Справа № 461/570/20 Головуючий у 1 інстанції: Волоско І.Р.
Провадження № 33/811/426/20 Доповідач: Белена А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2020 року м. Львів

Львівський апеляційний суд в складі:

судді - Белени А.В.,

з участю представника митниці Дунаса М.О.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу представника Галицької митниці Держмитслужби Лубоцького Б.І. на постанову судді Галицького районного суду м. Львова від 10 березня 2020 року відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності, за ст. 472 МК України,

встановив:

Цією постановою

ОСОБА_2 ), який проживає за адресою: АДРЕСА_1

визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 472 МК України та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 35235, 56 грн.

Товар, вилучений згідно протоколу про порушення митних правил № 4845/20900/19 від 17.12.2019, а саме: одна тисяча п`ятсот доларів США повернуто ОСОБА_3 ) після здійснення його митного оформлення зі сплатою відповідних митних платежів або для повернення вказаних коштів на митну територію держави, з якої їх було ввезено.

Стягнуто з ОСОБА_4 ) на користь Державної судової адміністрації України 420,40 грн. судового збору.

На дану постанову подав апеляційну скаргу представник митниці в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції в частині повернення товару - 1500 доларів США в дохід держави.

Апелянт вважає, що суд необґрунтовано не застосував до ОСОБА_5 стягнення у виді конфіскації товару 1500 доларів США, як це передбачено ст. 472 МК України.

Винесена постанова не спрямована на попередження подібних правопорушень, а навпаки сприяє їх вчиненню в майбутньому та породжує почуття безвідповідальності за вчинене.

Згідно постанови суду першої інстанції 17 грудня 2019 року в зоні митного контролю ММПО СП «Росан» митного поста «Львів-поштовий» Галицької митниці Держмитслужби, під час митного огляду міжнародного поштового відправлення посилки №4242489, яка надійшла із США по депеші № 1192/7, відправником якої, згідно митної декларації форми CN23 №4242489 є ОСОБА_2 ), що проживає/перебуває за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_6 , яка проживає/перебуває за адресою: АДРЕСА_2 посеред речей, були виявлені незадекларовані у митній декларації форми CN23 №4242489 одна тисяча п`ятсот доларів США. Гроші знаходилися посеред задекларованих речей без будь-якого приховування.

Згідно митної декларації форми CN23 №4242489 ОСОБА_2 ) заявив, що у вказаній посилці пересилає: одяг, білизну, господарські товари, іграшки.

Згідно курсу валют НБУ загальна вартість предметів правопорушення (валютні цінності) становить 35 235,56 грн.

Від імені чоловіка, ОСОБА_5 , його дружина надіслала лист про те, що на суд він з США прибути не може по стану здоров`я, через проведену операцію. Оскільки він думав що не виживе під час операції, то поклав у посилку гроші на пам`ятник своїм батькам. Просить з розумінням віднестися до цього, речі повернути адресатам, а гроші спрямувати на штраф.

Заслухавши представника митниці, який просив задоволити апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

У відповідності до вимог ст. 489 МК України суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Правила переміщення (пересилання) товарів через митний кордон України у міжнародних поштових та експрес відправленнях в національному законодавстві регламентовані главою 36 Митного кодексу України.

Відповідно до вимог ст. 236 МК України товари, що переміщуються (пересилаються) через митний кордон України у міжнародних поштових та експрес-відправленнях (за виключенням деяких), підлягають письмовому декларуванню оператором поштового зв`язку, експрес-перевізником чи декларантом або уповноваженою ним особою.

Відповідно до ст. 472 МК України порушенням митних правил визнається недекларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, тобто незаявлення за встановленою формою точних та достовірних відомостей (наявність, найменування або назва, кількість тощо) про товари, транспортні засоби комерційного призначення, які підлягають обов`язковому декларуванню у разі переміщення через митний кордон України.

Суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про те, що ОСОБА_7 порушив правила митного декларування, за ст. 472 МК України, і це підтверджено матеріалами адміністративної справи, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення № 4845/20900/19 від 17.12.2019, митною декларацією, актом на розкриття та перепакування поштового відправлення від 17.12.2019, копією накладної CN37 від 10.12.2019, описом предметів вилучених у ОСОБА_2 ), службовою запискою державного інспектора від 17.12.2019 та іншими матеріалами справи, які знаходяться у об`єктивному взаємозв`язку між собою, нічим не спростовані, доповнюються та уточнюються іншими доказами.

Також суд вірно наклав адміністративне стягнення на ОСОБА_5 в межах санкції ст. 472 МК України у вигляді штрафу без конфіскації товару, що був безпосереднім предметом правопорушення і переміщення якого через митний кордон України обмежено законодавством України.

Покликання апелянта на те, що суд першої інстанції безпідставно не конфіскував товар грошові купюри, в дохід держави, є голослівним, оскільки це було предметом розгляду в суді першої інстанції, при цьому суддя врахував вимоги чинного законодавства України, практику Європейського суду та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо дотримання права на мирне володіння своїм майном.

Крім того суд першої інстанції звернув увагу на те, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 11 липня 2019 року в справі «Садоча проти України» зазначив, що конфіскація валютних цінностей, які не були письмово задекларовані під час переміщення через митний кордон України, без приховування, є непропорційним заходом відповідальності, а отже порушує вимоги статті 1 Першого протоколу Конвенції. Правильне застосування законодавства незаперечно становить суспільний інтерес, проте із урахуванням обставин даної справи, не відповідатиме принципу пропорційності (справедливої рівноваги між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту основних прав конкретної особи), а необхідна рівновага не буде забезпечена, якщо відповідна особа буде нести «особистий і надмірний тягар».

При прийнятті рішення суддя врахував, зазначені письмові пояснення особи, яка порушила правила митного законодавства, долучені до матеріалів справи документи та встановлені в цілому у судовому засіданні обставини.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги представника митниці в суді апеляційної інстанції не знайшли підтвердження, а тому не підлягають задоволенню, відтак постанову суду першої інстанції, як законну та обґрунтовану, необхідно залишити без зміни.

Керуючись ст. 294 КУпАП, ст. 530 МК України, суддя апеляційного суду,

постановив:

Апеляційну скаргу представника Галицької митниці Держмитслужби Лубоцького Б.І. залишити без задоволення.

Постанову судді Галицького районного суду м. Львова від 10 березня 2020 року, якою ОСОБА_5 притягнуто до адміністративної відповідальності, за ст. 472 МК України, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Львівського апеляційного суду А.В. Белена