Номер провадження: 33/813/667/20
Номер справи місцевого суду: 522/2026/20
Головуючий у першій інстанції Гаєва Л.В.
Доповідач Вадовська Л. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.06.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд Одеської області у складі судді Вадовської Л.М., при секретарі Дубрянській Н.О., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Приморського районного суду м. Одеси від 28 квітня 2020 року в справі №522/2026/20 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народженого в м. Одесі, який зареєстрований за адресом: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 173 КУпАП , -

в с т а н о в и в :

Постановою судді Приморського районного суду м. Одеси від 28 квітня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 173 КУпАП, із застосуванням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 85,00 грн.; стягнуто на користь держави судовий збір в сумі 420,40 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову скасувати, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Переглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги, скасування постанови суду та закриття провадження у справі з огляду на наступне.

Україна проголошена демократичною, правовою державою, в якій права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (стаття 1, частина друга статті 3 Основного Закону України).

Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України (частина друга статті 6 Основного Закону України).

За частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі додержання принципу законності (частини перша, друга статті 7); завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (стаття 245 КУпАП).

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з частиною 3 пункту (b) статті 31 Віденської Конвенції про право міжнародних договорів від 1969 року, ратифікованої Україною 14 квітня 1986 року, поряд з контекстом договору враховується наступна практика його застосування, яка встановлює угоду учасників щодо тлумачення.

Крім того, відповідно до статті 32 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод питання тлумачення і застосування Конвенції належить до виключної компетенції Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), який діє відповідно до Конвенції.

Таким чином, рішення ЄСПЛ є невід`ємною частиною Конвенції як практика її застосування і тлумачення.

Отже, виходячи з практики застосування ЄСПЛ статті 6 Конвенції, у випадку, якщо передбачені санкції є достатньо суворими, скоєне правопорушення має природу кримінального злочину, а отже, його судовий розгляд має відповідати принципу справедливості відповідно до статті 6 Конвенції. При цьому, у практиці ЄСПЛ сформувалася позиція, відповідно до якої застосування позбавлення волі у якості покарання надає правовій нормі характер, більшою мірою властивий кримінальному провадженню, ніж адміністративному або дисциплінарному.

Наприклад, у справі «Енгель та інші проти Нідерландів» від 8 червня 1976 року ЄСПЛ зазначив, що у суспільстві, в якому діє принцип верховенства права, покарання у вигляді позбавлення волі віднесені до «кримінальної» сфери, за винятком тих, які за своїм характером, тривалістю або способом виконання не можуть вважатися такими, що завдають суттєві збитки. Це правило зберігає свою чинність й у випадку, коли позбавлення волі є лише альтернативною формою стягнення, поряд із більш м`якими, наприклад, штрафом. У справі «Бенам проти Сполученого Королівства» ЄСПЛ встановив, що навіть за умови існування лише ризику або вірогідності застосування позбавлення волі інтереси правосуддя вимагають забезпечення справедливого судового розгляду.

У світлі наведених рішень ЄСПЛ треба відзначити, що згідно зі статтею 32 КУпАП за окремі види адміністративних правопорушень у виняткових випадках може встановлюватися санкція у вигляді адміністративного арешту до п`ятнадцяти діб.

За вчинення правопорушення, передбаченого статтею 173 КУпАП, визначено стягнення у вигляді штрафу або громадських робіт, або виправних робіт, або адміністративного арешту. З огляду на каральну мету стягнень, передбачених зазначеною статтею КУпАП, провадження, про яке йдеться, є кримінальним для цілей застосування Конвенції (рішення у справах «Озтюрк проти Німеччини» від 21 лютого 1984 року, пункти 52-54; «Лауко проти Словаччини» від 2 вересня 1998 року, пункти 56-59; ухвала щодо прийнятності у справі «Рибка проти України» від 17 листопада 2009 року).

Справі відносно ОСОБА_1 притаманний кримінальний характер , відповідно, можна дійти висновку, що стаття 6 Конвенції є застосовною у цій справі.

Конституційний Суд України у пункті 3.4 Рішення від 11 жовтня 2011 року №10-рп/2011 зазначив, що з аналізу положень міжнародних актів, наведених у цьому Рішенні, не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям «правопорушення». У пункті 3.6 цього Рішення Конституційний Суд України вказує, що відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним. У цьому ж Рішенні Конституційний Суд України поширює певні гарантії кримінального процесу і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Відтак, на всі стадії оскарження у судах постанов у справах даної категорії на осіб, яких притягнуто до адміністративної відповідальності, поширюються всі гарантії статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Водночас у статті 62 Конституції України закріплено презумпцію невинуватості - одне з найважливіших положень демократичної правової держави. Така гарантія знайшла своє відображення в пункті 1 статті 11 Загальної декларації прав людини, § 2 статті 6 Конвенції з прав людини, § 2 статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, принципі 36 до Зводу принципів захисту всіх осіб, які піддаються затриманню або ув`язненню у будь-якій формі.

Такої позиції дотримується і Європейський суд з прав людини, що у своєму рішенні у справі «Алене де Рібемон проти Франції» від 10 лютого 1995 року підкреслив, що сфера застосування принципу невинуватості обов`язкова не тільки для кримінального суду, а й для інших органів держави (пункт 33).

Крім того, ЄСПЛ у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що деякі справи про адміністративні правопорушення за своєю суттю мають кримінальний характер та повністю підпадають під гарантії статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункти 21-22 рішення від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України», пункт 33 рішення від 6 вересня 2005 року у справі «Гурепка проти України»).

У сенсі положень Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» вітчизняні суди застосовують при розгляді справ Європейську конвенцію з прав людини та практику Європейського суду з прав людини.

Згідно Протоколу про адміністративне правопорушення серія АПР18 №333796 від 28 січня 2020 року ОСОБА_1 28 січня 2020 року близько 18:00 годин в приміщенні П`ятого апеляційного адміністративного суду, розташованого за адресом: м. Одеса, проспект Гагаріна, будинок, 19/21, порушуючи громадський порядок, висловлювався нецензурною лайкою, штовхався, кидався в бійку до співробітників судової охорони, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене статтею 173 КУпАП.

Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд першої інстанції дійшов висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчинення дрібного хуліганства та наявність підстав для його адміністративної відповідальності.

Фактичними даними, на основі яких в справі встановлено наявність дрібного хуліганства та винність ОСОБА_1 у вчинення хуліганства є: Протокол про адміністративне правопорушення серія АПР18 №333796 від 28 січня 2020 року; Протокол АА №147242 про адміністративне затримання від 28 січня 2020 року, рапорти на ім`я начальника Територіального управління служби судової охорони в Одеській області, на ім`я начальника Шевченківського ВП Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області, пояснення співробітників служби судової охорони, інші документи, відеозапис.

ОСОБА_1 як особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, від надання пояснень при складанні протоколу про адміністративне правопорушення відмовився, його пояснення в суді першої інстанції були направленні на обґрунтування того, що його дії з хуліганством не пов`язані.

Об`єктом адміністративного проступку, передбаченого статтею 173 КУпАП є суспільні відносини у сфері охорони громадського порядку.

Громадський порядок - це обумовлена проблемами суспільства система врегульованих правовими та іншими соціальними нормами система відносин, що складаються у громадських місцях в процесі спілкування людей, і яка має на меті забезпечення спокійної обстановки суспільного життя, нормальних умов для праці і відпочинку людей, для діяльності державних органів, а також підприємств, установ та організацій.

Для визначення поняття громадський порядок із загальноприйнятого тлумачення цього поняття та судової практики є те, що громадський порядок - це стан суспільних відносин, що виник, сформувався, змінюється та існує під впливом дії правових норм (значною мірою), моральних засад, звичаїв, етичних правил, традицій, інших поза юридичних чинників і знаходить свій вияв (відображається) у безпечності громадського спокою, охороні здоров`я, честі та гідності людини, її прав та свобод, зокрема, права на відпочином, усталених правил співжиття, комунікацій (спілкування), у поведінці в побуті, у повазі та ставленні членів спільноти один до одного, у нормальному функціонуванні органів державної влади, місцевого самоврядування, різних установ, організацій, громадських об`єднань, інших інституцій, які займаються корисною суспільною діяльністю.

Громадське місце - це місце, яке дістало законодавче визначення як частина (частини) будь-якої будівлі, споруди, яка доступна або відкрита для населення вільно, чи за запрошенням, або за плату, постійно, періодично або час від часу, зокрема, під`їзди, а також підземні переходи, стадіони (сама по собі вулиця, двір не є громадським місцем).

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого статтею 173 КУпАП, полягає у нецензурній лайці в громадських місцях, образливому ставленні до громадян та інших діях, що порушують громадський порядок і спокій громадян. Обов`язвовою ознакою об`єктивної сторони цього правопорушення є місце його скоєння, а саме громадське місце.

З суб`єктивної сторони правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, де особа усвідомлює, що її дії протиправні, та передбачає, що в результаті їх здійснення будуть порушені громадський порядок, і особа прагне до цього. Елементом суб`єктивної сторони дрібного хуліганства є також мотив задоволення індивідуальних потреб самоствердження шляхом ігнорування гідності інших людей та наслідки у вигляді порушення громадського спокою і спокою громадян. Тобто, суб`єктивна сторона дрібного хуліганства полягає у неповазі до суспільства, у прагненні показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, самоутвердитися за рахунок приниження інших осіб, протиставити себе іншим громадянам суспільству, державі тощо. Наявні в справі докази вказують на те, що склад адміністративного правопорушення як то дрібного хуліганства в діях ОСОБА_1 не доведено.

Так, ОСОБА_1 прибув до суду близько 18:00 годин, проте був обмежений судовою охороною в тому, щоб пройти до поста охорони у приміщенні суду. ОСОБА_1 при собі мав посвідчення журналіста газети «Дорожній контроль Одеса», яке пред`явив, та відеокамеру, намір потрапити до приміщення суду пояснював діяльністю журналіста. ОСОБА_1 свої дії не вважає направленими на порушення громадського порядку і це не спростовано. Виниклий зі службою охорони словесний конфлікт, нецензурна лайка в ході такого була реакцією на затримання, а не передувала такому, відтак, така нецензурна лайка не складає об`єктивну сторону хуліганства. На час прибуття ОСОБА_1 до суду у приміщенні суду перебував його знайомий ОСОБА_2 та інші особи, які задовго до появи ОСОБА_1 прибули до суду в адміністративній справі, де ОСОБА_2 є стороною. ОСОБА_1 був затриманий разом з іншими особами та доставлений до поліції, на наявному в справі відеозаписі події не має фіксації хуліганських дій саме ОСОБА_1 .

Обставинам, що передували прибуттю ОСОБА_1 до суду та після його затримання, у даній справі правова оцінка не надається, так як встановленню підлягає лише те, чи вчинив ОСОБА_1 до свого затримання усвідомлено протиправні дії, що порушили громадський порядок.

Згідно статті 251 КУпАП на співробітників поліції, як на осіб, що в силу статті 255 КУпАП уповноважені на складання протоколів про адміністративні правопорушення, зокрема, за статтею 173 КУпАП, покладено імперативний обов`язок щодо збирання доказів, які в силу системного аналізу вимог статей 251 та 256 КУпАП мають бути додані до протоколу та/або посилання на які повинні міститися в самому протоколі.

Зібрані в справі докази в своїй сукупності не встановлюють наявність у ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 173 КУпАП.

Відповідно до положень пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин, зокрема, відсутності складу адміністративного правопорушення.

Недоведеність того, що ОСОБА_1 вчинив хуліганство, має наслідком відсутність складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 173 КУпАП, та закриття провадження у справі на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП.

Керуючись ст.ст.287, 292, 294 КУпАП, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову судді Приморського районного суду м. Одеси від 28 квітня 2020 року в справі №522//2026/20 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 173 КУпАП, - скасувати.

Провадження у справі №522//2026/20 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 173 КУпАП, - закрити.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя: Л.М. Вадовська