Номер провадження: 33/813/693/20
Номер справи місцевого суду: 521/4416/20
Головуючий у першій інстанції Крижановський О.В.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.06.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі: головуючого судді Погорєлової С.О., за участю секретаря Томашевської К.В., представника Одеської митниці Держмитслужби , розглянувши апеляційну скаргу Одеської митниці Держмитслужби на постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 05 травня 2020 року у справі про адміністративне правопорушення відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1

- про накладення на нього стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України,

встановив:

Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 05 травня 2020 року закрито провадження відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в справі про порушення митних правил, передбачених ст. 741 МК України, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. Вилучену відповідно до протоколу про порушення митних правил № 3381/50000/19 від 31.12.2019 року іноземну валюту в сумі 5 000 євро повернуто ОСОБА_2 .

Зі змісту вказаної постанови, вбачається що 31.12.2019 року о 09:45 год. у оглядовому залі «Приліт» Міжнародного аеропорту «Одеса» в зоні діяльності митного поста «Міжнародний аеропорт «Одеса» Одеської митниці Держмитслужби, проходив митний контроль громадянин ОСОБА_3 , який прибув до України з Туреччини, літаком «В-738», авіакомпанії «Турецькі авіалінії», рейсом №465, сполученням «Стамбул-Одеса». Формою проходження митного контролю гр. ОСОБА_3 обрав проходження через зону (коридор) спрощеного митного контролю - «зелений коридор», що належним чином інформаційно обладнана, тим самим, шляхом вчинення дій, заявив про відсутність у нього товарів, які, під час переміщення через митний кордон України громадянами, підлягають обов`язковому письмовому декларуванню, а також на переміщення яких, через митний кордон України, встановлено заборони або обмеження.

Після проходження гр. ОСОБА_3 зони митного контролю «зеленого коридору», на вимогу інспектора митниці пред`явити наявні у нього валютні цінності, надав іноземну валюту, після перерахунку якої встановлено наявність в нього 15000 євро.

Відповідно до офіційного курсу валют НБУ, вартість вилученої валюти (5000 євро) становить 132 110 грн.

Таким чином, митний орган вважає, що в діях ОСОБА_1 наявні ознаки порушення митних правил, передбачені ст. 471 Митного кодексу України, а саме порушено порядок проходження митного контролю в зонах (кордонах) спрощеного митного контролю, оскільки відповідно до п.4 ст. 366 Митного кодексу України громадянин самостійно обирає «зелений коридор» або «червоний коридор» для проходження митного контролю.

Не погоджуючись з постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 05 травня 2020 року Одеська митниця Держмитслужби подала апеляційну скаргу в якій зазначила, що постанова суду є незаконною та необґрунтованою посилаючись на те, що законодавством передбачено, що кожний громадянин самостійно обирає виключно для себе порядок проходження митного контролю та декларування наявних у нього товарів. ОСОБА_4 , маючи при собі обмежену кількість для переміщення валюти повинен був обрати червоний коридор та задекларувати цю валюту письмово, як це зазначено в Інструкції НБУ. Крім того, необхідно зазначити, що ОСОБА_4 постійно перетинає митний кордон України та знає про порядок переміщення через митний кордон України валюти чи інших предметів.

Посилаючись на такі доводи, Одеська митниця Держмитслужби просить скасувати постанову суду першої інстанції, винести нову, якою визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні ним порушення митних правил, передбаченого ст. 471 МК України та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу розміром 1 700 грн. з конфіскацією товарів безпосередніх предметів порушення митних правил валюти у кількості 5 000 євро.

Заслухавши пояснення представника Одеської митниці Держмитслужби, перевіривши доводи апеляційної скарги, повторно дослідивши докази у справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновків що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а постанова Малиновського районного суду м. Одеси від 05 травня 2020 року скасуванню.

Так, за положеннями ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

За правилами ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

За приписами ст.ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Згідно зі ст. 294 КУпАП України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно протоколу про порушення митних правил № 3381/50000/19 від 31.12.2019 року вбачається, що 31.12.2019 року о 09:45 у оглядовому залі «Приліт» Міжнародного аеропорту «Одеса» в зоні діяльності митного поста «Міжнародний аеропорт «Одеса» Одеської митниці Держмитслужби, проходив митний контроль громадянин ОСОБА_3 , який прибув до України з Туреччини, літаком «В-738», авіакомпанії «Турецькі авіалінії», рейсом №465, сполученням «Стамбул-Одеса».

Формою проходження митного контролю гр. ОСОБА_3 обрав проходження через зону (коридор) спрощеного митного контролю - «зелений коридор», що належним чином інформаційно обладнана, тим самим, шляхом вчинення дій, заявив про відсутність у нього товарів, які, під час переміщення через митний кордон України громадянами, підлягають обов`язковому письмовому декларуванню, а також на переміщення яких, через митний кордон України, встановлено заборони або обмеження.

Після проходження гр. ОСОБА_3 зони митного контролю «зеленого коридору», на вимогу інспектора митниці пред`явити наявні у нього валютні цінності, гр. ОСОБА_3 надав іноземну валюту, після перерахунку якої встановлено наявність в нього 15000 Євро. Відповідно до офіційного курсу валют НБУ, вартість вилученої валюти (5000 Євро) становить 132110 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 458 МК України порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою противоправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений законодавством України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, через митний кордон України і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Формою проходження митного контролю ОСОБА_4 обрав проходження через зону (коридор) спрощеного митного контролю («зелений коридор»).

Відповідно до ст.366 МК України двоканальна система - це спрощена система митного контролю, яка дає громадянам змогу здійснювати декларування, обираючи один з двох каналів проходу (проїзду транспортними засобами особистого користування) через митний кордон України. Канал, позначений символами зеленого кольору («зелений коридор»), призначений для декларування шляхом вчинення дій громадянами, які переміщують через митний кордон України товари в обсягах, що не підлягають оподаткуванню митними платежами та не підпадають під встановлені законодавством заборони або обмеження щодо ввезення на митну територію України або вивезення за межі цієї території і не підлягають письмовому декларуванню. Канал, позначений символами червоного кольору («червоний коридор»), призначений для всіх інших громадян. Громадянин самостійно обирає відповідний канал («зелений коридор» або «червоний коридор») для проходження митного контролю за двоканальною системою. Обрання «зеленого коридору» вважається заявою громадянина про те, що переміщувані ним через митний кордон України товари не підлягають письмовому декларуванню, оподаткуванню митними платежами, не підпадають під встановлені законодавством заборони та/або обмеження щодо ввезення на митну територію України або вивезення за межі цієї території та свідчить про факти, що мають юридичне значення. Громадяни, які проходять (проїжджають) через «зелений коридор», звільняються від подання письмової митної декларації. Звільнення від подання письмової митної декларації не означає звільнення від обов`язкового дотримання порядку переміщення товарів через митний кордон України.

Частиною 3 статті 197 МК України передбачено, що обмеження щодо ввезення на митну територію України та вивезення за межі митної території України валютних цінностей, а також порядок переміщення їх через митний кордон України, у тому числі особливості декларування валютних цінностей (зокрема, визначення граничних сум валютних цінностей, які підлягають письмовому або усному декларуванню), можуть встановлюватися Національним банком України.

На виконання цього положення закону, Інструкцією НБУ «Про переміщення готівки і банківських металів через митний кордон України», яка затверджена постановою НБУ від 27.05.2008 року №148 зі змінами та доповненнями, внесеними постановою НБУ від 25.07.2012 року №312, визначено максимальну суму (еквівалент 10000 Євро), яка може переміщуватись фізичними особами через митний кордон України без декларування.

Як вже було зазначено, ОСОБА_5 , проходячи митний контроль в зоні діяльності митного поста «Міжнародний аеропорт «Одеса» Одеської митниці ДФС, самостійно вибравши спрощену систему митного контролю та пройшовши смугу «зелений коридор» мав при собі 15000 Євро, що перевищує встановлений діючим законодавством розмір, який не підпадає під встановлені законодавством обмеження щодо ввезення вивезення за межі митної території України.

Отже, зазначеними діями ОСОБА_4 скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст.471 МК України за кваліфікуючою ознакою: порушення встановленого митним кодексом порядку проходження митного контролю в зонах (коридорах) спрощеного митного контролю, тобто переміщення через митний кордон України особою, яка формою проходження митного контролю обрала проходження (проїзд) через «зелений коридор», товарів, переміщення яких через митний кордон України обмежено законодавством України.

Крім того при розгляді зазначеного адміністративного провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), як джерело права.

Стаття 1 Протоколу №1 до Європейської Конвенції не обмежує право держави вводити в дію закони, які вона вважає необхідними для забезпечення контролю за користуванням майном або для забезпечення сплати податків, зборів або штрафів, тобто регулювати на законодавчому різні випадки, за наявності яких, особа може бути позбавлена своєї власності, є правом держави.

Судова практика у справах даної категорії в Україні, в тому числі в Одеському апеляційному суді (Апеляційному суді одеської області), не була однаковою та однозначною, адже її аналіз показує, що судами у аналогічних випадках приймалися рішення як про конфіскацію валютних цінностей, так і про відмову у такій конфіскації.

У рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Садоча проти України» від 11.07.2019 року, яке ухвалене саме на підставі розгляду даної категорії справ, зокрема, у п. 25 зазначеного рішення Європейський Суд з прав людини констатував, що зобов`язання декларувати на митниці грошову суму, що перевищує 10 000 євро, викладено у Інструкції, прийнятій Національним банком України. Компетенція Національного банку з цього питання була згадана в ст. 97 Митного кодексу. Суд вважає, що відповідні правила були сформульовані з достатньою точністю і, таким чином, задовольнили якісну вимогу передбачуваності. Суд зазначає також, що, згідно з українською законодавчою базою даних, доступною на веб-сайті українського парламенту, Інструкцію було опубліковано в Офіційному віснику України №43 від 23 червня 2008 року і таким чином було забезпечено доступ громадськості до змісту цього документа. Той факт, що Постанова Національного банку, який затвердив Інструкцію, не була законом у формальному сенсі, не змінює вищезгадану оцінку, оскільки поняття закону, передбачене Конвенцією, також має автономне значення, яке може включати підзаконні акти. Тому Суд переконаний, що втручання у право власності заявника було засноване на законі, як того вимагає стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції.

Вирішуючи питання, чи було завдяки втручанню забезпечено необхідний справедливий баланс між захистом права власності та вимогами загального інтересу суспільства, враховуючи свободу розсуду, що надається державі відповідачу у цій сфері, відповідно до п. 27 зазначеного рішення, суд визнав, що необхідний баланс не буде досягнуто, якщо відповідний власник майна буде змушений нести «особистий та надмірний тягар». До того ж, незважаючи на те, що другий абзац статті 1 Протоколу № 1 не містить чітких процесуальних вимог, Суд повинен розглянути питання про те, чи загалом надавав судовий розгляд заявнику розумну можливість звернутися з його справою до компетентних органів для того, щоб вони могли встановити справедливий баланс між відповідними конкуруючими інтересами.

При цьому, п.п. 30-32 згаданого рішення передбачає, що немає жодних ознак того, що він навмисно прагнув обійти митні правила. Уряд не заперечував, що заявник не заперечував під час перевірки безпеки, що він має готівку. Той факт, що українська влада не порушила кримінальну справу проти заявника, також свідчить про те, що вони визнали відсутність намірів обманювати їх з боку заявника і що, застосовуючи до нього конфіскацію, органи влади не намагалися запобігти будь-яким іншим незаконним діям, такі як відмивання грошей, торгівля наркотиками, фінансування тероризму або ухилення від сплати податків. Гроші, які перевозив заявник, були отримані на законних підставах, і йому було дозволено вивезти їх з України, якби він заявив про це митним органам. Звідси випливає, що єдиною незаконною (але не кримінальною) поведінкою, у якій можна було б звинуватити його, була його нездатність подати митним органам письмову заяву про те, що він перевозив таку суму грошей через кордон.

Суд наполягає на тому, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення, а санкція тяжкості правопорушення, для покарання за який вона призначається, - у цій справі, невиконання вимоги щодо декларування.

Справді, конфіскована сума буде значною для заявника. Проте, немає жодних доказів того, що заявник міг би завдати будь-якої серйозної шкоди державі: він не ухилявся від сплати митних зборів або будь-яких інших зборів і не завдав будь-яку іншу майнову шкоду державі, тому, на думку Суду, конфіскація всієї не задекларованої суми грошей накладе на заявника індивідуальний та надмірний тягар і була непропорційною до вчиненого правопорушення. Отже, було порушено статтю 1 Першого протоколу до Конвенції.

Системний аналіз наведеного рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Садоча проти України» від 11.07.2019 року та постанови суду першої інстанції у справі ОСОБА_1 показує, що ці справи по суті є ідентичними, а отже, рішення національного суду має відповідати правовій позиції рішення Європейського Суду з прав людини.

Так, ОСОБА_4 були надані документи, підтверджуючі легальність коштів, які він перевозив через митний кордон України й які були ретельно досліджені судом першої та апеляційної інстанції, а саме: довідки Маркетингової компанії «Аль-Маврід» від 26.12.2019 року за № 153/а/1912 про надання позики за умовою її погашення протягом трьох років, шляхом вирахування з власної винагороди та відомості про заробітну плату.

Той факт, що відносно ОСОБА_1 не було відкрито кримінальних проваджень, також свідчить про те, що органи державної влади визнали відсутність намірів обманювати їх з боку ОСОБА_1 та, що органи влади не намагалися запобігти будь-яким іншим незаконним діям, таким як відмивання грошей, торгівля наркотиками, фінансування тероризму або ухилення від сплати податків.

Суд апеляційної інстанції вважає, що митними органами не надано жодних доказів того, що ОСОБА_4 міг би завдати будь-якої серйозної шкоди державі: він не ухилявся від сплати митних зборів або будь-яких інших зборів та не завдав будь-якої іншої майнової шкоди державі, тому, на думку суду, конфіскація не задекларованої суми грошей могла б накласти на нього індивідуальний та надмірний тягар та була б непропорційною до вчиненого правопорушення, що, як наслідок, порушило статтю 1 Першого протоколу до Конвенції.

Отже, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, оскільки вина ОСОБА_4 у вчиненні митного правопорушення при зазначених у постанові обставинах доведена змістом протоколу про правопорушення митних правил № 3381/50000/19 від 31.12.2019 року, доповідною запискою Головного державного інспектора митного поста «Міжнародний аеропорт «Одеса» від 31.12.2019 року, поясненнями ОСОБА_4 від 31.12.2019 року та іншими матеріалами справи.

Разом з тим суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду в частині повернення ОСОБА_4 вилученої відповідно до протоколу про порушення митних правил № 3381/50000/19 від 31.12.2019 року іноземної валюти в сумі 5 000 євро.

К еруючись ст.ст. 7, 251,268, 280, 293, 294 КУпАП,

постановив:

Апеляційну скаргу Одеської митниці Держмитслужби задовольнити частково.

Постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 05 травня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративне правопорушення, передбаченого ст. 471 КМ України скасувати.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Йорданії, паспорт № НОМЕР_1 , виданий 21.07.2017 року, визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України, і піддати його адміністративному стягненню у виді штрафу у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 700 (одна тисяча сімсот) гривень, без конфіскації вилученої валюти.

На підставі п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,, на користь держави судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 420,40 гривень.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Одеського

апеляційного суду С.О. Погорєлова