КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 33/824/1182/2020 Головуючий суддя у 1-й інстанції Білик Г.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2020 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Сітайло О.М., за участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , його захисника Петрика С.А., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Броварського міськрайонного суду Київської області від 04 грудня 2019 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Броварського міськрайонного суду Київської області від 04 грудня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-2 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 153 грн. 00 коп., а також судовий збір у розмірі 384 грн. 20 коп.

Суд встановив, що 23.09.2019 року о 13 год. 40 хв., рухаючись по А/Д Київ-Овруч 19 км, по вул. Шолуденка, керуючи транспортним засобом «Нісан», д.н.з. НОМЕР_1 , на вимогу працівника поліції про зупинку транспортного засобу, завчасно подану за допомогою жезла та свистка, не зупинився; затриманий шляхом переслідування на патрульному автомобілі, д.н.з. 0344, на вул. Новопромислова. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.4 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ст. 122-2 КУпАП.

Не погоджуючись із вказаною постановою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу і події адміністративного правопорушення.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що суд першої інстанції всупереч вимогам ст. 252 КУпАП не забезпечив всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, внаслідок чого висновки суду не відповідають фактичним обставинам, а також вказує на те, що протокол про адміністративну відповідальність щодо ОСОБА_1 не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП.

Крім того, апелянт просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови Броварського міськрайонного суду Київської області від 04.12.2019 року, мотивуючи тим, що копію вказаної постанови у порушення вимог ст. 285 КУпАП отримав 27.01.2020 року, а тому строк на апеляційне оскарження вважає таким, що пропущений з поважних причин.

З метою забезпечення вільного доступу до правосуддя, права на апеляційне оскарження, реалізації положень Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод, з огляду на викладені обставини суд апеляційної інстанції вважає за необхідне клопотання задовольнити, ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Броварського міськрайонного суду Київської області від 04.12.2019 року як такий, що пропущений з поважних причин, оскільки у матеріалах справи відсутні дані, що спростовували би наведені апелянтом підстави.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , його захисника Петрика С.А., вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 122-2 КУпАП з наступних підстав.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення № ДПР18 від 23 вересня 2019 року,29.09.2019 року о 13 год. 40 хв., рухаючись по А/Д Київ-Овруч 19 км, по вул. Шолуденка, керуючи транспортним засобом «Нісан», д.н.з. НОМЕР_1 , на вимогу працівника поліції про зупинку транспортного засобу, завчасно подано за допомогою жезла та свистка, не зупинився. Був затриманий шляхом переслідування на патрульному автомобілі, д.н.з. 0344 на вул. Новопромислова. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.4 ПДР України, за що передбачено відповідальність за ст. 122-2 КУпАП.

У судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснив, що 23 вересня 2019 року на вимогу працівника поліції зупинився, до нього підійшов інспектор поліції та повідомив, що ОСОБА_1 не виконав вимогу дорожнього знаку; так як працівник поліції не представився, ОСОБА_1 попросив пред`явити службове посвідчення, інспектор поліції повернувся до службового автомобіля. ОСОБА_1 10 хвилин чекав, проте до нього інспектор поліції не підходив, будь-яких дій не вчиняв, а тому він уважав, що питання вичерпано і поїхав на роботу. Однак поліцейські наздогнали його, зупинили та повідомили, що він не виконав вимогу зупинитись, чим порушив вимоги п. 2.4 ПДР України.

У судому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_2 - очевидець події, яку ОСОБА_1 і віз на роботу на службовому автомобілі, підтвердила пояснення ОСОБА_1 в повному обсязі щодо обставин події.

У судовому засіданні апеляційної інстанції захисник Петрик С.А. наполягав, що вимогу працівника поліції зупинитись ОСОБА_1 виконав, а інспектор поліції не виконав вимогу ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про національну поліцію», а також не вчинив дій як мети, з якою інспектор поліції має право зупинити транспортний засіб для виконання своїх службових обов`язків, зокрема визначених підпунктами п. 2.4 ПДР України, а відтак складу правопорушення в діях ОСОБА_1 немає.

Відповідно до ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про Національну поліцію» звертаючись до особи, або у разі звернення особи до поліцейського, поліцейський зобов`язаний назвати своє прізвище, посаду, спеціальне звання та пред`явити на її вимогу службове посвідчення, надавши можливість ознайомитися з викладеною в ньому інформацією, не випускаючи його з рук.

При цьому, наказом Департаменту патрульної поліції НПУ від 03.02.2016 року № 100, яким затверджено «Інструкцію про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них» передбачено що «нагрудна відеокамера (відеореєстратор) повинна активовуватись працівником патрульної поліції та знаходитись у режимі відеозйомки при будь-якому контакті з особами, при оформленні дорожньо-транспортної пригоди; при перевірці документів.

Згідно з п. 2.4 ПДР України на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих правил, а також:

а) пред`явити для перевірки документи зазначені в п. 2.1;

б) дати можливість перевірити номери агрегатів і комплектність транспортного засобу;

в) дати можливість оглянути транспортний засіб відповідно до законодавства за наявності на те законних підстав, у тому числі провести з використанням спеціальних пристроїв (приладів) перевірку технічного стану транспортних засобів, які відповідно до законодавства підлягають обов`язковому технічному контролю.

Наказом Департаменту патрульної поліції НПУ від 03.02.2016 року № 100, яким затверджено «Інструкцію про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них» передбачено що «нагрудна відеокамера (відеореєстратор) повинна активовуватись працівником патрульної поліції та знаходитись у режимі відеозйомки при будь-якому контакті з особами, при оформленні дорожньо-транспортної пригоди; при перевірці документів.

Як на доказ винуватості ОСОБА_1 суд першої інстанції послався на пояснення свідка-очевидця події ОСОБА_2 .

Однак вказаний свідок у судовому засіданні підтвердив у повному обсязі ті фактичні обставини події, про які вказав ОСОБА_1 , зокрема те, що він на вимогу інспекторів поліції зупинився і чекав певний час, що вони будуть вчиняти певні дії, для чого його і зупинили, проте інспектор поліції повернувся до свого службового автомобіля і певний час там знаходився не вчиняючи будь-яких дій. Тобто висновок суду про те, що ОСОБА_1 не виконав вимогу про зупинку у порушення п. 2.4 ПДР України не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки ОСОБА_1 виконав вимогу, зупинився і чекав, що інспектор поліції буде здійснювати дії, з метою чого його і було зупинено.

При цьому будь-які докази на спростування доводів апеляційної скарги у матеріалах справи відсутні.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правовій презумпції, в тому числі, і закріпленої в ст. 62 Конституції України.

Така позиція Конституційного Суду України відповідає правовим позиції ЄСПЛ.

У рішенні ЄСПЛ «Аллене де Рібемон проти Франції» від 10.02.1995 зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості значно ширше, ніж це передбачають: презумпція невинності обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

У рішенні «Маліга проти Франції» від 23.09.1998, ЄСПЛ визначив кримінально-правовий зміст адміністративного правопорушення, за яке передбачена санкція у виді позбавлення права керування транспортним засобом.

ЄСПЛ підкреслює, що обов`язок адміністративного органу нести тягар доведення є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до скоєння порушення.

Так, в рішенні «Коробов проти України» від 21.07.2011 ЄСПЛ висловив позицію, що суд має право обґрунтувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту. Тобто таких, які не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджуються зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом».

З огляду на викладене, висновок суду першої інстанції про те, що в діях ОСОБА_1 вбачається склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-2 КУпАП, не відповідає фактичним обставинам, оскільки не знайшов свого підтвердження сукупністю досліджених доказів.

Відповідно до вимог ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Частина 1 ст. 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи зазначене, апеляційна скарга підлягає задоволенню, ОСОБА_1 - звільненню від адміністративної відповідальності, постанова - скасуванню із закриттям провадження, у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення на підставі ст. 247 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 22, 287, 292, 294 КУпАП, суддя, -

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання ОСОБА_1 -задовольнити, поновитиОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 04 грудня2019 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 04 грудня2019 рокускасувати, провадження закрити на підставі ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду О.М. Сітайло