Справа № 496/1339/20
Провадження № 3/496/916/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2020 року суддя Біляївського районного суду Одеської області Галич О.П., розглянувши матеріали, які надійшли від Біляївського ВП ГУНП в Одеській області, про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , працюючого в ГУ ДПСС в Одеській області на посаді першого заступника начальника,

за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

До Біляївського районного суду Одеської області надійшов протокол про адміністративне правопорушення серії БД № 269814 від 30 березня 2020 року відносно ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

У протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що 30.03.2020 року о 08 год. 55 хв. ОСОБА_1 керуючи автомобілем марки «Toyota Fortuner» державний номер НОМЕР_1 в м. Біляївка по вул. Генерала Плієва на дорозі із двохстороннім рухом, який має по одній смузі в кожному напрямку з відсутньою суцільної лінії дорожньої розмітки допустив виїзд на смугу зустрічного напрямку та допустив зіткнення з автомобілем марки «ВАЗ 2109» державний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , яка здійснила маневр поворот ліворуч та рухалась йому у зустрічному напрямку. В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження.

У судовому засіданні захисник Драган В.М. просив закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Допитаний в судовому засіданні в якості особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 винним себе у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП не визнав та повністю заперечив свою винуватість у вчиненні зазначеного правопорушення, та пояснив, що він здійснив маневр у ліву сторону щоб не допустити зіткнення з автомобілем марки «ВАЗ 2109», оскільки його машина має значну вагу та у разі, якщо б він в`їхав у ВАЗ то були б жертви. Швидкість руху його автомобіля була 40 км./год. Також підтримав свого захисника та просив закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_3 пояснив, що 30.03.2020 року близько 09-00 годин на він рухався на перехресті в м. Біляївка по вул. Генерала Плієва та бачив яким чином відбулося ДТП. Так на зустріч ОСОБА_1 їхав автомобіль марки «ВАЗ 2109», який повертав ліворуч в межах дії знаку «надати дорогу», але зупинку не здійснив та не пропускаючи автомобілі, які рухались по головній дорозі, здійснив маневр. В свою чергу, ОСОБА_1 щоб уникнути зіткнення виїхав на зустрічну смугу та зупинився, але автомобіль «ВАЗ 2019» продовжував рух та здійснив зіткнення з автомобілем «Toyota Fortuner». ОСОБА_1 рухався з не великою швидкістю так як попереду є магазин та біля нього були люди.

Суд, вислухавши пояснення ОСОБА_1 , свідка ОСОБА_3 дослідивши матеріали адміністративної справи, у відповідності до положень ст. 252 КУпАП, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, приходить до наступного.

Частиною 1 статті 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 256, 280 КУпАП, одним із завдань провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи. Необхідно також встановити, чи вчинено правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, а також інші обставини, які мають значення для справи. Наявним у матеріалах справи доказам, суд повинен дати належну оцінку.

Приймаючи рішення у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, суд має з`ясувати її фактичні обставини, перевірити й оцінити усі наявні докази, встановити причинний зв`язок між порушенням Правил дорожнього руху України і настанням певних наслідків.

Згідно ст. 124 КУпАП особа несе відповідальність за даною статтею у випадку порушення нею, як учасником дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Отже, обов`язковою умовою для констатування судом наявності в діях особи складу правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, є порушення цією особою правил дорожнього руху та наявність прямого причинного зв`язку між цим порушенням та наслідками у вигляді пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Відповідно до положень ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису та інше, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Пунктом 1.4, 1.5 ПДР України встановлено, що кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.

Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

У пунктах 10.1. 10.3. 10.4. ПДР України вказано, що перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху. У разі перестроювання водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що рухаються в попутному напрямку по тій смузі, на яку він має намір перестроїтися. Водій, що виконує поворот ліворуч або розворот поза перехрестям з відповідного крайнього положення на проїзній частині даного напрямку, повинен дати дорогу зустрічним транспортним засобам, а при виконанні цих маневрів не з крайнього лівого положення на проїзній частині - і попутним транспортним засобам. Водій, що виконує поворот ліворуч, повинен дати дорогу попутним транспортним засобам, які рухаються попереду нього і виконують розворот.

Приписами п.1.4. ПДР встановлено, що кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила, тому ОСОБА_1 , рухаючись по смузі свого руху, вправі був розраховувати на виконання ОСОБА_2 вимог п. 10.1 10.4 ПДР, які регулюють порядок здійснення початку руху, зміну напрямку руху та розвороту.

Суд вважає, що дії ОСОБА_1 виїзд на зустрічну смугу руху, не мають прямого причинного зв`язку із настанням ДТП, так як разі додержання потерпілою ОСОБА_2 вимог п.10.1-10.4. ПДР зіткнення автомобілів не відбулося б.

Положення ст. 7 КУпАП передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

У відповідності до роз`яснень, які містяться в ч. 2 п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 року №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», визнання особи винуватою, може мати місце лише за умови доведеності її вини.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України» та статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року №23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України принцип презумпції невинуватості.

Згідно положень ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Оскільки вина є основною ознакою суб`єктивної сторони правопорушення, то відсутність вини свідчить про відсутність складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відсутність доказів, які би "поза розумним сумнівом" підтверджували вину ОСОБА_1 , оскільки доказів того, що ним скоєно дорожньо-транспортну пригоду в матеріалах справи немає та не встановлено їх в судовому засіданні, натомість наявні в матеріалах справи докази не підтверджують винність ОСОБА_1 у скоєні адміністративного правопорушення.

Згідно зі ст.129 Конституції України розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в надані ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

А тому, беручи до уваги загальний правовий принцип, закріплений в ст. 62 Конституції України, який передбачає, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, суд вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ст. 124 КУпАП, що згідно п. 1 ст. 247 КУпАП є обставиною, яка виключає провадження по справі.

Враховуючи вищевикладене, провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю складу правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 1, 3, 8, 9, 57 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 124, 247, 251, 252, 266, 284, 294 КпАП України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Закрити провадження в справі відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через Біляївський районний суд, протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя О.П. Галич