Справа № 946/3155/20 Провадження № 3/946/1077/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2020 року місто Ізмаїл

Суддя Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області Швець В.М., розглянувши матеріали адміністративних проваджень у відношенні:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, не працюючої, що мешкає: АДРЕСА_1 ,

про здійснення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення 29 травня 2020 року о 21 годині 35 хвилин ОСОБА_1 в місті Ізмаїл на перехресті вулиці Ватутіна та проспекту Суворова не виконала законні вимоги інспектора поліції ОСОБА_2 , ст.36 ЗУ про НП про обмеження доступу на визначену територію, штовхнула та намагалася вдарити, чим здійснила злісну непокору законному розпорядженню інспектора поліції ОСОБА_2 , чим вчинила адміністративне правопорушення передбачене ст.185 КУпАП.

ОСОБА_1 притягується до адміністративної відповідальності за здійснення правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків.

В судовому засіданні ОСОБА_1 провину у скоєнні вказаного правопорушення не визнала, дала пояснення, що дійсно перебувала у вказаний час у вказаному місці разом із чоловіком ОСОБА_3 та неповнолітньою дитиною ОСОБА_4 , 2008 року народження, автомобіль зупинили працівники поліції, чоловіка - ОСОБА_3 примусили сісти в поліцейський автомобіль, коли вона вийшла зняти дії поліціянтів на мобільний телефон, то його в неї вибила з рук співробітниця поліції, а потім, із застосуванням фізичної сили, не давала можливості сісти у власне авто, де плакала донька. Вважає, що непокору працівникам поліції не виказувала, жодних законних вимог до неї не було пред`явлено.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення ОСОБА_1 , суд доходить висновку про відсутність в її діях складу правопорушень, передбачених ст.ст.173 та 185 КУпАП.

Згідно ст.62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст.129 Конституції України розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.2 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини кожен обвинувачений у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У відповідності до положень ст.1 КпАП України, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно з ч.2 ст.7 КпАП України, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Положеннями ст.245 КпАП України визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст.251 КпАП України, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці данні встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, а також іншими документами.

Згідно ст.252 КпАП України, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст.256 КпАП України у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Відповідно до ст.280 КпАП України, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності до вищезазначених норм, суд дослідивши матеріали адміністративного провадження встановив, що протокол про адміністративне правопорушення, складений відносно ОСОБА_1 , не відповідає вищезазначеним вимогам. Так до протоколу не додано жодного доказу, про скоєння правопорушення: немає свідків, рапортів працівників поліції, жодного іншого можливого доказу, який би був долучений до протоколу. Також в протоколах не вказана суть правопорушення: за ст.185 КУпАП не вказано які законні вимоги були висунуті поліцейським до ОСОБА_1 , посилання на «ст.36 ЗУ про НП» є не загально використовуваною абревіатурою, а тому є не зрозумілим.

Що стосується наданого відеозапису з боді-камери, то, дослідивши відеозапис суд дійшов наступного.

Відповідно до п.9 ч.1 ст.31 Закону України «Про Національну поліцію», одним із превентивних заходів поліцейських є застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Під дію цієї норми підпадає і нагрудна відеокамера поліцейського.

Відповідно до ст.40 цього Закону поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:

1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб;

2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Відповідно до наказу Департаменту патрульної поліції НПУ від 03.02.2016 року N 100, яким затверджено Інструкцію про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них, передбачено:

- пункт 1.3 розділу 1 - необхідність відеофіксації: "використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) як превентивного поліцейського заходу є важливим елементом функціонування патрульної поліції, покликаним гарантувати чесність, відкритість та антикорупційну спрямованість діяльності патрульної поліції" (п. 1.3 Розділу І Інструкції).

- пункт 3.3 розділу 3 - випадки застосування такого превентивного заходу: "нагрудна відеокамера (відеореєстратор) повинна активовуватись працівником патрульної поліції та знаходитись у режимі відеозйомки при будь-якому контакті з особами, зокрема, але не виключно:

- при оформленні дорожньо-транспортної пригоди;

- при перевірці документів;

- при поверхневому огляді;

- при загрозі використання фізичної сили, спеціальних засобів або вогнепальної зброї;

- при наданні допомоги особам;

- у випадках, коли усвідомлення особою факту відеофіксації її поведінки може сприяти вирішенню конфліктної ситуації.

Патрульному заборонено використовувати відеореєстратор в особистих цілях чи не під час несення служби, а також заборонено самостійно показувати інформацію третім особам, змінювати, редагувати, видаляти, копіювати тощо - це закріплено у п. 3.7 Розділу 3 Інструкції. Після здачі технічного приладу уповноважена особа структурного підрозділу інформаційних технологій та зв`язку управління патрульної поліції зберігає відеозапис на сервері.

У п. 3.5 розділу 3 вказаної Інструкції зазначається, що після активації нагрудної відеокамери (відеореєстратора) все спілкування повинно бути записане безперервно.

При цьому, з наданих до протоколу на диску відео файлів вбачається, що відео зйомка не була проведено безперервно, є проміжки часу, які не охоплені наданими відео файлами, а тому вказані докази не є належними.

Крім того, в наданих відео працівники поліції оголошували ОСОБА_1 про її адміністративне затримання, але до матеріалів не долучено протоколу про затримання. Також на відео зафіксована присутність сторонньої особи, яка була свідком дій як ОСОБА_1 , так і працівників поліції, але відомості про цю особу працівниками поліції не встановлені, пояснення від неї не отримані та до справи не долучені. Крім того, на відео не зафіксовано жодних дій, на які посилається в протоколі, особа, що його складала.

Також, суд враховує, що в матеріалах справи є заява ОСОБА_1 на ім`я начальника відділу поліції про неправомірні дії працівника патрульної поліції Моїсєєвої І.К., але до справи не долучений жодний документ про прийняте за заявою рішення.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КпАП України провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст.284 КпАП України по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу; 3) про закриття справи. Постанова про закриття справи виноситься при оголошенні усного зауваження, передачі матеріалів на розгляд громадської організації чи трудового колективу або передачі їх прокурору, органу досудового розслідування, а також при наявності обставин, передбачених статтею 247 цього Кодексу.

Враховуючи те, що відносно ОСОБА_1 відсутній жодний належний, відносний та допустимий доказ того, що вона скоїла правопорушення, в її діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП.

За таких обставин суд доходить висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ст.185КУпАП, а тому провадження відносно неї підлягає закриттю відповідно до п.3 ч.1 ст.284 та п.1 ч.1 ст.247 КУпАП

Керуючись ст.ст.130,247,284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення за ст.185 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрити за відсутності в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч.5 ст.7 та ч.1 ст.287 КпАП України.

СУДДЯ Ізмаїльського міськрайонного суду В.М.Швець