Справа № 215/2638/20
ПОСТАНОВА
23 червня 2020 року м. Кривий Ріг
Суддя Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області Квятковський Я.А. розглянувши матеріали, які надійшли з Полку патрульної поліції в місті Кривий Ріг УППв Дніпропетровській області про притягнення до адміністративної відповідальності:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України; який не працює; який не притягався до адміністративної відповідальності протягом року, який проживає за адресою : АДРЕСА_1 ,
за ч. 1 ст. 122-2 КУпАП,-
ОСОБА_1 про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, згідно підпису у розписці, до суду не з`явився. На попередньому судовому засіданні надав пояснення, що 24.04.2020 коли він їхав по вул. Сергія Колачевського, побачив що працівником поліції подається сигнал про зупинку транспортного засобу за допомогою увімкненого проблискового маячка синього кольору, а через деякий проміжок часу почув звуковий сигнал і почав вживати всі заходи для зупинки транспортного засобу, у звязку з перешкодами зупинку здійснив лише після перехрестя. З протоколом серії ДПР 18 № 409840 від 24.04.2020 не погодився та просив витребувати відео з боді камер працівників поліції.
Адвокат Сторчеус Г.М. в судовому засіданні просив справу закрити у зв`язку із відсутністю доказів вчинення ОСОБА_1 правопорушення за ч. 1 ст. 122-2 КУпАП.
Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, в т.ч. протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 409840 (а.с. 1), рапорт (а.с. 2), приходжу до такого висновку.
Відповідно до п. 2.4 Правил дорожнього руху України, на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил.
Згідно п. 8.9 б ПДР України, вимога про зупинку транспортного засобу подається поліцейським за допомогою: увімкненого проблискового маячка синього і червоного або лише червоного кольору та (або) спеціального звукового сигналу.
Водій повинен зупинити транспортний засіб у вказаному місці з дотриманням правил зупинки. Перелік заборонених для зупнки місць визначено п.15.9 ПДР України.
Ч. 1 ст. 122-2 КУпАПпередбачена відповідальність за невиконання водіями вимог поліцейського, а водіями військових транспортних засобів - вимог посадової особи військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України про зупинку транспортного засобу, у вигляді накладення штрафу в розмірі дев`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від трьох до шести місяців.
Субєктивна сторона складу даного правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу.
У даному випадку судом встановлено факт вимоги поліцейського про зупинку транспортного засобу та факт зупинки автомобіля ОСОБА_1 через певний проміжок часу.
Разом з цим, пояснення ОСОБА_1 про наявність перешкод для зупинки транспортного засобу після вимоги поліцейського, що також узгоджується з вимогами ПДР України, не спростовані.
Єдиним доказом вчинення правопорушення в справі є рапорт працівника поліції, який, на думку суду, сам по собі не може вважатися достатнім доказом винуватості ОСОБА_1 . Більше того, відеозапис з поліцейської бодікамери на вимогу суду не надано.
Відповідно до ст.62 ч.3 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі Аллене де Рібемон проти Франції від 10 лютого 1995 року підкреслив, що принцип презумпції невинуватості порушується, «якщо суд оголосить обвинуваченого винним, коли його вина не була попередньо доведена».
У справі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 і Жабардо проти Іспанії Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 6 грудня 1988 року зазначив, що докази, покладені в основу висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.
Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (Рішення ЄСПЛ у справі «Дактарас проти Литви» від 24.11.2000 року).
Також Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Салабіаку проти Франції» від 7 жовтня 1988 року зазначив, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь-які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.
Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.
У справі «Надточій проти України» Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 15.05.2008 року відзначив, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення (п. 21 рішення).
Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).
У відповідності до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Статтею 252 КУпАПпередбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно до ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин як відсутність події і складу адміністративного правопорушення.
Таким чином при відсутності доказів скоєння адміністративного правопорушення, справу про адміністративне правопорушення, передбачене за ч. 1 ст. 122-2 КУпАП, у відношенні ОСОБА_1 слід провадженням закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Керуючись ст.62 ч.3 Конституції України, ст.ст.247 ч.1 п.1, 284 ч.1 п.3, 251, 252 КУпАП, -
Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.122-2 КУпАП закрити на підставі ч. 1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.122-2 КУпАП.
Постанова про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, прокурором та потерпілим, протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга подається до відповідного апеляційного суду через місцевий суд, який виніс постанову.

Суддя :