Справа № 346/1754/20
Провадження № 33/4808/313/20
Категорія ч. 1 ст. 130 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Калинюк О. П.
Суддя-доповідач Повзло
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2020 року м. Івано-Франківськ

Суддя Судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду Повзло В.В., за участю особи, що притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та його захисника Атаманюка Володимира Михайловича, розглянувши апеляційну скаргу захисника Атаманюка В.М. на постанову судді Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 26.05.2020 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, який не працює,

визнано винуватим та притягнено до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП з накладенням на нього адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 10200 десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік. Цією ж постановою стягнуто судовий збір, -

ВСТАНОВИВ:

В апеляційній скарзі захисник Атаманюк В.М. просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати постанову суду, провадження по справі зарити, у зв`язку із відсутністю події правопорушення. В обґрунтування причин пропуску строку, посилається на те, що судове рішення прийнято у відсутність ОСОБА_1 , якого не було належним чином сповіщено, що є порушенням ст. 268 КУпАП, повний текс постанови отримано 10.06.2020 року, що, на його думку, є поважними причинами пропуску строку. Незаконність судового рішення обґрунтовує неповнотою судового розгляду та спрощеним підходом. Посилається на те, що причиною перевірки стану ОСОБА_1 на алкогольне сп`яніння було те, що працівники поліції повідомили останньому про неправильне розміщення номерного знаку, після чого запропонували проходити огляд, незважаючи на те, що транспортний засіб не рухався. Апелянт стверджує, що працівники поліції не мали біля себе приладу «Драгер», та не пропонували ОСОБА_1 пройти огляд в медичному закладі, що унеможливлює притягнення останнього за відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. Вважає, що зазначені у протоколі ознаки сп`яніння є надуманими. Посилається на те, що в якості доказ долучено відеозапис, який не був досліджений судом першої інстанції. Наголошує, що ні він, ні ОСОБА_1 вказаного відеозапису не оглядав. Звертає увагу на те, що жодних свідків під час спілкування ОСОБА_1 з працівниками поліції на місці зупинки транспортного засобу, не було, що є порушення ст. 266 КУпАП та свідчить, на думку апелянта, про недійсність огляду. Водночас в апеляційній скарзі апелянт вказує на те, що працівники поліції в багатьох справах зазначають свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , адреси мешкання яких є фальшивими та не існують в м. Коломия, які формально вписуються у протоколи. Вважає за необхідне допитати вказаних свідків під час розгляду апеляційної скарги. На думку апелянта, вина ОСОБА_1 не доведена жодним належним доказом.

Постановою судді встановлено, що 29.04.2020 року о 15-30 год. ОСОБА_1 в м.Коломия по вул. Січових Стрільців Івано-Франківської області керував транспортним засобом марки «BMW 318 І», номерний знак « НОМЕР_1 », та відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, чим порушив п. 2.5 ПДР України та притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В судове засідання з`явились: особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , якому роз`яснені права, передбачені ст. 268 КУпАП; захисник Атаманюк В.М., якому роз`яснені права, передбачені ст. 271 КУпАП.

Заявили клопотання про допит свідків, відомості щодо яких містяться в протоколі про адміністративне правопорушення, в задоволенні якого відмовлено з тих підстав, що матеріали провадження містять відеозапис з нагрудних камер поліцейських, на якому повністю відтворено процедуру оформлення правопорушення, так й інші докази, що є достатньо для прийняття рішення по суті.

Під час апеляційного розгляду:

-ОСОБА_1 та його захисник підтримали доводи апеляційної скарги, просили поновити строк на апеляційне оскарження, постанову суду скасувати, провадження по справі закрити.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , перевіривши матеріали справи, мотиви і доводи апеляційної скарги, вважаю, що строк на апеляційне оскарження належить поновити, апеляційну скаргу задовольнити частково, постанову суду скасувати, прийняти нову постанову, виходячи з наступних підстав.

В якості причини пропуску строку апелянт посилається на те, що ОСОБА_1 не було належним чином сповіщено про час та місце судового розгляду, рішення суду було прийнято у його відсутність, що, на його думку, є порушення вимог ст. 268 КУпАП, а копію постанови суду отримано 10.06.2020 року, що підтверджується часом надіслання поштового конверту.

Перевіривши доводи апелянта в частині обґрунтування причини пропуску строку на апеляційне оскарження, вважаю їх слушними, оскільки матеріли провадження не містять жодних доказів належного сповіщення ОСОБА_1 про час розгляду справи в суді.

З постанови суду вбачається, що: «На розгляд справи ОСОБА_1 не заявився, про місце та час розгляду справи був повідомлений належним чином шляхом надіслання судового виклику та розміщення оголошення про час та місце розгляду на сайті судової влади України» (а.п. 13).

Проте, сам факт наявності в матеріалах справи судової повістки про виклик до суду ОСОБА_1 (а.п. 12) на 26.05.2020 року, не свідчить про його належне сповіщення, за умови відсутності рекомендованого повідомлення з відміткою про вручення, так само як й розміщення оголошення про час та місце розгляду на сайті судової влади України.

З урахуванням викладеного, вважаю, що ОСОБА_1 був позбавлений можливості реалізувати в суді передбачені законом (ст. 268 КУпАП) права, якими наділена особа, котра притягається до адміністративної відповідальності, й зокрема права давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, користуватися юридичною допомогою тощо.

З супровідного листа суду першої інстанції вбачається, що копія постанови суду надіслана на адресу ОСОБА_1 29.05.2020 року (а.п. 15), яка, згідно поштового конверту, який долучений до апеляційної скарги, надійшла до поштового відділення за місцем мешкання адреса 04.06.2020 року (а.п. 19).

12.06.2020 року ОСОБА_1 ознайомлений з матеріалами справи, згідно його розписки (а.п. 16).

Враховуючи те, що суд першої інстанції належним чином не переконався у належному сповіщенні ОСОБА_1 про час та місце слухання справи, та виходячи з приписів ст.268 КУпАП, якими передбачено участь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час судового розгляду, постанова суду є незаконною та підлягає скасуванню, у зв`язку із порушенням права на захист, а строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню відповідно до ст. 294 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник заперечував винуватість ОСОБА_1 та стверджував, що притягнення останнього до адміністративної відповідальності є безпідставним, проте дослідивши фактичні обставини справи та оцінивши їх у сукупності, доходжу висновку про наявність належних та достатніх доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП в частині наявності в його діях складу адміністративного правопорушення щодо відмови водія пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у передбаченому законом порядку.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 пред`явлене обвинувачення в тому, що він допустив порушення вимог п. 2.5 ПДР України, оскільки відмовився у передбаченому законом порядку пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, як за допомогою технічного приладу «Драгер», так й в медичному закладі, що в розумінні ч. 1 ст. 130 КУпАП є адміністративним правопорушенням і тягне за собою адміністративну відповідальність.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснив, що транспортний засіб не рухався в той час коли працівники поліції пред`являли йому вимогу пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, а тому законних підстав щодо перевірки його стану у працівників поліції не було. Алкоголю він не вживав.

В той же час критично відношусь до вказаних пояснень ОСОБА_1 , оскільки вони спростовуються наявними у справі доказами.

Вважаю встановленим, що ОСОБА_1 29.04.2020 року о 15-30 год. в м. Коломия по вул. Січових Стрільців Івано-Франківської області керував транспортним засобом марки «BMW 318 І», номерний знак « НОМЕР_1 », з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з рота, почервоніння обличчя, тремтіння рук; від проходження огляду на факт вживання алкоголю за допомогою приладу «алкотесту Драгер 6820» та від медичного освідчення у лікувальному закладі у визначеному законом порядку, відмовився у присутності двох свідків: ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , чим порушив п. 2.5 ПДР України, що свідчить про наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Дійсність вказаних обставин підтверджується наступними доказами: 1) протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №234302 від 29.04.2020 року, складеного уповноваженою на те особою, із зазначенням анкетних відомостей щодо двох свідків: ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , підписаного працівником поліції, з приміткою про те, що від пояснень та підпису особа, що притягається до адміністративної відповідальності, відмовилась (а.п. 1); 2) актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів Алкотесту «Драгер 6820», з вказівкою на виявлені у ОСОБА_1 ознаки сп`яніння: запах алкоголю з рота, почервоніння обличчя, тремтіння рук, та відміткою в графі: «результат огляду на стан сп`яніння» - відмовився, засвідченого підписами двох свідків (а.п. 2); 3) направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, а саме до КНП «Коломийська ЦРЛ» КРР, з якого також вбачається, що ОСОБА_1 відмовився (а.п. 3); 4) долученими до протоколу поясненнями двох свідків: ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , які засвідчили, що в їх приступності ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння як за допомогою приладу «Драгер 6820», так й в медичному закладі (а.п. 4-5); 5) рапортами працівника поліції ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про те, що після зупинки автомобіля під керування водія ОСОБА_1 , в ході спілкування з ним, виникла підозра на перебування останнього в стані алкогольного сп`яніння за наявності ознак: запах алкоголю з рота, почервоніння обличчя, тремтіння рук, на вимоги пройти огляд за допомогою приладу Драгер 6820 та в медичному закладі водій відмовився, у зв`язку із чим було складено протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.п. 6); 6) відеозаписами з нагрудних камер поліцейських (а.п. 9).

Наведені вище докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку, тому сумніві у їх достовірності немає.

В апеляційній скарзі апелянт наголошує на тому, що ні йому, ні його підзахисному ОСОБА_1 не надавався для огляду відеозапис.

Під час апеляційного перегляду справи був оглянутий долучений до матеріалів провадження відеозапис з нагрудних камер поліцейських, який складається з трьох відеофайлів (а.п. 9).

Так, на першому відео файлі зафіксовано подія, як водій ОСОБА_1 оглядає номерний знак, що міститься по заду автомобіля марки «BMW 318 І», номерний знак « НОМЕР_1 », червоно кольору, та на пропозицію працівника поліції чи буде водій проходити огляд за допомогою приладу «Драгер» чи в медичному закладі, останній відповідає: «Ні, не буду, оскільки я не їхав, автомобіль стояв. Ви прийшли в мене навіть ключів у замку запалювання не було. Покажіть мені відео, де я їхав» (файл №1).

На другому файлі (файл №2) зафіксовано, як водій розмовляє по телефону, та чути розмову водія наступного змісту: «Я вже годину сидів в авто, вони (працівники поліції) підійшли. Навіть ключів у замку запалювання не було. Я від всього відмовляюсь. Вони (працівники поліції) під`їхали, коли я вже зупинився».

Третій файл містить запис з відеореєстратора патрульної поліції працівників поліції, з якого вбачається як попереду проїхав автомобіль червоно кольору марки «BMW 318 І», який зупинився на парковці, та через деякий час почав знов рух у напрямку дороги. У подальшому вбачається, що працівники поліції здійснюють рух на своєму транспортному засобу та знаходять вказаний транспортний засіб у дворі житлового будинку (відеофайл №3).

Враховуючи наведене вище, вважаю безпідставним посилання сторони захисту на те, що працівниками поліції не пропонувався технічний прилад для проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі, оскільки це суперечить дослідженому в ході апеляційного перегляду відеозапису.

Обставина, що саме ОСОБА_1 перебував за кермом вказаного автомобілю стороною захисту не заперечується, незгода висловлена лише в частині того, що автомобіль не здійснював рух.

В той же час, доводи апелянта про те, що автомобіль не рухався на час коли до водія підійшли працівники поліції, не є слушними, оскільки з відеозапису чітко вбачається як автомобіль марки «BMW 318 І», номерний знак « НОМЕР_1 », червоно кольору, здійснює рух (відеофайл №3).

В той же час, будучи обізнаним про свої права, ОСОБА_1 не висловив свою незгоду щодо незаконності дій працівників поліції, відсутності в наявності у працівників поліції запропонованого технічного приладу, або відсутності свідоцтва про повірку тощо, що у сукупності із іншими наведеними вище доказами, свідчить про законність дій працівників поліції як відносно приписів як ст. 266 КУпАП так й вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом від 09.11.2015 року №1452/735, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 року за №1413/27858, а тому доводи апелянта в цій частині не є слушними.

Наявність в матеріалах справи свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки газоаналізатор Алкотест 6810 (а.п. 8), в той час як в протоколі та інших матеріалах провадження йде посилання на Алкотест марки 6820, не є безумовною підставою для відсутності в діях ОСОБА_1 складу інкриміновано йому правопорушення, що виразилось у відмові останнього пройти огляд на стан сп`яніння, а тому наявність свідоцтва іншого приладу в даному випадку не є безаперечним доказом невинуватості останнього.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001 року, «Лавенте проти Латвії» від 07.11.2002 року неодноразово вказує, що оцінюючи докази суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Таким чином доходжу висновку, що наданими матеріалами поза всяким розумним сумнівом доведено факт відмови ОСОБА_1 , який є водієм транспортного засобу марки «BMW 318 І», номерний знак « НОМЕР_1 », від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на закону вимогу поліцейського.

Посилання апелянта на те, що працівники поліції в багатьох справах зазначають свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , адреси мешкання яких є фальшивими та не існують в м. Коломия, які формально вписуються у протоколи, відноситься до компетенції відповідних органів за наявності відповідної скарги, та не є предметом розгляду в межах вказаного провадження за обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Сам факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння містить в собі склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Питання щодо надуманих працівниками поліції виявлених у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння, не впливає на доведеність вини останнього, враховуючи той факт, що останній відмовився проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння.

Доводи сторони захисту на явні розбіжності в рапортах поліції у часі події, зокрема вказівка на час події 29.02.2020 року, в той час як протокол датований 29.04.2020 року та містить посилання саме на цей час події, є явною очевидною опискою, оскільки датою складання рапортів зазначено саме 29.04.2020 року, та на відеозаписах файл №1, 2 зафіксований час події 29.04.2020 року.

Посилання апелянта на відсутність свідків на відеозаписах, а також на те, що вказані відеозаписи це фрагменти процедури проведення огляду, а не повний зміст, не перешкоджає суду апеляційної інстанції прийняти рішення по суті за сукупністю всіх доказів, що містяться в матеріалах провадження.

Жодний доказ не має для суду наперед встановленої сили, а оцінка доказів відбувається з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Крім того, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Жодних зауважень з приводу відсутності свідків під час складання та проведення огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 працівникам поліції не висловлював.

В протоколі містяться відомості саме щодо двох свідків, пояснення яких долучені до матеріалів провадження, копію вказаного протоколу було вручено ОСОБА_1 , що свідчить про те, що останній був ознайомлений з його змістом, зокрема й в частині наявності у протоколі відомостей щодо свідків та будь-яких заперечень, зауважень, скарг на працівників поліції не заявляв.

Дослідивши фактичні обставини справи та оцінивши їх у сукупності, доходжу висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

З урахуванням викладеного, доходжу висновку, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково, а постанову судді - скасувати, та постановити нову, якою визнати ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

При накладенні адміністративного стягнення враховую вимоги ст.ст. 23, 33 КУпАП, в тій частині, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень, а також з урахуванням того, що вказане порушення Правил дорожнього руху є грубим, вважаю за необхідне накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у межах, встановлених цим Кодексом, відповідно до санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, у виді штрафу у розмірі 10200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік, яке є безальтернативним.

Відповідно до норм діючого законодавства, а саме ст. 40-1 КУпАП та п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення справляється судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 420,20 грн., який підлягає стягненню з ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 245, 251, 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Поновити захиснику ОСОБА_6 строк на апеляційне оскарження постанови Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 26.05.2020 року.

Апеляційну скаргу захисника Атаманюка Володимира Михайловича, що дії в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Постанову судді Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 26.05.2020 року відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП скасувати та прийняти нову.

ОСОБА_1 визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави 420 грн. 40 коп. судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Повзло