Номер провадження 3/521/4248/20
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2020 року Малиновський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді Граніна В.Л.,

при секретарі Шкребтієнко Г.М.,

за участю:

представника Одеської митниці Держмитслужби Кептене Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі справу, що надійшла з Одеської митниці Держмитслужби за протоколом складеним відносно громадянки України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсіонерки, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , про порушення митних правил, передбачених ст. 472 МК України,

ВСТАНОВИВ:

До Малиновського районного суду м. Одеси надійшли матеріали справи після проведення додаткової перевірки за протокол №2923/50000/19 від 01.11.2019 року про порушення митних правил, у відношенні гр. ОСОБА_1 за ознаками скоєння правопорушення, передбаченого ст. 472 МК України.

З вищезазначеного протоколу про порушення митних правил вбачається, що 01.11.2019 року о 21 годині 10 хвилин під час проходження митного контролю в зоні митного контролю залу «Приліт» терміналу Міжнародного аеропорту «Одеса» гр. ОСОБА_1 , яка прибула до України з Туреччини, м. Стамбул, рейсом №ТК467, літаком а/к «Турецькі авіалінії», та своїми діями обрала канал, позначений символами червоного кольору - «червоний коридор», тим самим, відповідно до ч. 3 ст. 366 МК України, заявила про те, що переміщувані нею через митний кордон України товари підлягають письмовому декларуванню. Громадянкою ОСОБА_1 було надано заповнену власноруч митну декларацію, в якій було заявлено товари: кофти жіночі 30 шт. вартістю 450 доларів США, брюкі жіночі 5 шт. вартістю 150 доларів США, кофтани жіночі 20 шт. вартістю 400 доларів США, светри жіночі 5 шт. вартістю 100 доларів США.

Під час проведення ретельного митного контролю багажу вищезазначеної громадянки було виявлено невідповідність (відсутність) заявлених товарів в митній декларації , а саме:

- брюки жіночі, торгівельна марка Maryland у кількості 2 шт., виробництво Туреччина;

- кофти жіночі, торгівельна марка Club 5 у кількості 8 шт., виробництво Туреччина;

- кардигани жіночі, торгівельна марка Oksu blackу кількості 4 шт., виробництво Туреччина;

- светри жіночі, торгівельна марка Oksu blackу у кількості 1 шт., виробництво Туреччина;

Даний товар переміщувався у дорожних валізах пасажира з багажними бирками.

Таким чином, на думку митного органу, гр. ОСОБА_1 було порушено процедуру декларування товарів, передбачену ст. 257 МК України, та не було заявлено за встановленою формою точних та достовірних відомостей (наявність, найменування або назва, кількість тощо) про товари, які підлягають обов`язковому декларуванню у разі переміщення через митний кордон України, що призвело до порушення митних правил, передбаченого ст. 472 МК України.

Згідно висновку ТОВ «Експоцентр Одеса» від 04.11.2019 року №0652-іnf загальна вартість безпосередніх предметів правопорушення складає 2 390 грн.

На підставі вказаних обставин у відношенні гр. ОСОБА_1 було складено протокол про ПМП №2923/50000/19 за ст. 472 МК України

У судовому засіданні гр. ОСОБА_1 участі не приймала, однак приймала участь її представник, яка надала пояснення та просила провадження по справі закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Представник митниці у судовому засіданні вважав, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, винна у вчиненні адміністративного правопорушення зазначеного у протоколі про порушення митних правил, її вина підтверджується зібраними у справі доказами, і тому необхідно притягнути її до адміністративної відповідальності за ст. 472 МК України, та застосувати до неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 100 відсотків вартості товару безпосереднього предмету правопорушення, з конфіскацією цього товару.

Дослідивши матеріали справи про адміністративні правопорушення, оцінивши в сукупності зібрані докази, вислухавши думку учасників процесу, суд не знаходить достатніх підстав для визнання особи винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 472 МК України, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 01.11.2019 року о 21 годині 10 хвилин під час проходження митного контролю в зоні митного контролю залу «Приліт» терміналу Міжнародного аеропорту «Одеса» гр. ОСОБА_1 , яка прибула до України з Туреччини, м. Стамбул, рейсом №ТК467, літаком а/к «Турецькі авіалінії», та своїми діями обрала канал, позначений символами червоного кольору - «червоний коридор», тим самим, відповідно до ч. 3 ст. 366 МК України, заявила про те, що переміщувані нею через митний кордон України товари підлягають письмовому декларуванню. Громадянкою ОСОБА_1 було надано заповнену власноруч митну декларацію, в якій було заявлено товари: кофти жіночі 30 шт. вартістю 450 доларів США, брюкі жіночі 5 шт. вартістю 150 доларів США, кофтани жіночі 20 шт. вартістю 400 доларів США, светри жіночі 5 шт. вартістю 100 доларів США. За результатами проведення ретельного митного контролю багажу було виявлено невідповідність (відсутність) деяких заявлених товарів в митній декларації.

Так, слід зазначити, що суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція).

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про міжнародні договори України", ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Частина 1 статті 6 Конвенції передбачає, що "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який … встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення". Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конвенції "кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку". А згідно з положеннями ч. 3 ст. 6 Конвенції, кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя, тощо.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Наприклад, у справі "Лучанінова проти України" (рішення від 09.06.2011 р., заява N 16347/02) провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 51 КУпАП стосовно заявниці, яка вчинила дрібну крадіжку на загальну суму 0,42 грн., ЄСПЛ розцінив як кримінальне для цілей застосування Конвенції "з огляду на загальний характер законодавчого положення, яке порушила заявниця, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених цим положенням".

У рішенні у справі "Карелін проти Росії" ("Karelin v. Russia", заява N 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення без участі сторони обвинувачення, що цілком відповідало нормам російського законодавства, ініціював дослідження доказів обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому, за логікою ЄСПЛ, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч. 1 ст. 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п. 34 рішення у справі "Тейксейра де Кастор проти Португалії" від 09.06.98 року, п. 54 рішення у справі "Шабельника проти України" від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

Як вбачається з матеріалів справи, під час проведення митного контролю у гр. ОСОБА_1 було виявлено незадекларований товар, який підлягає обов`язковому декларування, оскільки загальна вартість переміщуваних товарів перевищує еквівалент 1 000 євро. Однак, митним органом надано лише оцінку товару, який не був вказаний у митній декларації, оцінка іншого товару встановлена зі слів декларанта. Тобто, працівниками митниці не роз`яснено яким саме чином була зроблена оцінка товару та визначено, що вона перевищує еквівалент 1 000 євро.

Всупереч цьому, гр. ОСОБА_1 були надані копії квитанцій, з яких вартість товару складає менша еквіваленту 1 000 євро.

Крім цього, митним органом під час проведення додаткової перевірки фактично не виконано вимогу суду щодо перевірки наданих квитанцій та встановлення вартості товару, відповідно до вимог закону.

Склад правопорушення, наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу загалом.

Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п.43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008 р., доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Виходячи з положень ст. 8, ст. 62 Конституції України, дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

У рішенні по справі "Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії" ЄСПЛ зазначив, що п. 2 статті 6 Конвенції вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень судді відійшли від упередженої думки, що обвинувачений вчинив злочинне діяння, так як обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь обвинуваченого.

Таким чином, враховуючи, що доводи митного органу не ґрунтуються на відповідних документах, суд вважає такі доводи не достатніми, не належними та не допустимими доказами, беручи до уваги наведену європейську практику.

Попри це, хотілося б звернути увагу на те, що процес про адміністративне правопорушення цілком ув`язаний з вищезазначеними презумпціями процесу кримінального, оскільки Європейський суд уже визнавав кримінально-правовий характер норм українського законодавства, якими передбачена відповідальність за адміністративні правопорушення, зокрема, і за порушення митних правил (рішення по справах «Надточій проти України» та «Гурепка проти України»).

Згідно ст. 486 МК України, завданням провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 458 МК України, порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Провадження у справах про порушення митних правил, згідно ст. 487 МК України, здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст. 247 КУпАП, провадження по справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю при відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно ст. 283 КУпАП, постанова по справі повинна містити вирішення питання про вилучені речі і документи, отже у зв`язку з закриттям провадження по справі, вилучений товар слід повернути особі, відносно якої складено протокол або його представнику у встановленому законом порядку.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 62 Конституції України, п.1 ст. 247, ст. ст. 283, 284 КУпАП, ст. ст. 471, 522, 527 МК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності громадянки ОСОБА_1 закрити, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 472 МК України.

Вилучений товар, згідно протоколу про порушення митних правил, повернути ОСОБА_1 або її представнику у встановленому законом порядку.

Постанова суду у справі про порушення митних правил може бути оскаржена особою, стосовно якої вона винесена, представником такої особи або митним органом, який здійснював провадження у цій справі протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Головуючий