове засідання не одноразово викликалися свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які не з`явилися, про причини неявки суду не повідомили. Враховуючи те, що свідки не з`являються в судові засідання з метою дотримання розумних строків розгляду справи, суд вважає, що потрібно взяти до уваги їхні письмові пояснення, що містяться в матеріалах справи.

Суд критично ставиться до зазначеної вище позиції ОСОБА_1 , оцінюючи їх як бажання уникнути встановленої законом відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, так як винність останнього підтверджується сукупністю досліджених в судовому засіданні зазначених вище доказів, які є логічними, послідовними та узгоджуються між собою.

Згідно п. 2.5. ПДР, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Приймаючи до уваги викладене, роблю висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого:

- ч.1 ст. 130 КУпАП, в редакції чинній на момент вчинення правопорушення, а саме відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Відповідно до ст. 34 КУпАП обставини, що пом`якшують відповідальність ОСОБА_1 за адміністративне правопорушення, відсутні.

Згідно ст. 35 КУпАП обставини, що обтяжують відповідальність ОСОБА_1 за адміністративне правопорушення, відсутні.

Відповідно до довідки Близнюківського ВП Лозівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області, Кобзар Р.С. має посвідчення водія серії НОМЕР_2 від 06.08.1998, яке під час оформлення адміністративного матеріалу було вилучено.

При накладенні стягнення суддя враховує характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують відповідальність, та вважає накласти адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами в межах санкції ч.1 ст. 130 КУпАП, в редакції чинній на момент вчинення правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст.40-1 КУпАП підлягає стягненню з особи, щодо якої винесено постанову про накладення адміністративного стягнення, судовий збір в розмірі, передбаченому п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір».

В судовому засіданні була допитана в якості свідка ОСОБА_4 , пояснила, що вона мешкає разом з ОСОБА_1 08.05.2020 року о 22 год. 00 хв. вона їхала додому від батьків разом з ОСОБА_1 . В цей час їх зупинили працівники поліції, у зв`язку з тим, що у них не працював задній лівий габарит. Під час розмови працівники поліції повідомили, що ОСОБА_1 , нібито, знаходиться у стані алкогольного сп`яніння та запропонували йому пройти огляд за допомогою технічного засобу, на що ОСОБА_1 відмовився так, як був тверезий. Також свідок зазначила, що працівники поліції повідомили їм, що вони зараз привезуть своїх свідків, оскільки ОСОБА_1 відмовляється від проходження огляду на стан сп`яніння. Працівники поліції привезли своїх свідків і вони розписалися в протоколі. В присутності свідків працівники поліції ОСОБА_1 нічого не пропонували. Потім свідок зазначила, що ОСОБА_1 працівниками поліції не надавалося письмове направлення до медичного закладу для проходження огляду на стан сп`яніння, акт вилучення автомобіля не складався в присутності свідків, їй не пропонували дати пояснення по даній ситуації, права та обов`язки ОСОБА_1 не зачитувалися та працівники поліції не пропонували ОСОБА_1 пройти огляд за допомогою технічного засобу.

Показання надані ОСОБА_4 у судовому засіданні суд оцінює критично та відхиляє їх, оскільки, по-перше, вона є співмешканкою ОСОБА_1 , тобто зацікавленою особою у розгляді зазначеної справи, по-друге, її показання є непослідовними, оскільки спочатку у своїх вільних показаннях вона повідомила, що працівники поліції запропонували ОСОБА_1 продути в спеціальний технічний засіб, а потім на запитання захисника зазначила, що процедура огляду на стан сп`яніння працівниками поліції була порушена, по-третє, вони суперечать сукупності досліджених доказів.

Позиція ОСОБА_1 та його захисника щодо порушення процедури огляду на стан сп`яніння в тій частині, що йому в присутності свідків ніхто не пропонував пройти огляд на стан сп`яніння в медичному закладі та на місці зупинки транспортного засобу, йому не роз`яснювались права, судом відхиляється, оскільки суперечить сукупності досліджених доказів.

Так, письмовими пояснення двох свідків підтверджується, що ОСОБА_1 в їх присутності пропонували працівники поліції продути в «Драгер» та пройти огляд на стан сп`яніння в медичному закладі, на що він відповів відмовою. Крім того, з протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 в голос були прочитані його права, про що міститься відповідна відмітка. Також, в судовому засіданні був оглянутий диск, на якому зафіксована процедура огляду на стан сп`яніння, з якого чітко вбачається, що ОСОБА_1 в присутності свідків було оголошено його права, запропоновано пройти огляд на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного засобу «Драгер», на що він відповів відмовою, а потім у медичному закладі, на що він також відповів відмовою.

Доводи захисника про відсутність в матеріалах справи направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, як підставу для визнання порушеної процедури порядку огляду на стан сп`яніння, судом також відхиляються оскільки відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09.11.2015 № 1452/735, вищенаведене направлення складається у разі проведення огляду в закладі охорони здоров`я. Натомість згідно матеріалів справи ОСОБА_1 відмовився проходити огляд в медичному закладі, тобто в даному випадку складання такого направлення не вимагається.

Доводи захисника про те, що поліцейські об`єктивно не могли виявити ознаки алкогольного сп`яніння у виді нестійкої ходи та запаху алкоголю з порожнини рота, оскільки ОСОБА_1 був у масці та стояв не рухаючись, як підстава для висновку про невідповідність протоколу вимогам ст.. 256 КУпАП, є суб`єктивною оцінкою захисника, який при цьому не був присутній під час вищенаведених подій, тобто не сприймав факти особисто.

Доводи захисника в тій частині, що мінімальна межа вмісту алкоголю повинна становити не більше 0,25 мг на літр видихаємого повітря та 0,5 г алкоголю в крові, відхиляються судом, оскільки не стосуються суті адміністративного правопорушення, яке, по справі, що розглядається полягає у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Позиція ОСОБА_1 про абсолютну недовіру до законності дій поліцейського щодо огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу «Драгер», оскільки такі прилади, на його думку, працюють так, як вигідно поліцейським, відхиляється судом, оскільки не підтверджується жодними об`єктивними даними.

Також судом відхиляється як неспроможна позиція ОСОБА_1 , надана у письмових запереченнях, в тій частині, що працівники поліції не надали йому документи на спеціальний технічний засіб «Драгер» та він висловлював згоду пройти медичний огляд у медичному закладі, оскільки з оглянутого відеозапису процедури огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, який міститься на ДВД диску, не вбачається, що ОСОБА_1 просив відповідні документи на «Драгер» або висловлював згоду проти огляд на стан сп`яніння у медичному закладі.

Позиція захисника щодо порушень, які, нібито, були допущені працівниками поліції після зупинки транспортного засобу, не впливають на висновки суду щодо суті виявленого адміністративного правопорушення та можуть бути, за ініціативою сторони захисту, підставою для окремої службової перевірки відповідно до порядку встановленого чинним законодавством.

Доводи захисника щодо не відсторонення ОСОБА_1 від керування його транспортним засобом, як підтвердження факту його знаходження у тверезому стані, спростовуються даними, які містяться в зберігальній розписці ОСОБА_5 щодо отримання автомобіля ОСОБА_1 08.05.2020.

Посилання захисника на ту обставину, що оглянутий ДВД диск з записом подій 08.05.2020, не можу бути прийнятий судом до уваги як доказ, оскільки запис на відео складається з чотирьох файлів, які перериваються, що є порушення Інструкції, відхиляється судом, оскільки з цього відеозапису чітко вбачається дотримання поліцейськими процедури огляду ОСОБА_1 на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, а запис відео окремими файлами не може слугувати підставою для визнання такого доказу недопустимим.

Також суд при прийнятті даної постанови застосовує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів сторони захисту ), сформовану в п. 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04), що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції (995_004) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади

зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі

проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), N 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Враховуючи вищевикладене суд зазначає, що інші доводи сторони захисту викладені у письмових запереченнях не впливають на висновки суду щодо встановлення вини ОСОБА_1 у вчиненому адміністративному правопорушенні та є юридично не вирішальними.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 249, 251, 252, 280, 283, 284, 285, 294 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 визнати винним у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накласти на останнього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 10200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Штраф підлягає оплаті у 15-денний строк (Призначення платежу: 21081300; протокол серії ДПР18 № 444465; отримувач ГУК Харківськ обл./Харківобл/21081300, банк отримувача Казначейство України (ел. адм. подат.), рахунок отримувача UA0020001, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37874947.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в розмірі 420 (чотириста двадцять) гривень 40 копійок (отримувач коштів ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача UA0026001, код класифікації доходів бюджету: 22030106).

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником до Харківського апеляційного суду через Близнюківський районний суд Харківської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова підлягає зверненню до виконання протягом трьох місяців з дня винесення.

Суддя С.П. Масло

15 липня 2020 року