м. Лиман Справа № 236/1109/20
Провадження № 3/236/419/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2020 року суддя Краснолиманського міського суду Донецької області Бєлоусов А. Є., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали, які надійшли із Лиманського відділення поліції Слов`янського ВП ГУ НП у Донецькій області, про притягнення до адміністративної відповідальності за ст.44-3 КУпАП

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який,є громадянином України, пенсіонером, раніше не притягувався до кримінальної та адміністративної відповідальності, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з матеріалами про адміністративне правопорушення,які надійшли до суду 25.03.2020 року з Лиманського відділення поліції Слов`янського ВП ГУ НП у Донецькій області, 24.03.2020 року о 08 год. 10 хв. у м. Лиман Донецької області по вул. Петропавлівській водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «Mercedes Benz», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював перевезення пасажирів у кількості 16 осіб, чим порушив вимоги абз. 1 п/п. 4 п.2 постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року № 211. В діях ОСОБА_1 , за твердженням представника територіального органу поліції, вбачаються ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 заперечив свою вину у скоєнні правопорушення, кваліфікованого за ст. 44-3 КУпАП, додатково пояснив, що він не здійснював регулярних чи нерегулярних перевезень пасажирів автомобільним транспортом у приміському, міжміському внутрішньообласному і міжобласному сполученні, а лише на власному автомобілі один раз підвіз кількох сусідів у межах м. Лиман (з мікрорайону «Зелений Клин» у напрямку центру міста). ОСОБА_1 просив здійснити виклик свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які були зазначені в протоколі, для допиту цих осіб в судовому засіданні.

Суддя, вислухавши пояснення ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дійшов таких висновків.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

За змістом ст. 9 КУпАП єдиною підставою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність у її діях (бездіяльності) складу адміністративного правопорушення, яким визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Норми ст. 44-3 КУпАП передбачають адміністративну відповідальність, за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Нормами абз. 1 п/п. 4 п.2 постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (в редакції постанови від 17.03.2020 року) була передбачена, зокрема, заборона 12 год. 00 хв. 18.03.2020 року до 03.04.2020 року регулярних та нерегулярних перевезень пасажирів автомобільним транспортом у приміському, міжміському внутрішньообласному і міжобласному сполученні (крім перевезення легковими автомобілями).

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Органи державної влади, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19 Основного Закону).

Нормами ст. 62 Конституції України визначено основоположні засади презумпції невинуватості. Зокрема, обов`язок встановлення всіх обставин умовного правопорушення та доведення вини особи покладається на сторону обвинувачення; всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно зі ст. 9 Основного Закону чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Україною 17.07.1997 року ратифікована Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 1950), яка набрала чинності для України 11.09.1997 року. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Нормами п.2 ст. 6 згаданої Конвенції передбачено, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Тлумачення поняття «кримінальне обвинувачення» у практиці Європейського суду з прав людини відрізняється своєю «автономністю». Суд сприймає кримінальне обвинувачення як універсальне поняття, яке є наслідком будь-яких діянь протиправного характеру незалежно від ступеню їх суспільної небезпечності.

Зокрема, "обвинувачення" відповідно до положень статті 6 параграфа 1 може бути визначено як "офіційне повідомлення, надане особі уповноваженими представниками влади, в підтвердження того, що вона вчинила злочин", визначення, яке також відповідає критерію, що "ситуація (підозрюваного) суттєво погіршилась" (рішення від 30.03.2004 року у справі «Меріт проти України», заява № 66561/01, п.70).

Також у рішенні від 06.09.2005 року у справі «Салов проти України», заява № 65518/01, п.65, Суд зазначив, що поняття "обвинувачення" має "автономне" значення; воно повинно розумітися в сенсі Конвенції, а не лише в контексті його значення в національному праві. Таким чином, воно може визначатися як "офіційне повідомлення особи компетентним органом державної влади, в якому стверджується, що особа вчинила кримінальний злочин", визначення, яке також відповідає поняттю "впливу важливих наслідків для стану підозрюваного".

У рішенні у справі «Делькур проти Бельгії» (Delcourt v. Belgium) від 17.01.1970 року, заява № 2689/65, Європейський суд з прав людини дійшов висновку про те, що в пункті 1 статті 6 вміщено концепцію терміну «кримінальне обвинувачення», яка характеризується скоріше матеріальним, аніж формальним характером.

Суттєвою ознакою застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є те, що Європейський суд з прав людини не пов`язує термін обвинувачення із власне обвинувальним висновком, що складається органами слідства по закінченню досудового слідства. Для визначення кримінального характеру того чи іншого обвинувачення Суд застосовує три послідовні критерії (критерій національного права, критерій адресатів, критерій форми і тяжкості правових наслідків).

Враховуючи, що національним законодавством України порушення правил щодо карантину людей розглядається як делікт (ст. 44-3 КУпАП), вказана норма поширює свою дію на невизначене коло осіб, тягне за собою застосування значної суми штрафу, співмірної з розмірами штрафів, запроваджених у КК України як вид покарання за скоєння кримінальних правопорушень, суддя у цьому випадку оцінює процедуру складання службовими особами органу Національної поліції щодо ОСОБА_1 матеріалів у справі про адміністративне правопорушення як таку, що підпадає під дію ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З огляду на зміст протоколу про адміністративне правопорушення від 24.03.2020 року серії АПР 18 № 177423, складеного відносно ОСОБА_1 , та заперечення останнім своєї вини, посадові особи територіального органу поліції повинні довести факт порушення ОСОБА_1 правил щодо карантину людей, здійснення після 18.03.2020 року регулярних та нерегулярних перевезень пасажирів автомобільним транспортом у приміському, міжміському внутрішньообласному і міжобласному сполученні.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобами фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Як докази вини ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, кваліфікованого за ст. 44-3 КУпАП, працівниками територіального органу поліції були надані до суду протокол від 24.03.2020 року серії АПР 18 № 177423, інформацію про реєстрацію в журналі єдиного обліку Лиманського відділення поліції анонімного повідомлення щодо перевезення водієм автомобіля марки «Mercedes Benz» білого кольору пасажирів з порушенням карантинних норм, письмові пояснення ОСОБА_2 від 24.03.2020 року, письмові пояснення ОСОБА_3 від 24.03.2020 року, копія посвідчення водія серії НОМЕР_2 (кат. «В»,«C», «D», «E»), виданого 10.04.2007 року РРВ ДАІ м. Слов`янськ ГУ МВСУ в Донецькій області на ім`я ОСОБА_1 , копія свідоцтва серії НОМЕР_3 про реєстрацію транспортного засобу - автомобіля марки «Mercedes Benz», білого кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , на ім`я ОСОБА_1 , рапорт поліцейського СРПП № 1 Лиманського відділення поліції Слищенка Є. від 24.03.2020 року про подію адміністративного правопорушення, DVD диск із відеозаписом події (а.с. 4-10). Будь-яких інших доказів у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 співробітниками поліції до суду не надано.

Згідно зі ст. 272 КУпАП до суду для допиту як свідки у справі про адміністративне правопорушення були викликані ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ; вказані особи отримали рекомендованим поштовим відправленням судові повістки, однак не прибули для участі в судовому засіданні, Територіальним органом поліції не була забезпечена участь цих свідків у судовому розгляді справи.

Протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належним доказом у цій справі в розумінні ст.251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійними беззаперечним доказом, а обставини, викладені в ньому, повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у судді.

Пояснення свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 надані працівникам поліції 24.03.2020 року, не є належними доказами правомірності притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, оскільки вказані особи у судовому засіданні не допитувалися та не попереджалися про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих свідчень, а тому їхні показання не можуть бути беззаперечним доказом вчинення особою адміністративного правопорушення.

Аналогічна позиція була висловлена Верховним Судом у постанові від 27.06.2019 року у справі № 560/751/17.

З приводу письмових пояснень свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які додані до протоколу, суддя звертає увагу на положення п. «d» ч.3 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, за якими кожному обвинуваченому гарантовано право допитувати свідків обвинувачення або вимагати, щоб їх допитали, а також вимагати виклику й допиту свідків захисту на тих самих умовах, що й свідків обвинувачення.

Як зазначає Європейський суд з прав людини, положення ст. 6 згаданої Конвенції вимагають надання підсудному відповідної та належної можливості заперечувати докази свідка обвинувачення і допитати його або під час надання останнім своїх показань, або пізніше. Обвинувачення не може ґрунтуватися виключно чи вирішальною мірою на показаннях, які сторона захисту не може заперечити. Якщо засудження виключно або вирішальною мірою ґрунтується на показаннях особи, допитати яку чи домогтися допиту якої підсудний не мав можливості ані під час досудового слідства, ані під час судового розгляду, права захисту виявляються обмеженими в тій мірі, що є несумісною з гарантіями, передбаченими ст.6 Конвенції (п. 54 рішення Суду від 21.10.2010 року у справі «Корнєв і Карпенко проти України»(заява № 17444/04)).

Відповідно до матеріалів справи пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 мають одне із вирішальних значень для встановлення вини ОСОБА_1 , при цьому пояснення зазначених свідків заперечуються поясненнями останнього, це потребувало перевірки пояснень свідків «обвинувачення» в судовому засіданні, але як і особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, так і суддя були позбавлені можливості зробити відповідну перевірку.

З огляду на це, розгляд справи про адміністративне правопорушення було неодноразово відкладено для забезпечення участі свідків в судовому засіданні.

Станом на 25.06.2020 року територіальним органом поліції не була забезпечена участь свідків в судовому розгляді справи, незважаючи на покладення на суб`єкта владних повноважень обов`язку довести наявність вини ОСОБА_1 та складу у діях цієї особи правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП.

З матеріалів справи вбачається наявність обставин, які виключають здійснення провадження.

Зокрема, відповідно до ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді). Якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення.

Діяння, котре ставиться в вину ОСОБА_1 , за своєю природою не є триваючим, було виявлене співробітниками поліції 24.03.2020 року. У протоколі від 24.03.2020 року серії АПР 18 № 177423 у справі про адміністративні правопорушення, складеному відносно ОСОБА_1 , датою вчинення правопорушень зазначено «24.03.2020 року».

Станом на 25.06.2020 року визначений законом строк накладення адміністративного стягнення за вчинення правопорушення вже сплинув.

Вказані обставини дозволяють дійти висновку про сплив у даному випадку передбаченого законом строку застосування до особи адміністративного стягнення.

Згідно із ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи строків, передбачених ст. 38 цього Кодексу.

У зв`язку зі спливом строку накладення адміністративного стягнення, ОСОБА_1 слід звільнити від адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 44-3 КУпАП, провадження у справі закрити

Враховуючи викладене,керуючись ст.ст. 247, 284 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити від адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 44-3 КУпАП, провадження у справі закрити у зв`язку зі спливом строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого ч.2 ст. 38 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена особою, щодо якої її винесено, до Донецького апеляційного суду через Краснолиманський міський суд Донецької області протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Постанова набирає законної сили після спливу встановленого строку на її апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після перегляду справи апеляційним судом.

Суддя -