Справа № 643/5152/20
Провадження № 3/643/1556/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.06.2020 року м. Харків

Суддя Московського районного суду м. Харкова Крівцов Д.А., розглянувши адміністративний матеріал, який надійшов з Московського ВП ГУНП в Харківській області, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, яка проживає та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

До Московського районного суду м. Харкова надійшов протокол про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 471536 від 20.03.2020 року, згідно якого ОСОБА_1 20.03.2020 року о 17 год. 10 хв., знаходячись за адресою: м. Харків, вул. Валентинівська, 21, на торговельному майданчику «Рівлад» не припинила роботу магазину з продажу іграшок та здійснювала прийом відвідувачів, чим порушила вимоги п.п. 2, 3 постанови Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 року.

30.04.2020 до суду від ОСОБА_1 надійшли письмові пояснення, в яких вона заначила, що 20.03.2020 вона прийшла на своє робоче місце кіоск з іграшками, що розташований на території ринка «Рівлад», з метою забрати паспорт та деякі речі (теплі речі, косметика тощо). Зайшла до кіоску, не піднімаючи жалюзі та не запалюючи світла, збирала речі. Знаходилась у кіоску максимум 10 хвилин. Двері на ключ не зачинила, бо не збиралась затримуватись, дома на неї чекала хвора дитина. Коли вже збиралась уходити, у кіоск зайшов чоловік, якого вона сприйняла за співробітника ринку. Слідом за ним зайшли двоє поліцейських, ще декілька залишились на вулиці. Поліцейські обвинуватили її в порушенні правил карантину, не роз`яснив її права. Протокол, копії якого ОСОБА_1 не дали, вона підписали під тиском, ніякого адміністративного правопорушення не скоювала, правила карантину не порушувала, не працювала та не здійснювала ніякої торгівельної діяльності. Її кіоск був зачинений з 15.03.2020 року через хворобу дитини. На підставі викладеного, просила справу про притягнення її адміністративної відповідальності закрити.

ОСОБА_1 в судовому засіданні вину також не визнала. Пояснила, що є суб`єктом підприємницької діяльності Також пояснила, що зайшла до магазину з метою забрати особисті речі. До магазину зайшов чоловік, якого вона сприйняла за співробітника ринку, слідом за ним одразу зайшли двоє працівників поліції. Чоловік нічого не намагався придбати, а вона нічого не встигла йому сказати, так як одразу за вказаним чоловіком зайшли працівники поліції. Зазначила, що вона жодної торгівельної діяльності не здійснювала, відвідувачів не приймала, будь-яким особам товари не продавала та збиралась йти до дому, оскільки дома її чекала хвора дитина.

На підтвердження вказаних доводів ОСОБА_1 надала суду копії медичних довідок, відповідно до яких з 10.03.2020 до 03.04.2020 її донька хворіла та 21.03.2020 відвідувала лікаря з метою проведення рентгенограми.

Працівник поліції ОСОБА_2 , який склав протокол про адміністративне правопорушення та рапорт, викликався в судове засідання для надання пояснень, проте до суду не з`явився, причини неявки не повідомив.

ОСОБА_3 також викликався в судове засідання для надання пояснень, проте до суду не з`явився, причини неявки не повідомив.

Крім пояснень ОСОБА_1 , судом досліджено протокол про адміністративне правопорушення, письмові пояснення ОСОБА_1 , рапорт співробітника поліції О. Лобура, письмові пояснення ОСОБА_3 , відповідно до яких він проходив через ринок та побачив відчинений кіоск, зайшов до нього та почав обирати дитячу іграшку, при цьому ніхто йому не говорив, що кіоск зачинений та не працює. Будь-які інші докази суду не надані.

Оцінюючи надані суду докази в їх сукупності, суд керується основними конституційними засадами судочинства, визначеними ст. 129 Конституції України, до яких відноситься забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а також ст. 62 Конституції України та загальними принципами права, згідно яких усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь та доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Також суд враховує висновки Європейського суду з прав людини, викладені зокрема в рішенні від 09.09.2011 року у справі «Лучанінова проти України», від 15.05.2018 року у справі «Надточій проти України», який неодноразово зазначав, що до провадження в справах про адміністративні правопорушення застосовується кримінальний аспект та відповідні гарантії ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема згідно яких кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Зміст стандарту доведення поза розумним сумнівом надано, зокрема, в постанові Верховного Суду від 04.07.2018 року по справі № 688/788/15-к, згідно якої вказаний стандарт означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Верховний Суд в постанові від 27.06.2019 року зазначив, що висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Положеннями ч. 2 ст. 251 КУпАП передбачено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Аналогічні положення фактично висловлені Європейським судом з прав людини в остаточному рішенні від 06.06.2018 року у справі «Михайлова проти України», який зазначав, що в ситуації, коли суд за відсутності прокурора та особи, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, вимушений взяти на себе функцію пред`явлення та, що є більш важливим, нести тягар підтримки обвинувачення під час усного розгляду справи, можуть виникнути сумніви в наявності достатніх гарантій, здатних усунути обґрунтовані сумніви щодо негативного впливу такого процесу на безсторонність суду.

Відповідно до п.п. 3 п. 2 Постанови КМУ № 211 від 11.03.2020 року в редакції, яка діяла станом на час виникнення спірних правовідносин, у зв`язку із встановленням на всій території України карантину, забороняється робота суб`єктів господарювання, яка передбачає приймання відвідувачів, крім торговельної діяльності із застосуванням адресної доставки за умови забезпечення відповідного персоналу засобами індивідуального захисту.

Згідно ст. 44-3 КУпАП порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами, тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від двох до десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Оцінюючи зібрані у справі докази, суд виходить з такого.

Будь-яких доказів того, що ОСОБА_1 здійснювала торгівельну діяльність та приймала відвідувачів, матеріали справи не містять.

Так, ОСОБА_1 в письмових поясненнях від 20.03.2020, які надавались працівникам поліції, також зазначала, що прийшла в кіоск забрати особисті речі, при цьому не закрила двері. Зайшов незнайомий чоловік, вона не встигла йому сказати, що не працює, як зайшли працівники поліції.

В письмових поясненнях ОСОБА_3 від 20.03.2020 останній не зазначав, що ОСОБА_1 пропонувала йому придбати товар або в будь-якому вигляді висловила свою згоду на це. Так, ОСОБА_3 зазначив, що зайшов в кіоск, так як були відкриті двері, та почав обирати іграшку, після чого зайшли працівники поліції.

Отже, показання ОСОБА_1 , згідно яких вона не здійснювала прийом відвідувачів та торгівельну діяльність, матеріалами справи не спростовуються. Та обставина, що двері кіоску були відкриті, на переконання суду, сама по собі не доводить поза розумним сумнівом факт здійснення ОСОБА_1 торгівельної діяльності та прийому відвідувачів, і не спростовує її пояснення подій, які є предметом судового розгляду. Так, суд враховує, що ОСОБА_3 в письмових поясненнях не зазначав, що придбав у ОСОБА_1 будь-який товар або остання спілкувалась з ним саме як із клієнтом магазину та висловлювала готовність продати товар. Письмові пояснення ОСОБА_3 не містять даних щодо будь-якого спілкування з ОСОБА_1 та, таким чином, не спростовують пояснення останньої, згідно яких вона сприйняла ОСОБА_3 за співробітника ринку і через те, що за ним одразу зайшли працівники поліції, не встигла сказати, що не працює.

Як вбачається з постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 02.03.2017 року, залишеної без змін постановою Верховного Суду від 05.08.2019 року (справа № 712/12830/16-а), показання працівника поліції, надані в якості свідка, повинні оцінюватись критично, якщо останній є зацікавленою особою.

Враховуючи наведене вище та розглядаючи справу на засадах рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, які є конституційними засадами судочинства, суд приходить до висновку, що особою, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, не доведено поза розумним сумнівом наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП.

У відповідності до ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи наведене вище, суд закриває провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 44-3 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події і складу даного адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 44-3, п. 1 ч. 1 ст. 247, 248-249, 279, 283-284 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 44-3 КУпАП, відносно ОСОБА_1 , у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня винесення постанови шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Московський районний суд м. Харкова особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Суддя Д.А. Крівцов