КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 33/824/8/2020 Суддя 1 інстанції - Луценко О.М.
Категорія: ч.1 ст. 130 КУпАП Суддя суду апел. інст.- Кепкал Л.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2020 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Кепкал Л.І., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою з уточненнями адвоката Тимошенка В.В. в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Оболонського районного суду м. Києва від 12 вересня 2019 року про притягнення до адміністративної відповідальності -

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою судді Оболонського районного суду м. Києва від 12 вересня 2019 року, ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 384,20 грн.

Постановою суду встановлено, що 03 липня 2019р. о 19:18 год. ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Volkswagen Golf» д.н.з. НОМЕР_2 , по вул. Кондратюка 2 в м. Києві з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей, тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності свідків. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.5 Правил Дорожнього Руху України, та відповідно, вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, адвокат Тимошенко В.В. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Оболонського районного суду м. Києва від 12.09.2019 року по справі про адміністративне правопорушення №756/9346/19 та прийняти нову постанову, якою закрити справу відносно ОСОБА_1 на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП.

За доводами апелянта, рішення суду першої інстанції є необгрунтованим та незаконним, прийнятим з порушенням матеріальних та процесуальних норм.

Захисник зазначає, що під час прийняття рішення суд першої інстанції проігнорував аргументи захисника та докази невинуватості ОСОБА_1 , викладені у клопотанні від 22.08.2019 року та долучені до матеріалів справи, зазначивши у рішенні лише єдиний аргумент захисника, а інші замовчав, поклавши в основу рішення документ, який не має жодного відношення до дати події, яка розглядається.

На переконання апелянта, суд першої інстанції прийняв рішення, незважаючи на відсутність належних доказів винуватості, якими повинен доводитися конкретний склад правопорушення, безпідставно відхилив клопотання захисника, не обґрунтувавши причини відхилення доказів та аргументів - за відсутності взагалі підстав для розгляду справи та притягнення до відповідальності, а в якості підстав для визнання вини ОСОБА_1 суд першої інстанції прийняв формально отриману відповідь з медичного закладу на формально направлений запит без зазначення фактичних даних та врахування госпіталізації ОСОБА_1 каретою швидкої допомоги з місця пригоди - у зв`язку із отриманими тілесними ушкодженнями під час ДТП.

Захисник зазначає, що судом першої інстанції під час розгляду справи було порушено вимоги п. 2-5 ч. 1 ст. 278 КУпАП, оскільки суд першої інстанції не звернув уваги на те, чи правильно складено протокол та інші матеріали, хоча захисником письмово було зазначено із наданням доказів, що докази патрульного поліцейського, який склав протокол отримані всупереч законодавству та не можуть бути прийняті до уваги.

Захисник вказує на те, що судом першої інстанції допущено спрощений підхід до розгляду справи та не дотримано положень п.24 Постанови Пленуму Верховного суду України №14 від 23.12.2005 року Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті.

Апелянт зазначає, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення ДПР18 №323191 від 03.07.2019 року за ч.1 ст.130 КУпАП, складеного поліцейським УПП в м. Києві ДПП, рядовим поліції ОСОБА_12, «03 липня 2019 року о 18 годин 10 хвилин в м. Києві, вул. Кондратюка, 2, водій ОСОБА_1 керував ТЗ Volkswagen Golf д.н.з. НОМЕР_2 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини роту, хитка хода, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився в присутності двох свідків», проте, на переконання сторони захисту, дійсні фактичні обставини справи та надані суду аргументи й докази захисника вказують на недоведеність вини ОСОБА_1 у скоєнні правопорушення, а факти та аргументи захисник вважає доведеними.

Захисник вважає, що протокол про адміністративне правопорушення ДПР18 №323191 від 03.07.2019 року не відповідає вимогам законодавства у зв`язку із внесенням до нього дописок та виправлень після підписання ОСОБА_1 і факт внесення дописок доведено суду шляхом надання другого екземпляру протоколу, який під підпис було вручено ОСОБА_1 .

Окрім того, апелянт зазначає, що в протоколі про адміністративне правопорушення зазначена суть правопорушення, яка не відповідає дійсності і яку об`єктивно поліцейські не могли встановити і не мали права зазначати, оскільки в протоколі зазначено, що водій ОСОБА_1 керував автомобілем з ознаками сп`яніння, але об`єктивно поліцейські прибули за викликом на місце ДТП набагато пізніше після його скоєння, не зупиняли автомобіль під керуванням ОСОБА_1 і не могли бачити як він керував і тим більше з ознаками сп`яніння.

Захисник вказує на те, що підстави для проведення огляду, порядок дій та докази, якими підтверджується скоєння правопорушень, передбачених ст.130 КУпАП, встановлено двома нормативними актами - Постановою КМУ №1103 від 17.12.2008 року, якою затверджено Порядок направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду та Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою Наказом МВС №1395 від 07.11.2015 року. Відповідно до вказаних нормативних актів огляд на стан сп`яніння за наявності ознак (встановлено вичерпний перелік) проводиться на місці зупинки транспортного засобу та у присутності двох свідків. При цьому водієві роз`яснюються порядок проходження, альтернативи проходження різними способами, права і багато іншого. Також прописаний алгоритм дій поліцейського, які документи складається та видаються.

На переконання апелянта, в даному випадку ключовим моментом є - проведення огляду на місці зупинки автомобіля поліцейським, проте цього не було, а суть правопорушення викладена в протоколі є очевидно неправдивою.

Захисник стверджує, що протокол не відповідає вимогам законодавства, а додані до нього документи є лише додатками і окремо без нього не розглядаються - і цього вже достатньо відповідно до закону, щоб закрити справу або щонайменше направити протокол на доопрацювання.

Також апелянт зазначає, що відповідно до законодавства факт законності вимог поліцейського до водія повинен підтверджуватися двома свідками. Пояснень свідків у справі фактично не існує, бо ті, що долучені у якості таких пояснень насправді ними не є, про що досить докладно був повідомлений суд першої інстанції із зазначенням відсутності дати та часу подій, дати складання пояснень, відсутності даних водія, ознак підробки і та ін., однак судом першої інстанції відсутність належних доказів була проігнорована.

Захисник вказує на те, що з наявних пояснень свідків видно, що вони нібито були присутніми при відмові від проходження тесту на стан алкогольного сп`яніння, однак в поясненнях не зазначено, що вони були присутніми при відмові від проходження огляду у медичному закладі, хоча відповідно до нормативних актів щодо порядку огляду на стан сп`яніння при відмові водія від тесту, поліцейські повинні направити водія до медичного закладу, склавши та видавши направлення на огляд (форма направлення на огляд у медичний заклад встановлена Постановою КМУ). У поясненнях свідків зазначено, що ОСОБА_1 відмовився від підпису матеріалів, але це не відповідає дійсності так як ОСОБА_1 власноруч написав зауваження, підписав протокол та отримав його копію, що видно з протоколу.

На думку апелянта, пояснення так званих свідків явно підроблені патрульними, бо підписи свідків явно різні за виглядом в графі ознайомлення з правами та у графі для підпису пояснень. У поясненні свідка ОСОБА_3 взагалі відсутні дати та час складання пояснень та дата і час подій, свідком яким він нібито був, і в обох поясненнях не зазначено по-батькові ОСОБА_4 , що вказує на те, що пояснення виготовлялися патрульними «заднім числом» коли у них під рукою не було повних даних ОСОБА_1 .

Захисник стверджує, що пояснення не були написані свідками власноруч, обидва пояснення однакові за змістом та стилістичним викладенням тексту на заздалегідь надрукованих бланках із заготовленим текстом, вони заповнені одним і тим же почерком, що робить їх ідентичними між собою та об`єктивно вказує на те, що пояснення написані патрульними, а не свідками.

Апелянт зазначає, що суду першої інстанції були надані докази того, що ОСОБА_1 у ДТП отримав тілесні ушкодження, потребував медичної допомоги і був госпіталізований із місця ДТП каретою швидкої допомоги, тому об`єктивно не міг проїхати за бажанням поліцейських до лікаря-нарколога, і цей факт, на думку захисника, є доведеним шляхом надання суду відповідної медичної документації, та підтверджує щонайменше існування обставин крайньої необхідності та те, що у цих обставинах діяли інші норми, які зобов`язують лікарів проводити аналізи на стан сп`яніння у разі госпіталізації з місця ДТП, а не травмованого водія їхати до лікаря-нарколога.

Захисник вказує на те, що у медичному закладі, куди був доставлений ОСОБА_1 у нього була відібрана біологічна речовина (кров) та направлена для аналізу на стан сп`яніння медичними працівниками відповідно до законодавства у зв`язку із причетністю до ДТП. Згодом ОСОБА_1 отримав висновок КМНКЛ «Соціотерапії», куди направлялися зразки його крові, про відсутність стану сп`яніння, але під час отримання висновку він побачив помилку у своєму по-батькові і вказав на це лікарю. Той виправив у висновку по батькові, завірив виправлення підписом і печаткою.

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції з метою перевірки Висновку, наданого ОСОБА_1 направив запит до КМНКЛ «Соціотерапія» поставивши формальне та помилкове запитання - чи звертався 04.07.2019 року ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 для проходження огляду на стан сп`яніння, але події за участю ОСОБА_1 відбувалися 03.07.2019 року, а не 04.07.2019 року, а КМНКЛ «Соціотерапія» ще неуважніше читало запит суду, надавши відповідь суду не за липень, а за червень, вказавши, що ОСОБА_1 не звертався з 04.06.2019 року по 05.06.2019 року до КМНКЛ «Соціотерапія», однак суд першої інстанції взагалі не звернув увагу, що запитував дані не на ту дату, те не звернув увагу, йому відповіли взагалі не на ті дати, навіть про які помилково суд запитував.

Крім того, захисник вважає що у запиті суду, щоб отримати дійсно об`єктивну відповідь потрібно було поставити правильне питання не тільки з урахуванням дати, а і зазначити, що кров ОСОБА_1 направлялася відповідно до порядку, встановленого під час госпіталізації, а не запитувати про звернення ОСОБА_1 .

На думку апелянта, необхідно було до запиту прикласти копію висновку та зазначити про виправлення помилки, щоб у КМНКЛ «Соціотерапія» об`єктивно з`ясували всі факти та дали правильну відповідь з урахуванням всіх обставин.

Відтак, з урахуванням вищезазначеного, захисник вважає доведеним той факт, що суд першої інстанції під час розгляду справи та прийняття рішення не дослідив жодного доказу, не перевірив жодного аргументу захисника та навіть не ознайомився із документом, отриманим на свій запит, поклавши його в основу свого рішення - хоча у цьому документі немає жодної інформації про дату події, що розглядається.

Окрім цього, апелянт зазначає, що відповідно до положень Наказу № 1452/735 існує дві підстави проведення огляд на стан сп`яніння. Це виявлення ознак сп`яніння особисто поліцейським під час зупинки транспортного засобу або причетність водія до дорожньо- транспортної пригоді із постраждалими. Інших не існує. При цьому за наявності ознак алкогольного сп`яніння можливе проведення огляду на місці зупинки, а у разі ознак наркотичного сп`яніння чи причетності до ДТП с постраждалими - тільки огляду у медичному закладі.

Захисник вказує на те, що відповідно до п.8 Розділу 1 Наказу № 1452/735, у разі скоєння дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП), унаслідок якої є особи, що загинули або травмовані, проведення огляду на стан сп`яніння учасників цієї пригоди є обов`язковим у закладі охорони здоров`я.

Апелянт зазначає, що із фактичних обставин справи та із досліджених відеозаписів встановлено, що поліцейські не зупиняли транспортний засіб під керуванням водія ОСОБА_1 , а лише прибули згодом на місце ДТП, тому встановити факт керування водієм з ознаками сп`яніння вони об`єктивно не могли тим більше о 18 годині 10 хвилин, коли ще не прибули на місце пригоди. Більш того, з відеозапису вбачається, що в зв`язку з отриманням під час дорожньо - транспортної пригоди, на місце ДТП була викликана карета швидкої медичної допомоги та надавалась медична допомога водію ОСОБА_5 (скарги на травму голови, ребра, порушення мови та координації рухів, неадекватна поведінка). На відмітці 19:42:33 поліцейський дзвонить і викликає слідчо-оперативну групу у зв`язку із наявністю постраждалих у ДТП, а в подальшому на стан здоров`я скаржиться і ОСОБА_1 . З відеозапису .mр4, наданого поліцією чітко видно, що подальші дії поліції суперечать законному порядку проведення огляду на стан сп`яніння, адже, на думку захисника, у даному випадку патрульний повинен був відповідно до п.8 Розділу 1 Наказу № 1452/735 направити обох водіїв до медичного закладу для огляду. І підставою для цього об`єктивно була дорожньо - транспортна пригода з постраждалими, а не керування з ознаками сп`яніння, чого встановити патрульних не міг. А у разі, якщо водії травмовані і їх з місця ДТП забирає швидка допомога, то у цьому випадку взагалі ніяких дій від поліції не потрібно. У цьому випадку медичний заклад діючи відповідно до законодавства самостійно та обов`язково проводить дослідження біологічної речовини учасників ДТП з метою перевірки на стан сп`яніння.

Захисник вважає, що судом першої інстанції було порушено вимоги ст. 252 КУпАП щодо всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи та вимоги п. 2-5 ч. 1 ст. 278 КУпАП щодо вимог по підготовці до розгляду справи. Крім того суд першої інстанції вийшов за межі судового розгляду самостійно зазначивши час скоєння правопорушення 19 годин 15 хвилин, про який не зазначено у протоколі та чого не можливо за умови складення протоколу о 18 годині 45 хвилин. Тобто, на переконання апелянта, суд першої інстанції прийняв рішення за якимись подіями, які відбулися вже після тих, що зазначені в наявному у нього протоколі та щодо яких відносно ОСОБА_1 протокол до суду не направлявся.

На думку апелянта, за наявності всіх обставин, невідповідності протоколу вимогам ст. 256 КУпАП та порушень з боку поліції суд першої інстанції щонайменше міг повернути протокол до поліції для доопрацювання, а об`єктивно та відповідно до закону закрити справу за відсутністю складу правопорушення про яке йдеться у протоколі у зв`язку із його недоведеністю.

Заслухавши доповідь судді, пояснення особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 та захисника Тимошенка В.В., які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, допитавши інспектора патрульної поліції - ОСОБА_12, дослідивши відеозапис з нагрудних камер поліцейських, перевіривши матеріали справи в повному обсязі, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що вона підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з вимогами ст.ст. 278, 280 КУпАП суд першої інстанції при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення має вирішити питання про правильність складання протоколу та інших матеріалів справи, чи є необхідність у витребуванні додаткових матеріалів, а при розгляді справи зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Цих вимог закону при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 суддя місцевого суду дотримався не в повному обсязі, внаслідок чого прийшов до помилкового висновку про наявність підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, виходячи з наступного.

Так, положеннями статті 130 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Перевіркою матеріалів справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 встановлено, що суддя місцевого суду при розгляді цієї справи дотримання поліцейським зазначених вимог закону та підзаконних нормативних актів під час складання протоколу про адміністративне правопорушення не перевірив, а його висновки в постанові про доведеність вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не відповідають фактичним обставинам провадження.

Як убачається з матеріалів справи, приймаючи рішення про винуватість ОСОБА_1 у порушенні п. 2.5 ПДР України, суддя місцевого суду формально послався в постанові на протокол про адміністративне правопорушення, пояснення свідків та наявні в матеріалах справи інші докази, проте належної оцінки усім доказам не надав.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №323191 від 03 липня 2019 року (а.с. 1) 03 липня 2019р. о 19:18 год. ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Volkswagen Golf» д.н.з. НОМЕР_2 , по вул. Кондратюка 2 в м. Києві з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей, тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності свідків. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.5 Правил Дорожнього Руху України.

Дані протоколу про адміністративне правопорушення не можуть бути безумовним доказами у справі, а оцінюються в сукупності з іншими наявними у справі доказами.

Так, ОСОБА_1 в судовому засіданні суду апеляційної інстанції пояснив, що 03.07.2019 року, приблизно о 18 годині він керуючи автомобілем Volkswagen Golf д.н.з. НОМЕР_2 та рухаючись по вул. Кондратюка м. Києва направлявся додому. Спиртних напоїв або інших заборонених препаратів не вживав. В процесі руху він випадково відволікся від керування автомобілем через телефон, який раптово задзвонив, який він хотів переключити на гучний зв`язок, а він при цьому випав з рук і так вийшло, що він допустив зіткнення з автомобілем Тойота. Пошкодження автомобілів були незначні, але при цьому він сильно та якось невдало вдарився головою від чого йому стало зле та боліла голова. На місці пригоди зібралися водій пошкодженого автомобіля Тойота із своїми друзями і спочатку вони були дуже агресивно до нього налаштовані, розлютившись через пошкодження їх автомобіля. Він же ( ОСОБА_1 ) свою провину у ДТП не заперечував і був згодний сприяти у оформлені ДТП, щоб швидше отримати необхідні документи для страхової компанії для відшкодування завданої шкоди. На місце події були викликані працівники поліції для оформлення дорожньо-транспортної пригоди. Працівники поліції, які прибули на місце оформлення ДТП відразу стали до нього не об`єктивно відноситися. Він їм повідомив, що погано себе почуває і йому потрібна медична допомога через травму голови, проте поліцейські з якихось причин не хотіли викликати швидку допомогу. ОСОБА_1 зазначив, що він чув, що працівники поліції не хотіли, щоб ДТП проходила за обліками, як ДТП з постраждалими і щоб не викликати швидку допомогу почали до нього прискіпуватися і розповідати, що нібито у нього є ознаки алкогольного сп`яніння і нібито йому потрібно пройти медичний огляд на стан сп`яніння. Також ОСОБА_1 пояснив, що він сказав працівникам поліції, що не відмовляється пройти огляд у медичному закладі, як це передбачено законом і здати будь-які аналізи на алкоголь, але йому потрібна медична допомога, тому він готовий проходити будь-які огляди та аналізи після того, як його оглянуть лікарі, проте патрульні не стали його слухати і склали протокол про відмову від проходження огляду у якому він розписався і написав звої зауваження про порушення його прав, оскільки вважав, що вони протидіяли наданню йому медичної допомоги. Згодом працівники поліції надали йому копію протоколу. ОСОБА_1 зазначив, що незважаючи на те, що патрульні не побажали направляти його до медичного закладу і не дали направлення на огляд, він все ж таки викликав швидку на місце пригоди і попросив лікарів щоб вони організували всі необхідні аналізи на стан сп`яніння та огляднарколога. В результаті огляду лікарі констатували в нього струс головного мозку.

В протоколі про адміністративне правопорушення в якості свідків зазначені дві особи: ОСОБА_6 та ОСОБА_3 .

Відповідно до вимог законодавства відомості щодо наявності свідків вносяться у сам протокол, а їх покази повинні бути зафіксовані у відповідних письмових поясненнях, з метою подальшого використання у відповідності до ст. 251 КУпАП, як доказів в адміністративній справі. В ст. 272 КУпАП зазначено, що свідок зобов`язаний дати правдиві пояснення щодо обставин, які йому відомі та підлягають установленню по даній справі, тобто в даному випадку, на поліцейського покладається обов`язок документування відомостей про адмінправопорушення шляхом належного процесуального закріплення пояснень свідків щодо обставин справи, зокрема - з приводу часу, місця, способу та інших відомостей вчинення адмінправопорушення.

Однак, в порушення викладеного, наявні в матеріалах справи письмові докази свідків оформлені без дотримання вимог закону, зокрема, в обох поясненнях свідків відсутні дати та час складання пояснень, дата та час подій, свідком яких вони були, не зазначено по-батькові ОСОБА_7 . Більш того, такі пояснення викладені на виготовленому друкованому бланку, де відмічено, що вказані особи були свідками відмови особи від проходження тесту на стан сп`яніння (не зазначено якого саме сп`яніння), та відмови особи від підпису матеріалів. Разом з тим, з протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що пояснення свідків є неправдивими, адже, такий протокол підписаний особою щодо якої він складений.

Більш того, відповідно до вимог пункту 4 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого Постановою КМУ від 17.12.2008р. № 1103, передбачено, що для огляду водія на місці зупинки транспортного засобу не можуть бути залучені як свідки особи, щодо неупередженості яких є сумніви.

Також, п.7 розділу IX Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху затвердженої наказом МВС України №1395 від 07.11.2015 року передбачено, що при оформленні матеріалів про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена статтею 130 КУпАП, не можуть бути залучені як свідки особи, щодо неупередженості яких є сумніви.

Проте, з пояснень ОСОБА_1 та дослідженого під час апеляційного розгляду відеозапису, наявного у справі (файл часова відмітка 19 хв. 43 сек.), вбачається те, що ті особи, які залучені в даній справі в якості свідків - ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , які є близькими друзями чи родичами ОСОБА_5 - іншого учасника ДТП, та за повідомленням ОСОБА_1 саме вказаним свідками до нього застосовувалось фізичне насилля.

А відтак, наведене свідчить про те, що ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , не могли бути залучені в якості свідків у даній справі, адже, були заінтересованими особами, внаслідок чого їх пояснення не можуть бути доказом вини ОСОБА_1 в інкримінованому йому адміністративному правопорушенні.

Крім того, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , вбачається, що складений він о 18 год. 45 хв. 03 липня 2019 року про те, що в цей же день о 18 год. 10 хв. в м. Києві по вул. Кондратюка, 2 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння.

Під час апеляційного розгляду в суді апеляційної інстанції було досліджено відео з нагрудних камер поліцейських.

Так, з файлу № .MP4 вбачається, що 03.07.2019 року о 19 год. 00 хв. екіпаж патрульної поліції під?їзжає на місце ДТП. Інспектор поліції підходить до автомобіля «Volkswagen Golf» д.н.з. НОМЕР_2 , в салоні якого знаходиться ОСОБА_1 працівник поліції запитує, що сталося, на що водій відповідає, що він протягом години нікуди не їде та повідомляє, що очевидці ДТП його побили. Працівник поліції неодноразово пропонує водію надати документи на автомобіль та посвідчення водія, проте водій всіляко намагається ухилитися від виконання вимоги поліцейського. Особу водія інспектори поліції встановили за допомогою бази «Армор».

З файлу № .MP4 вбачається, що о 19 год. 14 хв. інспектор поліції пропонує ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, проте, водій відмовляється від проходження будь-якого огляду.

Допитаний інспектор поліції ОСОБА_12 в суді апеляційної інстанції пояснив, що 03.07.2020 року Київ-55 надійшов виклик про ДТП по вул. Кондратюка 2 в м. Києві, а згодом від свідків дорожньо-транспортної пригоди надійшов ще один виклик про те, що один із учасників ДТП знаходиться в стані алкогольного сп`яніння. Прибувши на місце ДТП, свідки одразу повідомили, що саме водій автомобіля «Volkswagen Golf» скоїв зіткнення та зазначили, що він перебуває в стані алкогольного сп`яніння. Свідком керування ОСОБА_1 транспортним засобом він не був. У свідків було відібрано пояснення. Підійшовши до автомобіля «Volkswagen Golf», водієві було запропоновано надати документи на автомобіль та посвідчення водія. Тривалий час водій ухилявся від вимоги надати документи, проте згодом надав технічний паспорт на автомобіль та водійське посвідчення. Під час спілкування з водієм, у останнього було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим ОСОБА_1 в присутності двох свідків було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки за допомогою приладу «Драгер» або у лікаря наркологи. Водій тривалий час ухилявся від проходження огляду, проте згодом відмовився від проходження будь-якого огляду. На водія було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Також інспектор поліції пояснив, що іншому учаснику ДТП, водієві автомобіля «Тойота», у зв`язку з тим, що він скаржився на отримання під час дорожньо - транспортної пригоди тілесних ушкоджень, а саме, забій голови та грудної клітки, було викликано карету швидкої допомоги, які в подальшому його госпіталізували до лікарні. Водій автомобіля «Volkswagen Golf» - ОСОБА_1 також скаржився на стан здоров`я, його також було оглянуто медиками, проте чи госпіталізовували не пам`ятає.

З аналізу дослідженого відеозапису та показань поліцейського вбачається, що на вул. Кондратюка, 2 за викликом, працівники поліції прибули о 18 год. 56 хв.

Відповідно до п. 2 Розділу й Наказу МОЗ та МВС від 09.11.2015 р. № 1452/735, яким затверджено Інструкцію про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції: Огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану".

Тобто, суб`єктом виявлення ознак сп`яніння є поліцейський, який володіє знанням ознак сп`яніння та діє відповідно до встановленого законом порядку, тобто зупинив транспортний засіб.

З матеріалів же справи вбачається, що 03 липня 2019 року о 18 год. 10 хв. в м. Києві по вул. Кондратюка, 2 поліцейський не міг виявити та встановити, що водій ОСОБА_1 керував автомобілем з ознаками сп`яніння, оскільки прибув на місце стоянки транспортного засобу лише практично о 19 год.

Більш того, з долученої до матеріалів справи копії постанови судді Оболонського районного суду м. Києва від 17 вересня 2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП вбачається, що керуючи 03.07.2019 р. о 18 год. 03 хв. ОСОБА_1 допустив порушення вимог ПДР України, внаслідок чого скоїв дорожньо - транспортну пригоду.

Наведене свідчить про те, що 03 липня 2019 року о 18 год. 10 хв. ОСОБА_1 не міг керувати транспортним засобом, більш того, це не міг виявити працівник поліції ОСОБА_12 , який склав протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, адже, лише о 19 год. 00 хв. прибув на місце виклику.

Відтак, зазначений у протоколі про адміністративне правопорушення час адміністративного правопорушення не відповідає дійсності.

Зазначаючи в оскаржуваній постанові час скоєння правопорушення 19 годину 15 хвилин, про який не зазначено у протоколі та чого не можливо за умови складання протоколу о 18 год. 45 хв., суд першої інстанції допустив порушення норм КУпАП, відповідно до яких мав розглянути справу про адміністративне правопорушення в межах протоколу про адміністративне правопорушення, в зв`язку з чим оскаржувана постанова не може залишатись в силі.

Щодо підстав проведення огляду та суті правопорушення, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, слід відмітити, що процедуру проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного сп`яніння визначає Інструкція про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затверджена наказом МВС України, МОЗ України 09.11.2015 року № 1452/735 (далі - Інструкція).

Відповідно п. 8 вказаної Інструкції, у разі скоєння дорожньо - транспортної пригоди, унаслідок якої є особи, що загинули або травмовані, проведення огляду на стан сп`яніння учасників цієї пригоди є обов`язковим у закладі охорони здоров`я.

Крім того, відповідно до вимог п. 2 розділу Х Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі вбачається, що обов`язковому огляду підлягають водії транспортних засобів - учасники ДТП, унаслідок якої є особи, які отримали тілесні ушкодження.

З відеозапису із нагрудних камер працівників поліції з файлу № .MP4 вбачається, що на місце ДТП, у зв`язку з отриманням одним із учасників дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_10 тілесних ушкоджень, було викликано карету швидкої допомоги. Лікарі, оглянувши пацієнта, вирішують його шпиталізувати до лікарні.

Дані обставини повністю підтверджуються відповіддю Комунального некомерційного підприємства «Центр медичної допомоги та медицини катастроф міста Києва» на запит Київського апеляційного суду, згідно якої, відповідно до реєстрації викликів базою даних автоматизованої інформаційно-диспетчерської системи (АІДС) «Швидка медична допомога» 03.07.2019 року о 18 год. 39 хв. за адресою: м. Київ, вул. Кондратюка, 2 від працівника патрульної служби Жуковського був зареєстрований виклик екстреної медичної допомоги за №1320 з приводу ДТП, 2 машини, 1 потерпілий. За викликом був здійснений виїзд бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги до ОСОБА_5 . Крім того, 03 липня 2019 року о 20 год. 32 хв., за адресою: м. Київ, вул. Кондратюка, 5 напроти будинку від самого хворого з телефонного номера був зареєстрований виклик екстреної медичної допомоги за №1481 з приводу "ДТП, травма голови". За цим викликом був здійснений виїзд бригади надання медичної допомоги та пацієнт був доставлений в Київську міську клінічну лікарню швидкої медичної допомоги.

Наведене свідчить про те, що працівники поліції, які оформляли протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, знали про те, що в результаті ДТП один учасник ДТП ( ОСОБА_5 ) був травмований і його було шпиталізовано до лікарні, окрім того, і ОСОБА_11 повідомляв, що внаслідок ДТП погано себе почуває і йому потрібна медична допомога.

Враховуючи наведені обставини, на думку апеляційного суду, поліцейські не повинні були пропонувати ОСОБА_11 проходити огляд на стан сп`яніння на місці, а зобов`язані були доставити ОСОБА_1 до медичного закладу для проходження огляду на стан сп`яніння, проте цього зроблено не було, чим порушено вимоги Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затверджена наказом МВС України, МОЗ України 09.11.2015 року №1452/735 (далі - Інструкція) та Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, що залишилось поза увагою суду першої інстанції.

В силу ч. 2 статті 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно вимог ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанїї» від 06 грудня 1998 року Європейський Суд з прав людини зазначив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

Оцінивши наявні в матеріалах справи про адміністративне правопорушення та надані інші докази в їх сукупності з урахуванням того, що всі виявлені під час складання протоколу про адміністративне правопорушення недоліки та сумніви мають трактуватись на користь особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності, а апеляційний суд не наділений повноваженням збирати докази винуватості чи невинуватості особи, притягнутої до адміністративної відповідальності, тому апеляційний суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП., внаслідок чого постанову судді Оболонського районного суду м. Києва від 12 вересня 2019 року, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП - скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу з уточненнями адвоката Тимошенка В.В. в інтересах ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову судді Оболонського районного суду м. Києва від 12 вересня 2019 року, якою ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік - скасувати, провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, тобто у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_7 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постанова апеляційного суду є остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду Л.І. Кепкал