Справа № 739/384/20 Головуючий у 1 інстанції Чепурко В. В.
Провадження № 33/4823/184/20
Категорія - ст. 122-4 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 липня 2020 року місто Чернігів

Чернігівський апеляційний суд в складі:

головуючого судді - Оседача М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 21 травня 2020 року, -

В С Т А Н О В И В :

Цією постановою :

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючий,

притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) з накладенням стягнення у виді громадських робіт на строк 40 годин.

Також, ухвалено стягнути з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у сумі 420 грн. 40 коп.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 24 березня 2020 року о 09 год. 39 хв. на вул. Шевченка у м. Новгород-Сіверський, Чернігівської області, керуючи автомобілем ЗАЗ TF699P, д.н.з. НОМЕР_1 , здійснив дорожньо-транспортну пригоду, не прийняв мір до зупинки, залишив місце дорожньо-транспортної пригоди та поїхав, чим порушив вимоги пункту 2.10 «а» ПДР України.

Не погоджуючись з даною постановою суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати її та закрити провадження по справі за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП.

Рішення суду першої інстанції вважає помилковим і незаконним, та таким, що прийняте з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки викладені в ньому обставини не відповідають дійсності.

Так, в обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує на те, що судом була допущена однобічність розгляду справи виходячи з того, що як в протоколі, так і у письмових поясненнях він заперечував факт керування автомобілем у вказаний час та у вказаному місці. Крім того, звертає увагу суду на те, що пояснення потерпілого ОСОБА_2 , свідка ОСОБА_3 не мають жодного доказового значення, оскільки вони не бачили безпосередньо водія на місці ДТП, а автомобіль, за декілька днів до інциденту було передано у тимчасове користування іншим особам. Вказує на те, що схеми та копії рапортів є підтвердженням дорожньо-транспортної пригоди, проте жодним чином не підтверджують саме причетність його, як водія до неї, а констатація судом першої інстанції щодо належності саме йому автомобіля, на його думку, не має жодного доказового значення за досліджуваних обставин.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Явка апелянта на засідання суду апеляційної інстанції є необов`язковою.

Будучи належно повідомленими про час та місце розгляду справи ОСОБА_1 та його захисник-адвокат Наполов М.І. в судове засідання не з`явилися, не повідомивши про причини неявки суду, в зв`язку з чим апеляційний суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за їх відсутності.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

За змістом ст. 122-4 КУпАП відповідальність за вказаною статтею настає у разі залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами тощо.

Висновок суду першої інстанції про доведеність події адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП та вини ОСОБА_1 у його вчиненні за обставин, наведених у постанові, підтверджується наявними в матеріалах справи, оціненими та наведеними у постанові суду доказами, які не спростовуються доводами, що наведені стороною захисту в поданій апеляційній скарзі.

Такий висновок підтверджується:

- даними, що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 №382059 від 24 березня 2010 року, який є документом, що офіційно засвідчує факт вчинення неправомірних дій особою правопорушником, і є одним з джерел доказів, відповідно до якого, ОСОБА_1 ставиться в провину те, що він, 24 березня 2020 року о 09 год. 39 хв. на вул. Шевченка у м. Новгород-Сіверський, Чернігівської області, керуючи автомобілем ЗАЗ TF699P, д.н.з. НОМЕР_1 , здійснив дорожньо-транспортну пригоду, не прийняв мір до зупинки, залишив місце дорожньо-транспортної пригоди та поїхав, чим порушив вимоги пункту 2.10 «а» ПДР України (а.с. 2);

- схемою місця ДТП, відповідно до якої було зафіксовано сліди дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце на перехресті з круговим рухом вул. Шевченка у м. Новгород-Сіверський, а саме: розташування дорожніх знаків 2.1, 4.10, 7.8 ПДР України, що розміщені перед в`їздом на круговий рух, місце розташування велосипеда «Мінськ», слідів бурого кольору, автомобільного номерного знаку НОМЕР_1 , зафіксовано гальмівний шлях автомобіля, траєкторію руху потерпілого ОСОБА_2 на велосипеді та автомобіля, який після зіткнення зник з місця дорожньо-транспортної пригоди (а.с. 10);

-письмовими пояснення потерпілого ОСОБА_2 , які він підтвердив і в суді першої інстанції, відповідно до яких, 24 березня 2020 року, приблизно о 09 год. 40 хв., він їхав на велосипеді по вул. Шевченка на кругу, та, відповідно перебував на головній дорозі, перед цим подавши рукою знак повороту ліворуч. Під час проїзду бачив як з боку центру міста їхав легковий автомобіль темно-зеленого кольору, відстань до нього була приблизно 50 м. Коли завершував проїзд перехрестя, перебуваючи майже біля правого узбіччя, почув шум мотору, далі відчув удар і впав з велосипеда, та зрозумів, що його збив той автомобіль, який їхав з центру міста. При цьому на місці ДТП залишився передній номерний знак автомобіля з цифрами 5822. На той час автомобіля, який його збив, на місці ДТП не було. Потім, по прибуттю поліції, було проведено огляд місця ДТП та доставлено його до поліції, де він надав пояснення. Після того він звернувся до лікарні по допомогу у зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями, де й проходив лікування. Хто був за кермом автомобіля, який вчинив ДТП, він чітко не знає (а.с. 7);

- письмовими поясненнями свідка-очевидця ОСОБА_4 , відповідно до яких, він знаходився у своєму автомобілі поблизу магазину «Ярмак» у м. Новгороді-Сіверському, та почув звук гальм автомобіля. Ліворуч побачив, як по дорозі вул. Шевченка автомобіль Део Сенс сунув перед собою велосипед та велосипедиста, а потім, об`їхавши велосипедиста, який лежав на проїжджій частині, поїхав по вул. Шевченка в бік магазину «Молоко». Підбігши до місця ДТП, побачив автомобільний номерний знак НОМЕР_1 , який належав автомобілю, який був зеленого кольору, що збив велосипедиста. Вказав що бачив, що за кермом вказаного автомобіля був ОСОБА_1 , якого він впізнав, оскільки знав його раніше (а.с. 8);

- наявними в матеріалах справи копіями рапортів співробітника поліції Хавлука С. від 24 березня 2020 року, з яких вбачається, що 24 березня 2020 року до Новгород-Сіверського ВП ГУНП в Чернігівській області о 09 год. 43 хв. надійшло повідомлення про те, що на вул. Шевченка автомобіль Део Сенс, д.н.з. НОМЕР_1 , збив велосипедиста та поїхав з місця ДТП в напрямку автостанції, а о 12 год. 05 хв. надійшло повідомлення з ЦРЛ про те, що ОСОБА_2 звернувся за медичною допомогою з діагнозом ЗЧМТ, СГМ і пояснив, що тілесні ушкодження отримав внаслідок ДТП, яка мала місце 24 березня 2020 року (а.с. 3,4);

- копіями протоколів про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 від 24 березня 20202 року серії ДПР 18 №382014, та ДПР 18 №382060 за порушення ним ч. 1 ст. 130 КУпАП та ст.. 124 КУпАП відповідно.

Крім того, вищенаведене повністю узгоджується з наявним у матеріалах справи, та переглянутим судом апеляційної інстанції відеозаписом з відеокамери, з якого вбачається, що на них зафіксовано перехрестя з круговим рухом на вул. Шевченка у м. Новгороді-Сіверському та рух автомобілів, а на іншому відеозаписі зафіксовано проведення освідування ОСОБА_1 , на якому особі правопорушнику медичний працівник пропонує пройти огляд на стан сп`яніння, на що ОСОБА_1 повідомив, що він «випивший» на 100 відсотків та відмовляється проходити освідування.

В переглянутих судом апеляційної інстанції відеозаписах, наданих захисником ОСОБА_5 , зафіксовано спілкування вказаного захисника зі співробітниками поліції з приводу перебування ОСОБА_1 у відділі поліції.

Виходячи з наявних в матеріалах справи доказів, які були належним чином зібрані та оформлені, апеляційний суд приходить до висновку про те, що місцевим судом вірно було встановлено наявність вини ОСОБА_1 у дорожньо-транспортній пригоді, що сталася 24 березня 2020 року о 09 год. 39 хв. на вул. Шевченка у м. Новгород-Сіверський, Чернігівської області оскільки останній, рухаючись зазначеним дорожнім шляхом допустив зіткнення з потерпілим, який керував велосипедом, та в подальшому, не дотримався вимог п. 2.10 «а» ПДР України, що і стало причинною притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 122-4 КУпАП.

Твердження особи, що подала апеляційну скаргу про те, що, що суд першої інстанції підійшов до розгляду даної справи упереджено, належним чином не дослідивши докази по справі, є необґрунтованим, оскільки з мотивувальної частини оскаржуваної постанови вбачається, що суд, відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, в повній мірі дослідив та проаналізував наявні в матеріалах справи про адміністративне правопорушення докази, переглянув в судовому засіданні відеозапис з камери, та відеозапис, наданий стороною захисту, заслухав як особу, що притягується до адміністративної відповідальності, так і іншого учасника дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 , свідків по справі, і дав їм належну оцінку, на підставі чого дійшов правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

Так, відповідно до п.2.10 «а» ПДР України У разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний: а) негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди.

Проте, вищевказаного пункту правил особа, що притягується до адміністративної відповідальності не дотрималась, оскільки в умовах даної дорожньо-транспортної пригоди вищевказані вимоги норми закону поширювалися саме на водія автомобіля ЗАЗ TF699P, д.н.з. НОМЕР_1 , який, після допущеного зіткнення мав би зупинитися, та залишитися на місці пригоди до прибуття працівників поліції.

Під час апеляційного розгляду справи, обставини, на які посилається ОСОБА_1 в поданій апеляційній скарзі, щодо відсутності в діях його вини у дорожньо-транспортній пригоді, та зокрема порушенні п. 2.10 «а» ПДР України, свого підтвердження не знайшли, та спростовуються належними доказами, які були предметом перевірки як в місцевому суді, так і в суді апеляційної інстанції, а тому така позиція сторони захисту розцінюється судом апеляційної інстанції як захисна, та направлена на уникнення відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.

Зокрема є безпідставними доводи особи, що притягується до адміністративної відповідальності з приводу того, що керування автомобілем здійснював не він, оскільки в матеріалах справи міститься копія посвідчення водія ОСОБА_1 та копія технічного паспорту на автомобіль ЗАЗ TF699P, д.н.з. НОМЕР_1 , який перебуває у його користуванні.

Жодних інших вагомих даних, з приводу користування зазначеним автомобілем іншими особами в час вчинення дорожньо-транспортної пригоди, до суду апеляційної інстанції надано не було.

Крім того, про перебування за кермом автомобіля ЗАЗ TF699P, д.н.з. НОМЕР_1 саме ОСОБА_1 прямо зазначив у своїх письмових поясненнях свідок ОСОБА_4 , який був раніше знайомий з особою правопорушником, пояснення якого немає підстав вважати незаконними чи протирічливими, а також іншими доказами, що містяться в матеріалах справи, які є послідовними та узгодженими між собою, а тому в суду апеляційної інстанції не викликають жодних сумнівів щодо їх неналежності чи незаконності.

Адміністративне стягнення ОСОБА_1 накладено судом першої інстанції у відповідності до вимог ст. 33 КУпАП, з врахуванням характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступеня його вини та в межах санкції ст. 122-4 КУпАП, що є достатнім для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Враховуючи вищенаведене, та те, що при розгляді справи судом першої інстанції не допущено порушень вимог ст. 280 КУпАП, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винність особи, що притягується до адміністративної відповідальності у вчиненому правопорушенні, кваліфікацію її дій та необґрунтованість накладеного стягнення, апеляційний суд вважає, що підстав для скасування, або зміни постанови судді не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 21 травня 2020 року, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 122-4 КУпАП - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно є остаточною і оскарженню не підлягає.

СуддяМ. М. Оседач