Справа № 263/5317/20
Провадження № 3/263/1995/2020
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2020 року суддя Жовтневого районного суду м. Маріуполя Кулик С.В., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , військовослужбовця, стрільця 2 групи взводу 1 роти О та ППС військової частини НОМЕР_2 , старшого солдата, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , за ст. 172-20 ч.3 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Стрілець 2 групи взводу 1 роти О та ППС військової частини НОМЕР_2 , старший солдат ОСОБА_1 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом та проходячи її ту віськовій частині НОМЕР_2 , яка на цей час виконує бойові завдання за призначенням в зоні проведення Операції Об`єднаних Сил в м. Маріуполі, всупереч інтересам служби, в порушення своїх статутних обов`язків, в умовах особливого періоду, 02.05.2020 року перебував на території військової комендатури м. Маріуполь, розташованої по АДРЕСА_2 у стані алкогольного сп`яніння під час виконання обов`язків служби та бойових, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 172-20 КУпАП.

ОСОБА_1 та його захисник Поляков І.С. у судове засідання не з`явилися з невідомих суду причин, про день, час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», суди повинні неухильно виконувати вимоги ст. 268 КУпАП, щодо розгляду справи про адміністративні правопорушення у присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності зазначеної особи, це можливо у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце та час розгляду і від неї не надійшло клопотання про його відкладення.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод (далі Конвенція), встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Ратифікуючи Конвенцію, Україна взяла на себе обов`язки гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

Поняття справедливого судового розгляду передбачає можливість для особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, бути присутнім на засіданні. Ця можливість випливає із об`єкта і цілі ст. 6 ЄСПЛ, оскільки здійснення прав, гарантованих ст. 6 Конвенції, передбачає можливість вказаної особи бути вислуханою, а також необхідність перевірити точність її тверджень і співставити їх з матеріалами судової справи.

Разом з тим, керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суд виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції в праві встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентним є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року. У вказаному Рішенні зазначено, що право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики ЄСПЛ вбачається, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом та потребою з боку держави регулювання доступу до суду.

Отже, обставини неявки у судові засідання ОСОБА_1 , а також його захисника Полякова І.С., яким було у встановленому законом порядку повідомлено про місце та час судового розгляду, дають підстави стверджувати про неналежне здійснення ними своїх процесуальних прав і виконання процесуальних обов`язків.

За зазначених обставин суд вважає, що останні були своєчасно та належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, у зв`язку з чим, згідно зі ст. 268 КУпАП, справа розглянута на підставі наявних у ній матеріалів.

Факт адміністративного правопорушення підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення № ДНК-1/1344 від 03.05.2020р., підписаним ОСОБА_1 та у якому останній зазначив про те, що вину у вчиненні правопорушення визнає, з обставинами, викладеними у протоколі згоден; військовим квитком на ім`я ОСОБА_1 серії СО №598707; актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціального технічного засобу № 757 від 02.05.2020 року та результатом тесту на алкоголь 0,66 промілей; заявою та письмовими поясненнями ОСОБА_1 ; витягом з Наказу командира військової частини НОМЕР_3 № 55 від 13.03.2020 року.

З огляду на викладене, суддя приходить до висновку, що дії ОСОБА_1 правильно кваліфіковані за ст. 172-20 ч.3 КУпАП, представлені докази підтверджують факт вчинення ним адміністративного правопорушення.

При накладенні стягнення суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини.

Обставини, що пом`якшують або обтяжують адміністративну відповідальність за адміністративне правопорушення, не встановлені.

Враховуючи викладене, суддя вважає за можливе застосувати до правопорушника адміністративне стягнення у виді штрафу в межах санкції ч. 3 ст. 172-20 КУпАП.

Крім того, в порядку ст.40-1КУпАП з ОСОБА_1 на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 420,40 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 33, 172-20 ч.3, 252, 284 КУпАП України, суддя

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 притягнути до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 172-20 КУпАП та накласти стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3655 (три тисячі шістсот п`ятдесят п`ять) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 420,40 грн.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Донецького апеляційного суду Донецької області через Жовтневий районний суд м. Маріуполя протягом 10 днів із дня винесення постанови.

Постанова може бути пред`явлена до виконання протягом трьох місяців із дня її винесення. При оскарженні постанови про накладення адміністративного стягнення постанова підлягає виконанню після залишення скарги без задоволення.

Суддя С.В.Кулик