КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

12 червня 2020 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду - Дзюбін В.В.,

за участю адвокатів - Сучкова О.С., Нечваля Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду матеріали справи за апеляційною скаргою адвоката Сучкова Олександра Сергійовича на постанову судді Святошинського районного суду м. Києва від 12 травня 2020 року щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КпАП України,

у с т а н о в и в:

Цією постановою судді місцевого суду:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , -

визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України, та на нього на накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестиста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 10 200 гривень, із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк один рік.

На підставі ст. 40-1 КпАП України зі ОСОБА_1 на користь держави стягнуто судовий збір в розмірі 420 грн. 40 коп.

Постановою судді місцевого суду ОСОБА_1 притягнений до адміністративної відповідальності за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Як визнав установленим у постанові суддя місцевого суду, адміністративні правопорушення вчинені за таких обставин.

9 квітня 2020 року об 11:30 годині по просп. Перемоги, 146/2 в м. Києві водій ОСОБА_1 керував автомобілем марки "Daewoo Nexia", знак державної реєстрації НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів та порушення мови. Від проходження огляду на стан сп`яніння водій ОСОБА_1 відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України.

У поданій апеляційній скарзі адвокат Сучков Олександр Сергійович, який діє у захист прав і законних інтересів ОСОБА_1 , не погоджуючись з установленими в постанові судді місцевого суду фактичними обставинами справи, оспорюючи законність, обґрунтованість та підстави притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КпАП України, просить: постанову судді Святошинського районного суду м. Києва від 12 травня 2020 року - скасувати та провадження в справі щодо нього на підставі п. 1 ст. 247 КпАП України закрити за відсутністю в його діях складу цього адміністративного правопорушення, уточнивши апеляційні вимоги в судовому засіданні апеляційної інстанції.

На обґрунтування апеляційних вимог адвокат Сучков О.С. категорично стверджує, що в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази на підтвердження безпосереднього керування ОСОБА_1 транспортним засобом, в тому числі й з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а також його відмови від проходження медичного огляду на стан сп`яніння.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду щодо змісту оскарженої постанови судді місцевого суду та доводів адвоката Сучкова Олександра Сергійовича, викладені в апеляційній скарзі; вислухавши пояснення апелянта і адвоката Нечваля Яна Вадимовича, які підтримали апеляційну скаргу за наведених у ній обставин; вивчивши, оцінивши та перевіривши матеріали справи, обміркувавши доводи апелянта, - суд апеляційної інстанції вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню за таких підстав.

За змістом ст. ст. 245, 251, 252, 280 КпАП України, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясовувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Також при розгляді справ про адміністративні правопорушення необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247, 280 КпАП України, а зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 цього Кодексу. У ній, зокрема, потрібно наводити докази, на яких грунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначати мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 7 КпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Разом з тим, за змістом п. 42 рішення Європейського суду з прав людини "Бендерський проти України" від 15.11.2007 року зазначається, що право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді "заслухані", тобто належним чином вивчені.

Ці вимоги закону при розгляді суддею місцевого суду адміністративної справи щодо ОСОБА_1 належно не виконані.

Так, за змістом ч. 1 ст. 130 КпАП України, підставою для притягнення до адміністративної відповідальності є, зокрема, відмова особи, яка керувала транспортним засобом, від проходження в установленому порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння (п. 2. 5 ПДР України).

Згідно до положень п. 1.10 ПДР України водій - це особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія тощо відповідної категорії.

Отже, керуванням транспортним засобом є виконання певною особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху - для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу.

Проте в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б об`єктивно вказували на безпосереднє керування ОСОБА_1 транспортним засобом - автомобілем марки "DaewooNexia", знак державної реєстрації НОМЕР_1 , за встановленими в постанові судді місцевого суду обставинами справи.

Відповідно до вимог п. 5 Інструкції про застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, затвердженої Наказом МВС України 18.12.2018 року №1026, включення портативного відеореєстратора відбувається з момента початку виконання службових обов`язків або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних із виникненням у поліцейського особистого приватного становища. У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати і часу.

Між тим, як убачається із долученого до матеріалів справи відеозапису на диску, знятого з бодікамери поліцейського /а. с. 4/, відеозйомка обстановки та обставин подій даного правопорушення проводилась з момента початку виконання поліцейськими службових обов`язків, тобто згідно вимог п. 5 зазначеної Інструкції. При цьому, як об`єктивно вбачається з відеозапису, знятого з портативного відеореєстратора поліцейського, відеозйомка обставин даної події безперевно не велася та загалом весь відеозапис складає 00 хвилин 55 секунд, при цьому на ньому зафіксовано тільки фрагмент пропонування поліцейським невідомій особі пройти огляд на стан сп`яніння і фрагмент заповнення протоколу. При цьому на наявному в справі відеозаписі відображено час заповнення поліцейським протоколу, який становив 10:59 годину 09.04.2020 року.

Тому ОСОБА_1 фізично не міг керувати автомобілем 09.04.2020 року об 11:30 годині, як зазначено в протоколі серії ДПР18 №545369 /а. с. 1/.

При цьому в наявних в матеріалах справи поясненнях свідків ОСОБА_2 і ОСОБА_3 /а. с. 2/, які були запрошені поліцейськими лише об 11:38 годині.

До того ж на відеозаписі не видні обличчя осіб, які на ньому фігурують. Наведене знеславлює дану дію, яка повинна бути визнана неналежним і недопустимим доказом.

Крім цього згідно вимог п. 7 розділу ІІ Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС України від 06.11.2015 року №1376, не допускається закреслення чи виправлення відомостей, що заносяться до протоколу про адміністративне правопорушення, а також усунення додаткових записів після того, як такий протокол підписано особою, стосовно якої його складено.

Між тим, у протоколі серії ДПР18 №545369 /а. с. 1/, явно виправлено п. 2.9 "а" на п. 2.5 ПДР України, що не міг не помітити суддя місцевого суду при винесенні даної постанови.

До цього ж ЄСПЛ неодноразово зазначав про відсутність у суду повноважень уточнювати чи редагувати фабулу правопорушення.

Статтею 62 Конституції України, зокрема, передбачено, що усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитись на її користь.

Згідно ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини.

У відповідності до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі "Кобець проти України"(з урахуванням первісного визначення принципу "поза розумним сумнівом" у справі "Авшар проти Туреччини") доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростованих презумцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

За таких обставин, постанова судді місцевого суду не може залишатися в силі та підлягає скасуванню, а провадження в справі щодо ОСОБА_1 на підставі п. 1 ст. 247 КпАП України - закриттю за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України.

Зважаючи на викладене, апеляційний суд дійшов остаточного висновку про задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. 294 КпАП України, Київський апеляційний суд -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу адвоката Сучкова Олександра Сергійовича, який діє у захист прав і законних інтересів ОСОБА_1 , - задовольнити.

Постанову судді Святошинського районного суду м. Києва від 12 травня 2020 року щодо ОСОБА_1 - скасувати.

Провадження в справі щодо ОСОБА_1 на підставі п. 1 ст. 247 КпАП України - закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду В. В. Д з ю б і н