Справа № 629/2295/20
Провадження № 3/629/488/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 липня 2020 року суддя Лозівського міськрайонного суду Харківської області Смірнова Н.А., розглянувши адміністративний матеріал, що надійшов з Лозівського ВП ГУНП в Харківській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Лозова, Харківської області, громадянки України, працюючої продавцем продовольчих товарів в магазині «Виноград» ФОП ОСОБА_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Лозівським МРВ УМВС України в Харківській області 23.12.1998 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ,

за ст. 44-3 КУпАП,

в с т а н о в и в:

До Лозівського міськрайонного суду Харківської області надійшов протокол про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 474439 від 05 травня 2020 року, в якому вказано, що 05.05.2020 року о 16 год. 35 хв. ОСОБА_1 в м. Лозова на 4 мікрорайоні в магазині «Виноград» здійснювала торгівлю спиртних напоїв на розлив в приміщенні магазину, чим порушила постанову КМУ №211.

Вищенаведене діяння ОСОБА_1 , кваліфіковане поліцейським за ознаками складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КпАП України, як порушення правил щодо карантину.

25.06.2020 року на адресу суду від представника правопорушника адвоката Литвинової Г.В. надійшли заперечення на протокол, в яких зазначено, що протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 є безпідставним та необґрунтованим, оскільки ОСОБА_1 не є суб`єктом господарювання, а лише працює за трудовим договором, а тому не може нести відповідальність за порушення ст. 44-3 КУпАП. Також зазначила, що в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили, що ОСОБА_1 є безпосереднім суб`єктом господарювання, або порушила будь-який нормативно-правовий акт, оскільки діяльність магазинів, які здійснюють торгівлю продуктами харчування, постановою КМУ від 11.03.2020 року № 211 або будь-яким іншим нормативно-правовим актом, не заборонено.

ОСОБА_1 про час і місце розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином, до суду не з`явилася, причину неявки суду не повідомила.

Представник правопорушника адвокат Литвинова Г.В. в судове засідання не з`явилася, але надала суду заяву в якій просила провести розгляд справи за її відсутності та за відсутності її довірителя. Також просила закрити провадження по справі у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення з підстав, викладених у запереченні на протокол від 25.06.2020 року.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 КпАП України, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» №1645-ІІІ від 06 квітня 2000 року визначено, що карантин - це адміністративні та медико-санітарні заходи, що застосовуються для запобігання поширенню особливо небезпечних інфекційних хвороб.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» №1645-ІІІ від 06 квітня 2000 року карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України.

Питання про встановлення карантину порушує перед Кабінетом Міністрів України центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, за поданням головного державного санітарного лікаря України.

Рішення про встановлення карантину, а також про його відміну негайно доводиться до відома населення відповідної території через засоби масової інформації.

У рішенні про встановлення карантину зазначаються обставини, що призвели до цього, визначаються межі території карантину, затверджуються необхідні профілактичні, протиепідемічні та інші заходи, їх виконавці та терміни проведення, встановлюються тимчасові обмеження прав фізичних і юридичних осіб та додаткові обов`язки, що покладаються на них. Карантин встановлюється на період, необхідний для ліквідації епідемії чи спалаху особливо небезпечної інфекційної хвороби. На цей період можуть змінюватися режими роботи підприємств, установ, організацій, вноситися інші необхідні зміни щодо умов їх виробничої та іншої діяльності. До відміни карантину його територію можуть залишити особи, які пред`явили довідку, що дає право на виїзд за межі території карантину.

Організація та контроль за дотриманням встановленого на території карантину правового режиму, своєчасним і повним проведенням профілактичних і протиепідемічних заходів покладаються на місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування.

Так, статтею 44-3 КУпАП встановлена відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідеміологічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекціями та хворобами.

Вказана стаття має бланкетний характер, оскільки відсилає до інших нормативно-правових актів.

Згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої короновірусом SARS-CoV-2» (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України №215 від 16 березня 2020 року «Про внесення змін до Постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року та постановою Кабінету Міністрів України від №239 від 25 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України») на усій території України з 12 березня 2020 року по 24 квітня 2020 року встановлено карантин, який продовжений до 31.07.2020.

Так, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020, підпунктом 8 пункту 2 вказаної постанови передбачено, зокрема: заборону до 24 квітня 2020 року роботу суб`єктів господарювання, яка передбачає приймання відвідувачів, зокрема закладів громадського харчування (ресторанів, кафе тощо), торговельно-розважальних центрів, інших закладів розважальної діяльності, фітнес-центрів, закладів культури, торговельного і побутового обслуговування населення, крім: торгівлі продуктами харчування, пальним, деталями та приладдям для транспортних засобів та сільськогосподарської техніки, засобами гігієни, лікарськими засобами та виробами медичного призначення, технічними та іншими засобами реабілітації, ветеринарними препаратами, кормами, пестицидами та агрохімікатами, насінням і садивним матеріалом, добовим молодняком свійської птиці, засобами зв`язку та телекомунікацій, в тому числі мобільними телефонами, смартфонами, планшетами, ноутбуками та іншими товарами, що відтворюють та передають інформацію, в спеціалізованих магазинах, які обов`язково повинні мати прямі контракти з операторами зв`язку, за умови забезпечення персоналу (зокрема захист обличчя та очей) та відвідувачів засобами індивідуального захисту, зокрема респіраторами або захисними масками, у тому числі виготовленими самостійно, перебування в приміщенні не більше одного відвідувача на 10 кв. метрів торговельної площі, а також дотримання інших санітарних та протиепідемічних заходів.

Постановою Кабінету Міністрів України № 215 від 16.03.2020 року до вищезазначеної постанови внесено зміни, якими зокрема, на період карантину з 00 год. 01 хв. 17 березня 2020 року до 3 квітня 2020 року роботу суб`єктів господарювання, яка передбачає приймання відвідувачів, зокрема закладів громадського харчування (ресторанів, кафе тощо), торговельно-розважальних центрів, інших закладів розважальної діяльності, фітнес-центрів, закладів культури, торговельного і побутового обслуговування населення, крім роздрібної торгівлі продуктами харчування, пальним, засобами гігієни, лікарськими засобами та виробами медичного призначення, засобами зв`язку, провадження банківської та страхової діяльності, а також торговельної діяльності і діяльності з надання послуг з громадського харчування із застосуванням адресної доставки замовлень за умови забезпечення відповідного персоналу засобами індивідуального захисту (п.п. 3) п. 1 Постанови).

За змістом вищевказаної постанови дозволена робота суб`єктів господарювання з роздрібної торгівлі, зокрема засобами гігієни та продуктами харчування.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 Господарського кодексу України суб`єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством.

Частиною 2 вказаної статті визначено, що суб`єктами господарювання є:1) господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до ЦК України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку; 2) громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Відповідно до трудового договору від 06.08.2018 року ОСОБА_1 працює за трудовим договором з ФОП ОСОБА_2 на посаді продавця продовольчих товарів.

Виходячи зі змісту ст. 55 Господарського кодексу України, ОСОБА_1 не може бути суб`єктом правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, оскільки вона є лише найманим працівником, а не безпосереднім суб`єктом господарювання, як то визначено вказаною статтею.

Тому беручи до уваги, що ОСОБА_1 є лише найманим працівником, а не безпосереднім суб`єктом господарювання (посадовою особою), що здійснював згадану в протоколі діяльність, тому в розумінні ст. 44-3 КУпАП вона не є суб`єктом вказаного правопорушення, а протокол не містить відомостей та належних доказів того, що правопорушник є суб`єктом господарювання.

У відповідності до положення ст. 9 КпАП України - адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Під адміністративним правопорушенням, як підставою адміністративної відповідальності розуміється винне протиправне діяння, яке посягає на встановлені правом і забезпечені адміністративно-правовими санкціями правила поведінки громадян і посадових осіб в сфері державного управління.

Так, єдиною підставою адміністративної відповідальності є наявність складу адміністративного правопорушення, як в нормативному так і у фактичному аспекті.

Відповідно ст. 44-3 КпАП України диспозиція статті передбачає порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Відповідно до вимог ст. 280 КпАП України при розгляді справи суд зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст.ст. 245, 252, 280 КпАП України завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Кваліфікація того чи іншого правопорушення здійснюється шляхом встановлення його складу. Склад правопорушення - це сукупність передбачених законом ознак, які характеризують дане діяння як адміністративне правопорушення і відрізняють його від інших правопорушень. Іншими словами, склад правопорушення - це встановлена правом сукупність ознак, при наявності яких антисуспільне діяння вважається адміністративним правопорушенням.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише при наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, обов`язковими елементами якого є: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона (вина). Відсутність хоча б одного із вказаних елементів виключає склад правопорушення взагалі, кваліфікувати діяння як адміністративне правопорушення неможливо, а порушена справа підлягає закриттю.

Крім того, відповідно до ст. 1 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.

При складанні протоколу інспектором повинно бути з`ясовано всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, але встановлені при дослідженні справи обставини свідчать про неналежне з`ясування всіх обставин інспектором, що призвело до прийняття неправильного рішення по справі.

Також, працівники Національної поліції повинні не забувати, що їх завданням є надання поліцейських послуг у сферах: 1) забезпечення публічної безпеки і порядку; 2) охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; 3) протидії злочинності; 4) надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги ( ст. 2 Закону України «Про Національну поліцію»), а не виконувати лише тільки функцію карального органу, необхідно працювати на довіру громадян України.

Згідно із ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

У відповідності до п.43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey, п. 282) доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Стаття 19 Конституції України, передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: відсутність складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи викладене, беручи до уваги послідовні та логічні заперечення щодо протоколу, що не викликають сумніву щодо їх достовірності, відсутність виконання працівниками поліції приписів Кодексу України про адміністративне правопорушення і дотримуючись його завдань, суд вважає за необхідне закрити справу за відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ст. 44-3КУпАП.

В свою чергу, Законом України «Про судовий збір» (зі змінами та доповненнями) та ст. 40-1 КУпАП України визначено, що судовий збір стягується лише у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, а тому виходячи з норм ч. 2 ст. 284 та ст. 247 КУпАП України, суддя не вбачає підстав для стягнення судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст. 44-3, п. 1 ч. 1 ст. 247, 283-284 КпАП України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження в справі відносно ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КпАП України, за відсутністю в її діях події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена особою, щодо якої її винесено, її захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках передбачених ч. 5 ст. 7 КУпАП України, протягом десяти днів з дня винесення постанови.

В разі оскарження постанови, відповідно до ст. 291 КУпАП України, перебіг строку давності зупиняється до розгляду скарги. У разі відстрочки виконання постанови, відповідно до ст. 301 КУпАП України, перебіг строку давності зупиняється до закінчення строку відстрочки.

Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Скарга подається до Харківського апеляційного суду через Лозівський міськрайонний суд Харківської області.

Суддя Н.А. Смірнова