Справа № 369/1336/20 Головуючий в суді І інстанції - Омельченко М.М.
Провадження № 33/824/1271/2020 Доповідач в суді II інстанції - Рудніченко О.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2020 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Рудніченко О.М.

секретар: Ганжа В.В.,

за участю:

особи, яка притягається до відповідальності ОСОБА_1 ,

потерпілої ОСОБА_2 ,

представника потерпілої, адвоката Красильникової К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 лютого 2020 року, якою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,-

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого

ч.1 ст.173-2 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ГР №204346 від 26.01.2020 ОСОБА_1 26.01.2020 близько 9 години за місцем спільного проживання вчинив насильство психологічного характеру відносно дружини ОСОБА_2 , чим вчинив домашнє насильство - адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 лютого 2020 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 420 грн. 40 коп.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 лютого 2020 року та закрити провадження у справі.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що оскаржувана постанова винесена з порушенням норм КУпАП, зокрема, у протоколі про адміністративне правопорушення серії ГР №204346 від 26.01.2020 та своїх поясненнях, доданих до матеріалів справи, у відповідних розділах ОСОБА_1 вказав на те, що зі змістом протоколу не погоджується, оскільки він не відповідає дійсності, свою вину не визнає.

Так, на думку апелянта, суд не звернув увагу на ту обставину, що при виїзді на місце події першого наряду поліції не було виявлено ніяких порушень з боку ОСОБА_1 , передбачених ч.1 ст.173-2. Тому не зрозуміло яка була необхідність викликати другий наряд поліції через дві години після подій, коли останнього вже не було вдома. Викладене є підставою підозрювати, що дружина ОСОБА_2 намагалася сфабрикувати вказану справу.

Окрім того достовірність пояснень ОСОБА_2 та ОСОБА_3 нічим не підтверджені та не перевірені ні працівниками поліції ані судом.

Також в протоколі зазначено, що ОСОБА_2 заподіяна психологічна шкода, внаслідок домашнього насильства. Однак доказів цього до суду не надано, та не пояснено в чому саме виявлено психологічне насильство.

Окрім того в протоколі зазначено, що «причинив психологічну шкоду», в той же час у постанові суду вказано, що ОСОБА_1 «завдав шкоду психічному здоров`ю». Оскільки між цими визначеннями є суттєва різниця, апелянт вважає, що шкода психічному здоров`ю має бути підтверджена спеціалістами відповідного профілю. Таких підтверджень в матеріалах справи не міститься.

Апелянт звертає увагу на те, що у супереч вимогам ст.280 КУпАП оскаржуваною постановою не встановлено, які конституційні права і свободи члена сім`ї порушив ОСОБА_1 , спричинення моральної шкоди, шкоди фізичному чи психічному здоров`ю не доведено. Також не встановлено у чому саме полягало насильство відносно ОСОБА_2 , які саме наслідки це мало для неї, якщо це було психологічне насильство, то чи спричинило емоційну невпевненість, нездатність захистити себе та чи може завдаватися чи завдається шкода психічному здоров`ю.

Тому, на думку ОСОБА_1 вищенаведені обставини виключають провадження у справі.

Заслухавши доповідь судді,

пояснення ОСОБА_1 який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити,

пояснення потерпілої ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_4 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги,

пояснення свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_5 ,

перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Водночас, згідно з вимогами ст.280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення, в числі інших визначених законом обставин, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

В силу ст.251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку відповідним органом встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для вирішення справи.

Європейським судом з прав людини (в подальшому ЄСПЛ) у багаточисельних рішеннях висловлена правова позиція щодо розгляду національними судами справ про адміністративні правопорушення. Так, у рішенні Суду "Енгель та інші проти Нідерландів" були визначені критерії, за наявності одного із них будь-яке правопорушення повинне розцінюватись як кримінальне і розглядатись за процедурою, визначеною національним законодавством для кримінальних правопорушень.

Такими критеріями є: "критерій національного права", який визначає те, що будь-яке протиправне діяння є злочином, якщо воно передбачене як злочин відповідним національним законодавством; "критерій кола адресатів", відповідно до якого правопорушення повинне розглядатись як кримінальне, якщо відповідальність за нього поширюється на невизначене коло осіб; "критерій мети та тяжкості наслідків", за змістом якого вчинене правопорушення розглядається за природою кримінального злочину, якщо санкція за його вчинення є достатньо суворою і передбачає елемент покарання. У будь-якому випадку правопорушення повинне розцінюватись як кримінальне і розглядатись за правилами кримінального правопорушення за яке призначене покарання (стягнення), за яким особа позбавляється волі. Зазначені положення знайшли в подальшому своє відображення у чисельних рішеннях ЄСПЛ, зокрема: "Лутц проти Німеччини", "Карелін проти Російської Федерації", "Гурепка проти України", "Лучанінова проти України", "Швидка проти України" та інших.

Аналіз диспозиції та санкції ч.1 ст. 173-2 КУпАП дає підстави стверджувати те, що це правопорушення відповідає критерію "кола адресатів" та критерію "мети та тяжкості наслідків". Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Наведене вказує на те, що зазначене вище правопорушення повинне розглядатись за процедурою кримінального судочинства. У зв`язку із цим, при розгляді апеляційної скарги, при наданні оцінки доказам та вирішенні питання про законність та обґрунтованість судового рішення суд вважає за необхідне застосовувати відповідні положення кримінального процесуального закону, в тому числі і щодо сутності адміністративного правопорушення, яке за своєю юридичною природою фактично є обвинуваченням.

Забезпечення доведеності вини є складовою частиною однієї із засад кримінального провадження відповідно до п.10 ч.1 ст.7, ст. 17 КПК України та однією із засад судочинства відповідно до п.2 ч.1 ст.129 Конституції України.

Проте, вищевказані вимоги закону суддею місцевого суду дотримані не були і висновок про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, за обставин, наведених у постанові, є передчасним та необґрунтованим.

Прийняти своє рішення за наслідками розгляду справи про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності апеляційний суд не може, позаяк, на переконання апеляційного суду, протокол про адміністративне правопорушення складений з порушеннями, які неможливо усунути на стадії апеляційного розгляду, зважаючи на повноваження апеляційного суду. Справа, на підставі ст.278 КУпАП, повинна була би бути повернута судом першої інстанції органу, що склав протокол, на доопрацювання, з наступних підстав.

Перевіркою матеріалів справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 встановлено, що суддя місцевого суду при розгляді цієї справи прийшов до висновку, що усі досліджені докази у своїй сукупності та взаємозв`язку стали переконливими та достатніми для суду щодо встановлення вини ОСОБА_1 , а саме, що останній вчинив психологічне насильство відносно дружини ОСОБА_2 , чим вчинив дії, відповідальність за які передбачена ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції послався, як на доказ вини ОСОБА_1 , зокрема на протокол про адміністративне правопорушення серії ГР №204346 від 26 січня 2020 року.

Відповідно до приписів ст.256 КУпАП в протоколі про адміністративне правопорушення, крім іншого, зазначаються місце, час вчинення та суть правопорушення, прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є, пояснення особи, що притягується до адміністративної відповідальності, інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Посадовою особою, що складає протокол, ставиться у вину особі вчинення таких конкретних протиправних діянь, що містять в собі ознаки того чи іншого адміністративного правопорушення, що відображається у протоколі. Суддя ж, розглянувши справу повинен переконатись у наявності чи відсутності підстав для притягнення особи до адміністративної відповідальності за конкретні дії.

Згідно диспозиції ч.1 ст.173-2 КУпАП відповідальність за цією статтею настає в разі вчинення насильства в сім`ї, тобто умисного вчинення будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання захисного припису особою, стосовно якої він винесений, непроходження корекційної програми особою, яка вчинила насильство в сім`ї.

Однак посадовою особою, якою складався протокол, таких вимог законодавства не було дотримано. Суд першої інстанції не перевірив складений протокол на предмет відповідності протоколу вимогам ст.256 КУпАП, поклав його в основу доведеності вини ОСОБА_1 та вийшов фактично за межі обвинувачення, що є неприпустимим.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення (а.с.1), ОСОБА_1 інкримінувалось, що він 26 січня 2020 року, вчинив домашнє насильство відносно гр. ОСОБА_2 , а саме поводив себе агресивно та поводив себе агресивно, чим вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до вищевказаного протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 не ставиться у провину вчинення насильства психологічного характеру відносно дружини ОСОБА_2 , як про це зазначив суд першої інстанції, а лише зазначено, що ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство відносно гр. ОСОБА_2 , а саме поводив себе агресивно та поводив себе агресивно.

Окрім того, обов`язковою ознакою об`єктивної сторони цього правопорушення є наявність наслідків у виді завдання чи можливості завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого. В протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено настання конкретних наслідків вчинення адміністративного правопорушення, хоча, за змістом диспозиції ч.1 ст. 173-2 КУпАП, встановлення і відображення у протоколі наслідків, які утворюють об`єктивну сторону змісту правопорушення, є обов`язковим.

При цьому, враховуючи, що розгляд справи в суді здійснюється лише в межах перевірки тих обставин, які були встановлені органом, який склав протокол, та для з`ясування обставин, що мають значення для вирішення справи, на суд не може бути покладена функція фактично збільшення об`єму обвинувачення, оскільки таким чином буде порушено принцип змагальності, та з огляду на те, що без встановлення наслідків правопорушення та зазначення таких обставин у протоколі, який є актом звинувачення (могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого), суд апеляційної інстанції не має можливості прийняти остаточне законне рішення по суті справи, тому постанову суду слід скасувати та прийняти нову, якою матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 повернути до Києво-Святошинського ВП ГУ НП в Київській області для встановлення факту вказаного правопорушення та конкретизації таких наслідків у протоколі про адміністративне правопорушення.

Оскільки наведені порушення, як судом першої інстанції, так і органом, що складав протокол, є істотними і не можуть бути усунені в судовому засіданні, постанова суду підлягає скасуванню, а матеріали справи як неналежно оформлені - поверненню до Києво-Святошинського ВП ГУ НП в Київській області для приведення змісту протоколу відповідно до вимог чинного законодавства та повторного направлення справи до суду, під час якого слід належним чином перевірити доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 лютого 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП - скасувати, матеріали повернути до Києво-Святошинського ВП ГУ НП в Київській області для доопрацювання.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О.М. Рудніченко