Справа № 522/8832/20
Провадження № 3/522/5426/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2020 року суддя Приморського районного суду м. Одеси Дерус А.В., розглянувши матеріали про адміністративне правопорушення, які надійшли з Шевченківського ВП Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області у відношенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , про притягнення до адміністративної відповідальності по ст. 44-3 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 757121, 13.05.2020 року з 10.00 до 12.00 год. гр. ОСОБА_1 перебуваючи біля адміністративної будівлі ООД, за адресою м. Одеса, пр. Шевченка, № 4, організував проведення пікету, чим допустив порушення п. 7 постанови КМУ № 211 від 11.03.2020 року.

ОСОБА_1 та його захисник в суді заперечували що скоєння правопорушення, посилаючись на наступне.

Стаття 44-3 КУпАП передбачає відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Згідно підпункту 7 пункту 2 Постанови КМ України від 11 березня 2020 року № 211, (в редакції чинній на час складення протоколу) заборонено до 11 травня 2020 року проведення всіх масових (культурних, розважальних, спортивних, соціальних, релігійних, рекламних та інших) заходів, крім заходів, необхідних для забезпечення роботи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, індивідуальних тренувальних занять (біг, хода, їзда на велосипеді, рух на активних візках спортсменів з інвалідністю) спортсменів штатних команд національних збірних команд України з олімпійських, неолімпійських, національних видів спорту та видів спорту осіб з інвалідністю, за умови забезпечення учасників засобами індивідуального захисту, зокрема респіраторами або захисними масками, у тому числі виготовленими самостійно, а також дотримання відповідних санітарних та протиепідемічних заходів.

Згідно ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний, зокрема з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

За приписами ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

В протоколі про адміністративне правопорушення, зазначено, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення шляхом організації масового заходу (пікету).

Масовий захід це заздалегідь сплановане і визначене за місцем, часом, кількістю учасників і причинами зібрання людей, що має характер свята, культурного або рекламного заходу або ділової зустрічі.

Проте, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, що свідчать про організацію вказаного пікету саме ОСОБА_1 . Зокрема те, що він заздалегідь, до початку заходу, повідомив певну кількість учасників про його проведення та закликав взяти у ньому участь, відсутні докази того, що він зібрав людей для пікету. Показання свідків правопорушення (у разі його вчинення), або осіб, які були присутні за зібранні, органом поліції не відбиралися.

При цьому, ОСОБА_1 співробітникам поліції пояснив, що він подавав заявку на проведення одиничного пікету, що не заборонено законодавством.

Законодавство України не містить також і чіткого визначення терміну "мирне зібрання", а перелік форм мирних зібрань, наведений у ст. 39 Конституції України, не є вичерпним.

Безумовно, пікет є однією з форм мирного заходу, право на яке забезпечується ст. 39 Конституції України.

При підготовці до пікету ОСОБА_1 керувався, крім Конституції, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, Міжнародним пактом про громадянські і політичні права.

Біля ОСОБА_1 , під час проведення пікету, на необхідній соціальній дистанції були ще декілька осіб, та їх кількість не перевищувала 10 осіб. Це при проведенні одиночних пікетів є частою практикою, коли особи самостійно приєднаються до проведення пікетів без запрошень та закликів.

Зі змісту протоколу не вбачається, який саме масовий захід проводив ОСОБА_1 , не розкрита об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого саме статтею 44-3 КУпАП, тобто не визначено в чому та в яких діях полягало порушення ОСОБА_1 правил щодо карантину, згідно підпункту 7 п. 2 постанови КМУ від 11.03.2020 р. № 211, на який посилається працівник поліції як на порушення акту законодавства.

До даного протоколу, на доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, не було надано належних, достатніх та допустимих доказів.

З пояснень ОСОБА_1 вбачається, що він проводив одиночний пікет, який був попередньо зареєстрований в ООДА.

Доданий до протоколу рапорт поліцейського про те, що ОСОБА_1 провів пікет, не підтверджений іншим доказами. Рапорт працівника поліції не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

Таким чином, в матеріалах справи відсутні в достатньому обсязі належні та допустимі докази вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення, без сукупності достатніх та переконливих доказів вини особи, не може бути підставою для притягнення до адміністративної відповідальності. Органом поліції не доведена наявність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП.

Право громадян збиратися мирно, без зброї і проводити збори, мітинги, походи і демонстрації, закріплене в статті 39 Конституції України, - їх невідчужуване і непорушне право, гарантоване Основним Законом України.

Це право є однією з конституційних гарантій права громадянина на свободу свого світогляду і віросповідання, думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань, на використання і поширення інформації усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір, права на вільний розвиток своєї особистості тощо. При здійсненні цих прав і свобод не по-винно бути посягань на права і свободи, честь і гідність інших людей. За Конституцією України (стаття 68) кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України.

У Конституції України закріплено, що обмеження цього права може встановлюватися судом відповідно до закону і лише в інтересах національної безпеки та громадського поряд-ку для охорони здоров`я населення. Тобто, алгоритм обмеження права на мирні зібрання такий: громадськість звертається до органу влади із запитом про проведення, наприклад, мітингу. Орган місцевого самоврядування або виконавчої влади звертається до суду з клопотанням про заборону проведення цього мітингу у зв`язку з карантином. Після ухвалення рішення суду, воно доводиться до громадськості. Отже орган влади чи місцевого самоврядування не може самостійно заборонити проведення таких заходів. Це може зробити тільки суд.

У рішеннях від 30.05.2013 року у справі № 36673/04 «Малофєєва проти Росії» та від 20.09.2016 року у справі № 926/08 «Карелін проти Росії», Європейський суд з прав людини зауважив, що формулювання правопорушення, викладене у фабулі постанови про адміністративне правопорушення, слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведена не судом, а перед судом у змагальному процесі. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки, таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 22.12.2010 року № 23-рп/2010 зазначив (п. 4), що Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: юридична відповідальність особи має індивідуальний характер; обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Конституційний Суд України на підставі наведеного дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Статтею 7 КУпАП визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом .

Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

При оцінювані зібраних за справою доказів у їх сукупності, приходить до висновку, що в матеріалах справи недостатньо доказів, які встановлюють наявність адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП та провину ОСОБА_1 у його вчиненні.

Суду не надані належні та допустимі докази порушення ОСОБА_1 тому суд вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Згідно п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи зазначені обставини, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, суд вважає за необхідне адміністративну справу відносно ОСОБА_1 закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 7, 9, 130, 245, 251, 252, 283, 284, 247 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносноОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про притягнення до адміністративної відповідальності по ст. 44-3 КУпАП, закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Одеського апеляційного суду.

Суддя А.В. Дерус

14.07.2020