КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 33/824/122/2020
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

Іменем України

15 травня 2020 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Новов С.О., за участю захисника особи, притягнутої до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Вигулярного І.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 - адвоката Шумського І.С. на постанову судді Дарницького районного суду м. Києва від 24 жовтня 2019 року,

в с т а н о в и в :

Відповідно до постанови судді Дарницького районного суду м. Києва від 24 жовтня 2019 року,

ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з накладенням на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Цією ж постановою, стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 384 гривні 20 коп. на користь держави.

Як встановлено постановою судді, 27.07.2019 року приблизно о 01 год. 30 хв. по вул. М. Гришка в м. Києві, ОСОБА_1 керував автомобілем «Audi Q 7» д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, хитка хода, нерозбірлива мова. Від проходження огляду у встановленому законом порядку на стан сп`яніння ОСОБА_1 відмовився в присутності двох свідків.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, захисник ОСОБА_1 - адвокат Шумський І.С. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Дарницького районного суду м. Києва від 24.10.2019 у справі про адміністративне правопорушення № 753/15723/19 та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги, апелянт посилається на те, що оскаржувана постанова ухвалена з порушенням норм процесуального права та невірним застосуванням норм матеріального права.

Зокрема, як зазначає апелянт, відповідно до наданих пояснень ОСОБА_1 з приводу ситуації, яка описана в протоколі про адміністративне правопорушення ДПР 18 № 310529 та загалом у документах, які містяться у матеріалах справи, останній вважає, що вказані відомості, не відповідають дійсним обставинам, які відбулися за його участю 27.07.2019, оскільки він не їхав за кермом свого автомобіля марки «Audi Q 7» д.н.з. НОМЕР_1 , а лише шукав у відділенні багажника необхідні йому речі, так як автомобіль був припаркований біля шлагбауму на паркувальному майданчику будинку, де проживає ОСОБА_1 , проте працівники поліції ці твердження проігнорували, та зупинивши двох свідків, повідомили їм, що нібито ОСОБА_1 керував вказаним автомобілем, хоча це не відповідає дійсності, а також, як зазначає апелянт, не вірно написаний час, коли описані події у протоколі відбувалися, адже з моменту коли працівники поліції підійшли до ОСОБА_1 і до моменту складення протоколу про адміністративне правопорушення пройшло близько 2 годин.

Крім того, ОСОБА_1 спочатку не відмовлявся пройти огляд на стан сп`яніння, але працівники поліції повідомили що потрібно почекати, коли їм привезуть спеціальний прилад для цього, і так тривало досить довго часу та після того, як вже пройшло близько 1 години ОСОБА_1 відмовлявся пройти огляд у працівників поліції, так як він не розумів, у чому його звинувачують, та навіщо пішоходу проходити огляд на стан сп`яніння.

Також, захисник звертає увагу на невірне і нечітке формулювання суті правопорушення (не вказано який порядок проходження такого огляду було запропоновано водієві та у який спосіб), що позбавляє водія права на захист, адже суть порушення йому незрозуміла, і таким чином, твердження про однозначну його відмову від проходження дійсного запропонованого йому огляду, не узгоджується з матеріалами справи.

Таким чином, на думку апелянта, поліцейським було порушено процедуру огляду на стан сп`яніння, що свідчить про недійсність такого огляду і відсутність підстав для притягнення водія до адміністративної відповідальності.

Вказує апелянт і на надруковані пояснення свідків, які містяться в матеріалах справи, які, як вважає захисник, свідчать про те, що поліцейськими завчасно були підготовлені письмові пояснення, які свідки не пишуть від руки і не описують кожну ситуацію окремо, а просто механічно ставлять свої підписи, що в свою чергу ставить під сумнів правдивість таких пояснень та можливість їх використання в якості доказів.

Зокрема, апелянт звертає увагу на те, що пояснення свідків відрізняються навіть по суті події, адже, яким чином дані свідки можуть засвідчувати факт того, що ОСОБА_1 керував вказаним автомобілем із ознаками алкогольного сп`яніння, якщо вони були запрошені працівниками поліції вже після того, як його зупинили.

Окрім цього, як зазначає апелянт, судом першої інстанції не враховано при дослідженні доказів, порядку направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведення якого регламентується порядком, визначеним Кабінетом Міністрів України.

Як вказує апелянт, у матеріалах справи відсутнє направлення особи до найближчого закладу охорони здоров`я, що свідчить про те, що поліцейський у встановленому законом порядку не направив водія у заклад охорони здоров`я для проходження огляду на стан сп`яніння, і таким чином, водій був позбавлений можливості у встановленому законом порядку пройти відповідний огляд.

Також, як вважає апелянт, судом першої інстанції не було враховано обставин, що регулюються положеннями ст. 266 КУпАП, оскільки матеріали адміністративного провадження не містять доказів реального відсторонення ОСОБА_1 від керування та передачі керування іншій уповноваженій особі.

Не враховано, на думку захисника, судом і вимог ст. 33 КУпАП, а також обставин, за яких було зупинено ОСОБА_1 працівниками поліції та обмежено його свободу, в частині підкорення вимогам працівників поліції перебувати біля них протягом тривалого часу.

Просить звернути захисник увагу і на те, що окрім протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 130 КУпАП, працівниками поліції відносно ОСОБА_1 інші протоколи та/або постанови про порушення ПДР України не складалися 27.07.2019 під час оформлення вказаних матеріалів, тобто, працівники поліції, на думку апелянта, безпідставно зупинили ОСОБА_1 та звинуватили останнього у тому, що він перебуває в стані алкогольного сп`яніння, а також керуванні в такому стані автомобілем.

Зазначає апелянт і про те, що ним, під час ознайомлення з матеріалами справи, було здійснено ознайомлення із оптичним диском, на якому міститься відеозапис подій справи, в ході перегляду якого було встановлено, що на ньому міститься три відеозаписи, тривалість кожного з них, приблизно 1 хвилина 30 секунд, але між цими відеозаписами наявні періоди часу, під час яких не здійснювався відеозапис, у зв`язку з чим, не зрозуміло, що взагалі відбувалося на місці події.

Заслухавши пояснення захисника особи, притягнутої до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Вигулярного І.В., який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги захисника, вважаю, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, згідно вимог, передбачених ч. 1 ст. 130 КУпАП, вказаною нормою дійсно встановлена адміністративна відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Разом з тим, незважаючи на обставини, наведені в оскаржуваній постанові, матеріали справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 не містять у собі беззаперечних доказів на підтвердження того, що останній, будучи особою, яка, як прямо передбачено законом, керує транспортним засобом, відмовився від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан алкогольного сп'яніння, оскільки відповідна вимога поліцейського щодо проходження такого огляду може стосуватися не будь-якої особи, яка знаходиться в транспортному засобі або біля нього, а лише водія, який керував цим транспортним засобом.

Як встановлено під час апеляційного розгляду протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 310529 від 27 липня 2019 року, який було складено щодо ОСОБА_1 , сам по собі не може бути визнано беззаперечним доказом його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, оскільки він не містить достовірної інформації про те, що саме ОСОБА_1 перед тим, як йому було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, керував автомобілем марки «Audi Q 7», д.н.з. НОМЕР_1 .

Зокрема, матеріали справи, перш за все протокол про адміністративне правопорушення, не містять жодних даних не лише про рух вказаного вище автомобіля під керуванням ОСОБА_1 , а й про передбачені законом підстави його зупинки працівниками поліції.

Більш того, дослідженими під час апеляційного розгляду доказами, в тому числі поясненнями свідка ОСОБА_2 , не тільки не спростовані, а навпаки підтверджені твердження ОСОБА_1 про те, що він не керував транспортним засобом «Audi Q 7», д.н.з. НОМЕР_1 .

Що ж стосується приєднаного до матеріалів справи рапорту трьох співробітників ППОП № 1 ГУ НП у м. Києві від 27.02.2020 року (а.с. 4), то вказаний документ сам по собі, не може бути використаний в якості доказу вини ОСОБА_1 , тим більше з урахуванням того, що його приєднання до даної справи, без резолюції особи на ім'я якої він подавався та відповідного супровідного листа викликає певні сумніви у достовірності цього документу як доказу.

З огляду на вищенаведене вважаю, що працівники патрульної поліції не мали законних підстав вимагати від ОСОБА_1 пройти огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, оскільки в даному конкретному випадку він не був водієм, у розумінні цього терміну, який визначено п. 1.10 Правил дорожнього руху України а відповідно до вимог, передбачених п. 2.5 цих Правил, такому огляду підлягають лише водії.

Факт знаходження ОСОБА_1 біля автомобіля, який не рухався, за відсутності будь-яких об`єктивних даних про те, що він керував або почав керувати цим автомобілем, не давав поліцейським підстав, у разі виявлення у нього ознак будь-якого сп`яніння, не тільки для вимоги проходження огляду на стан сп`яніння, а й для складання протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки в цьому випадку він не може бути визнаний суб`єктом відповідальності за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Наведені обставини дозволяють стверджувати про те, що матеріали справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 не містять у собі належних та допустимих доказів, які б дозволили зробити висновок про наявність в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки відповідальність за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції може нести лише водій, тобто особа, яка керувала транспортним засобом.

Більш того, незважаючи на виклик до суду апеляційної інстанції свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у присутності яких, згідно протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, з метою спростування або підтвердження доводів, наведених в апеляційній скарзі, вказані особи в судове засідання не з'явились, а тому їх письмові пояснення, заповнені поліцейським на заздалегідь надрукованому бланку, також не можуть служити беззаперечним доказом вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

За таких обставин, враховуючи вимоги ст. 62 Конституції України про те, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитися на її користь, апеляційна скарга захисника ОСОБА_1 - адвоката Шумського І.С. підлягаєзадоволенню, а постанова судді Дарницького районного суду м. Києва від 24 жовтня 2019 року - скасуванню, із закриттям провадження у справі, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП,у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 цього Кодексу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 247, 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Шумського І.С. задовольнити.

Постанову судді Дарницького районного суду м. Києва від 24 жовтня 2019 року, відповідно до якої ОСОБА_1 ,притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП - скасувати, а провадження у справі щодо нього - закрити, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 цього Кодексу.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду

С.О. Новов

Головуючий у 1-й інстанції - суддя Домарєв О.В.