КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2020 року м. Київ

Суддя Київського апеляційного суду Васильєва М.А.,

за участю:

захисника Войтенка І.В.

особи, яка притягнута до

адміністративної відповідальності ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Деснянського районного суду м. Києва від 11 грудня 2019 року, якою

ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , не працює, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік,

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою суду ОСОБА_1 визнаний винуватим в тому, що 14 вересня 2019 року о 03.39 год. по вул. Гната Хоткевича, 1-В, водій ОСОБА_1 керував автомобілем марки «Тоуоtа», державний номерний знак НОМЕР_1 , маючи ознаки наркотичного сп`яніння: розширені зіниці очей, що не реагують на подразнення світлом, млявість, сухість порожнини рота. Від огляду на стан сп`яніння водій відмовився в присутності двох свідків у відповідності до Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року N 1103.

Таким чином, ОСОБА_1 своїми діями порушив п. 2.5 ПДР України та вчинив

правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову та закрити провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що висновок суду, викладений у постанові не відповідає фактичним обставинам справи.

Так апелянт зазначає про те, що він має хобі, яке приносить певний прибуток, а саме створює музичні твори, та в ніч з 13 вересня 2019 на 14 вересня 2019 року затримався у студії звукозапису, що знаходиться в районі Ленінградської площі, до пізньої ночі, оскільки 14 вересня 2019 року повинен був здати музичний проект, над яким працював. Саме о 3 годині він разом з пасажиром, знайомим на ім`я ОСОБА_2 , проїжджаючи по вул. Г. Хоткевича, направлявся зі студії додому, планували заїхати на автомобільну заправку. В момент знаходження у вказаному автомобілі на одному з перехресть по вул. Г. Хоткевича та зупинки на червоний сигнал світлофора, він побачив, як до автомобілю під його керуванням ззаду під`їхав автомобіль, що за зовнішнім виглядом був схожий на автомобіль поліції з вимкненими проблисковими маячками. У той момент на дорозі інших автомобілів не було. Почавши рух на дозволяючий сигнал світлофора, проїхавши перехрестя, він одразу помітив, що автомобіль поліції увімкнув проблискові маячки синього та червоного кольору, після чого одразу, увімкнувши сигнал правового повороту, перестроївся у крайню праву смугу та зупинив автомобіль, у якому рухався, притиснувшись до обочини, і за його автомобілем також зупинився автомобіль поліцейських з уже увімкненими проблисковими маячками.

Апелянт наголошує на тому, що ПДР України не порушував. У подальшому з поліцейського автомобіля вийшло двоє чоловіків, одягнених у поліцейську форму, та направились до нього. Знаходячись приблизно в трьох метрах від нього, один з працівників поліції почав безпідставно звинувачувати його в тому, що він знаходиться у стані наркотичного сп`яніння, але не зрозуміло, яким чином працівник поліції зміг визначити такий стан в темну годину доби та на відстані в 3 метри, а також визначити саме речовину, під дією якої начебто він ( ОСОБА_1 ) знаходився. Надалі, як вказує ОСОБА_1 один з поліцейських, не представившись, не зазначаючи причину зупинки, навіть ще не виказавши вимогу пред`явити документи, у грубій формі повідомив, що він ( ОСОБА_1 ) нікуди не поїде і у нього заберуть права. Після цього він попросив у працівників поліції повідомити причину зупинки, на що почув образу, що начебто він ( ОСОБА_1 ) - наркоман, та всі зараз поїдуть до нарколога, а інший поліцейський почав проникати у автомобіль, на якому він ( ОСОБА_1 ) рухався.

У подальшому, як зазначає ОСОБА_1 , обурений такою поведінкою працівників поліції, він зробив зауваження, що працівники поліції не мають право проникати до його автомобіля, що він не заперечує проти огляду транспортного засобу, але вважає, що огляд повинен проводитись за наявності підстав, із залученням понятих та складанням відповідного протоколу, а також, почав вимагати проведення огляду на стан мого сп`яніння на місці зупинки, та знову почав вимагати від поліцейських повідомити причину зупинки та пред`явити свої службові посвідчення, на що почув відмову у грубій формі та зауваження, що у нього ( ОСОБА_1 ) смикаються частини обличчя, що начебто свідчить про стан сп`яніння.

ОСОБА_1 наголошує на тому, що він має вроджену неврологічну патологію, а саме, йому поставлено діагноз - синдром Туретта, який виражений у його випадку неконтрольованими скороченнями мімічних м`язів обличчя, покашлюванням, та мимовільними викриками. Особливо це проявляється, коли він нервує, докази наявності діагнозу було додано до заперечень на протокол. Про своє захворювання він повідомляв працівникам поліції.

Як зазначено в апеляційній скарзі, він наголошував працівникам поліції на проходженні огляду саме на місці зупинки транспортного засобу, але йому було відмовлено.

Окрім того, як вказує ОСОБА_1 , працівники поліції не роз`яснили йому наслідки відмови від проходження огляду та не роз`яснили, у чому саме він обвинувачується та яка відповідальність настає у відповідності до ст. 130 КУпАП, а також не дали змоги скористатися юридичною допомогою.

Також ОСОБА_1 зазначив, що у матеріалах справи відсутнє направлення водія на проходження огляду на стан сп`яніння, що свідчить про порушення процедури і спростовує факт вимоги пройти такий огляд у закладі охорони здоров`я.

Щодо наявного відеозапису у матеріалах справи, то апелянт зазначає, що такий відеозапис проведено не за весь час виявлення та фіксування правопорушення, а лише декілька секунд, з якого вбачається лише пропонування йому працівником поліції у присутності двох свідків пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння, від чого він відмовився. Ніяких інших дій чи пояснень учасників даних обставин вказаний відеозапис не зафіксував.

Окрім того, апелянт вказує на те, що суд безпідставно відмовив в повторному виклику свідків, які в перший раз не з`явились до суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_1 та захисника на підтримку апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно з положеннями ст.ст. 278, 280 КУпАП, суд першої інстанції при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення має вирішити питання про правильність складання протоколу та інших матеріалів справи, чи є необхідність у витребуванні додаткових матеріалів, а при розгляді справи зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції вказані вимоги закону дотримані.

Приймаючи рішення про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції послався на наявні у справі та досліджені докази, а саме: відомості, які містяться у протоколі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , письмові пояснення свідків та відеозапис з нагрудної камери поліцейського з місця пригоди, та дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_1 порушення вимог п. 2.5 ПДР України, що тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ч. 1 ст. 130 КУпАП (ас. 60-63).

З таким висновком суду першої інстанції погоджується й суд апеляційної інстанції.

Згідно з п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 253192 від 14 вересня 2019 року, складеного щодо ОСОБА_1 , останній 15 вересня 2019 року о 03.39 год. по вул. Гната Хоткевича, 1-В, керував автомобілем марки «Тоуоtа» державний номерний знак НОМЕР_1 з явними ознаками наркотичного сп`яніння: розширені зіниці, що не реагують на подразнення світлом, млявість, сухість порожнини рота. Від проходження огляду у лікаря нарколога на стан сп`яніння відмовився в присутності двох понятих, чим порушив п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП (ас. 2).

У графі «Пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, по суті порушення» ОСОБА_1 власноручно зазначив, що «відмовився, бо не хотів гаяти час на з`ясування спірних питань, бо було соромно за країну. Транспортний засіб залишаю за вказаною адресою на парковці».

З переглянутого відеозапису з нагрудного відеореєстратора, якій міститься в матеріалах справи, вбачається, що у присутності двох свідків інспектор патрульної поліції пояснює, що був зупинений автомобіль, у водія якого було виявлені ознаки наркотичного сп`яніння, та, звертаючись до водія, пропонує йому пройти огляд для визначення стану наркотичного сп`яніння у лікаря - нарколога, на що водій відповідає відмовою (ас. 3).

Таким чином, обставини, які викладені у протоколі про адміністративне правопорушення та встановлені під час розгляду справи в суді першої інстанції, знайшли своє підтвердження відеозаписом подій, який є об`єктивним доказом у справі, незалежним від суб`єктивного сприйняття будь-якої особи, на якому зафіксовано обставини, які спростовують пояснення ОСОБА_1 та його захисника щодо обставин події.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 має вроджену неврологічну патологію, а саме, йому поставлено діагноз - синдром Туретта, який виражений у його випадку неконтрольованими скороченнями мімічних м`язів обличчя, покашлюванням, та мимовільними викриками, про що було зазначено працівникам поліції, не можуть бути прийняті до уваги, з огляду на таке.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони

здоров`я України 9 листопада 2015 року за № 1452/735 затверджена Інструкція про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, яка визначає процедуру проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та оформлення результатів такого огляду.

Вказаною Інструкцією визначено, що ознаками алкогольного сп`яніння є:

· запах алкоголю з порожнини рота;

· порушення координації рухів;

· порушення мови;

· виражене тремтіння пальців рук;

· різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя;

· поведінка, що не відповідає обстановці (п. 3 Розділу 1 Інструкції).

Ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є:

· наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота);

· звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло;

· сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови;

· почервоніння обличчя або неприродна блідість (п. 4 Розділу 1 Інструкції)

Тобто, працівник поліції може встановити тільки ознаки певного виду сп`яніння. Перебування особи безпосередньо у певному стані сп`яніння встановлюється відповідно до положень ст. 266 КУпАП та зазначеної Інструкції.

Відповідно до наявних у справі даних працівниками поліції у ОСОБА_1 встановлені ознаки: розширені зіниці, що не реагують на подразнення світлом, млявість, сухість порожнини рота, що розцінено поліцейськими як ознаки наркотичного сп`яніння у водія, про що, згідно з відеозаписом, працівник поліції зазначив в присутності двох свідків.

Порядок, процедура та особливості проведення огляду особи на стан сп`яніння, а також дії поліцейського в разі відмови особи від проходження такого огляду передбачені статтею 266 КУпАП, пунктом 6, 7 Розділу 1, Розділами П та Ш Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 9 листопада 2015 року за № 1452/735.

Згідно з п. п. 8, 12 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, передбачених Наказами Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України №1452/735 від 9 листопада 2015 року, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу 1 цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Встановивши у ОСОБА_1 ознаки наркотичного сп`яніння, з метою підтвердження або спростування стану сп`яніння працівник поліції запропонував ОСОБА_1 проїхати до лікаря нарколога, на що останній відмовився.

Доводи ОСОБА_1 про те, що він наголошував працівникам поліції на проходженні огляду саме на місці зупинки транспортного засобу, але йому було відмовлено, є безпідставними, оскільки для перевірки особи на стан наркотичного сп`яніння є обов`язковим проведення лабораторних досліджень, метою якого є виявлення або уточнення наявних речовин, що здатні спричинювати стан сп`яніння, на визначення наркотичного засобу або психотропної речовини, що може бути встановлене тільки в умовах медичного закладу.

Посилання ОСОБА_1 на те, що працівники поліції не роз`яснили йому наслідки відмови від проходження огляду та не роз`яснили, у чому саме він обвинувачується, та яка відповідальність настає у відповідності до ст. 130 КУпАП, а також не дали змоги скористатися юридичною допомогою, не підтверджуються наявними у справі доказами.

Більш того, будь-яких даних про те, що ОСОБА_1 оскаржувались дії працівників поліції, які, на його думку, були незаконними, матеріали справи не містять, як і не надано таких доказів під час апеляційного розгляду.

Що стосується доводів апеляційної скарги про відсутність у матеріалах справи направлення водія на проходження огляду на стан сп`яніння, що свідчить про порушення процедури і спростовує факт вимоги пройти такий огляд у закладі охорони здоров`я, то вони є безпідставними.

Так, направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Сам бланк направлення (додаток 1 до Інструкції) не містить будь-яких даних щодо відмови водія від проходження огляду у медичному закладі, у зв`язку з чим відсутність вказаного направлення не є беззаперечним доказом порушення з боку працівника поліції порядку направлення водія для огляду на стан наркотичного сп`яніння, та не спростовує порушення п. 2.5 ПДР України водієм транспортного засобу, щодо якого є підстави вважати, що він перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також не тягне за собою безумовне скасування прийнятого судового рішення.

Окрім того, з відеозапису вбачається, що на вимогу працівника поліції пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у лікаря нарколога ОСОБА_1 відповів відмовою.

Доводи апеляційної скарги про те, що відеозапис проведено не за весь час виявлення та фіксування правопорушення, а лише декілька секунд, з якого вбачається лише пропонування йому працівником поліції у присутності двох свідків пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння, від чого він відмовився, є слушними. Проте, жодним чином не спростовують обставини відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння у медичному закладі, що не заперечується й самим ОСОБА_1 під час апеляційного розгляду.

За обставин, встановлених під час апеляційного розгляду, не встановлено з боку працівників патрульної поліції порушення порядку направлення водія для огляду на стан наркотичного сп`яніння, які б слугували безумовною підставою для скасування судового рішення.

Таким чином під час апеляційного розгляду справи не встановлена невідповідність постанови місцевого суду вимогам закону, матеріалам чи обставинам справи, а всі обставини вчинення адміністративного правопорушення місцевим судом досліджені повно та об`єктивно.

З огляду на викладене апеляційний суд доходить висновку, що постанова судді місцевого суду про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП є законною та обґрунтованою, та підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Постанову Деснянського районного суду м. Києва від11 грудня 2019 року, якою ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік - залишити без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду М.А. Васильєва