Справа № 304/738/20 Провадження № 3/304/273/2020
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2020 року м. Перечин

Суддя Перечинського районного суду Закарпатської області Чепурнов В.О., розглянувши матеріали, які надійшли з Перечинського відділення поліції Ужгородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, офіційно не працевлаштованого,

за ч. 2 ст. 173-2 та ст. 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

22 червня 2020 року близько 23.00 год ОСОБА_1 , знаходячись за місцем свого проживання у АДРЕСА_2 , вчинив відносно своєї співмешканки ОСОБА_2 насильство в сім`ї, а саме умисні дії психологічного характеру, що полягали у висловлюванні нецензурною лайкою в її сторону, внаслідок чого було завдано шкоду психічному здоров`ю потерпілої.

Також, 23 червня 2020 року близько 00.25 год. ОСОБА_1 , знаходячись за місцем свого проживання у АДРЕСА_2 , вчинив злісну непокору законним вимогам працівника Перечинського ВП Ужгородського ВП ГУ НП в Закарпатській області Кулєва А.М., а саме під час оформлення адміністративних матеріалів неадекватно себе поводив, виражався нецензурними словами, чіплявся за форменний одяг, на неодноразові законні вимоги припинити протиправну поведінку не реагував.

У судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративних правопорушень, які ставляться йому у провину, не визнав.

Не зважаючи на невизнання особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, своєї вини, така стверджується дослідженими та перевіреними у судовому засіданні доказами, а саме: протоколами про адміністративні правопорушення серії АПР18 № 150825 від 22 червня 2020 року та серії АПР18 № 152778 від 23 червня 2020 року, постановами судді Перечинського районного суду Закарпатської області від 13 березня та 24 квітня 2020 року, протоколом про адміністративне затримання серії АЗ №172776 від 23 червня 2020 року, письмовими поясненнями ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , а також іншими матеріалами справи про адміністративне правопорушення, які не викликають у судді сумніви у їх об`єктивності та неупередженості.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

При цьому суддя враховує, що у своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. theUnitedKingdom, заява № 25) від 18 січня 1978 року, «Коробов проти України» (Korobov v. Ukraine, заява № 39598/03) від 21 жовтня 2011 року Європейським судом з прав людини зазначено, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Отже, наведені та досліджені в судовому засіданні докази дають підстави визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 173-2 та ст. 185 КУпАП.

Вирішуючи питання про накладення адміністративного стягнення, суддя приходить до наступного.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 36 КУпАП якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

Оскільки санкція ст. 185 КУпАП передбачає більш серйозний вид адміністративного стягнення ніж санкція частини 2 статті 173-2 цього Кодексу, тому суддя вважає, що стягнення обиратиметься в межах санкції ст. 185 КУпАП, що буде достатнім для досягнення мети, передбаченої ст. ст. 1, 23 КУпАП.

При накладенні стягнення суддя враховує характер вчиненого правопорушення, особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, ступінь її вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

При цьому суддя також враховує позиції Європейського суду з прав людини, які викладені у справах «Бакланов проти Росії» (Baklanov v. Russia, заява №68443/01, рішення від 09 червня 2005 року), і в справі «Фрізен проти Росії» (Frizen v. Russia, заява №58254/00 рішення від 24 березня 2005 року), згідно яких досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. У справі «Ізмайлов проти Росії» (Ismayilov v. Russia, заява №30352/03, п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

З урахуванням вищезазначеного, відповідно до вимог адміністративного закону і передбаченої цим законом санкції, суддя вважає, що винного ОСОБА_1 слід піддати адміністративному стягненню у виді штрафу.

Керуючись ч. 2 ст. 36, ст. ст. 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 173-2 та ст. 185 КУпАП і піддати адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 255 (двісті п`ятдесят п`ять) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 420 (чотириста двадцять) грн. 40 коп. судового збору.

Постанова у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником до Закарпатського апеляційного суду через місцевий суд, який виніс постанову, протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя:Чепурнов В. О.