КИЇВСЬКИЙ AПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2020 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Ігнатов Р.М., за участі:

секретаря судового засідання ? Бендюжик Ю.А.

особи, яка притягується до відповідальності - ОСОБА_1

потерпілої ? ОСОБА_2

представник потерпілої ? Іванюк Р.В .

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Печерського районного суду м. Києва від 05.05.2020, -

В С Т А Н О В И В

Цією постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП, провадження у справі відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду особа, яка притягується до відповідальності - ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить апеляційний суд постанову Печерського районного суду м. Києва від 05.05.2020 скасувати, а провадження у справі щодо нього за ч.2 ст.173-2 КУпАП закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутності в її діях події і складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування заявленого в межах апеляційної скарги клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ОСОБА_1 зазначає, що рішення було прийнято 05.05.2020 року, однак ОСОБА_1 не був належно повідомлений про час та дату розгляду справи про адміністративне правопорушення, та не був присутнім під час розгляду вказаної справи. Крім цього апелянт вказує, що копію постанови Печерського районного суду м. Києва від 05.05.2020 року йому було вручено лише 01.06.2020 року, що підтверджується розпискою наявною в матеріалах справи про адміністративне правопорушення. З цих підстав, ОСОБА_1 зазначає що строк на апеляційне оскарження постанови було пропущено не з його вини та просить поновити його.

В обґрунтування апеляційних вимог ОСОБА_1 зазначає, що справу про адміністративне правопорушення відносно нього розглянуто без належного повідомлення його про розгляд справи судом та без його участі. Крім цього, ОСОБА_1 посилається на те, що суд першої інстанції не дослідив наявні в матеріалах справи про адміністративне правопорушення докази та не вирішив заявлені ним клопотання. Також, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі посилається на те, що в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутнє підтвердження того, що ОСОБА_1 було піддано стягненню за одне з порушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2 КУпАП протягом року. ОСОБА_1 зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення та матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять будь-яких фактичних даних про вчинення ним психологічного насильства відносно ОСОБА_2 .

Як встановлено судом першої інстанції, 03.08.2019 за адресою: АДРЕСА_1 громадянин ОСОБА_1 вчинив психологічне насильство в сім`ї відносно своєї дружини ОСОБА_2 , чим вчинив правопорушення, передбачене ч.2 ст.173-2 КУпАП.

Першочергово судом вирішено клопотання ОСОБА_1 , заявлене в межах апеляційної скарги, про поновлення йому строку на апеляційне оскарження постанови Печерського районного суду міста Києва від 05.05.2020.

Так, згідно ч.2 ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.

Враховуючи те, що судом першої інстанції дану справу розглянуто за відсутності ОСОБА_1 і в матеріалах справи відсутні дані про його належне повідомлення судом про дату, час та місце судового засідання, а також з огляду на ту обставину, що зі змістом постанови він ознайомився лише 01.06.2020 і 03.06.2020, тобто негайно і без жодних зволікань в межах десятиденного строку подав апеляційну скаргу, приходжу до висновку, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Заслухавши доповідь судді, вирішивши заявлені клопотання, доводи ОСОБА_1 , який підтримав подану апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити, думку потерпілої та її представника, які заперечили проти задоволення апеляційних вимог ОСОБА_1 , надавши суду пояснення, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши питання, які виникли під час такого дослідження, перевіривши законність та обґрунтованість постанови місцевого суду в межах апеляційної скарги, а також доводи апеляції, суд вважає апеляційні вимоги такими, що підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Між тим, згідно зі ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язані з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Перевіркою судом апеляційної інстанції постанови місцевого суду на відповідність зазначеним вимогам закону в межах доводів апеляційної скарги встановлено, що судовий розгляд даної справи про адміністративне правопорушення судом першої інстанції відбувся без додержанням вказаних норм законодавства, а висновки суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП, за наведених у постанові суду обставин є необґрунтованим, не відповідають фактичним обставинам справи та не підтверджуються представленими в матеріалах провадження доказами.

Так, у відповідності до ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За приписами ч.2 ст.173-2 КУпАП, вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення, вчинене повторно протягом року, ? тягнуть за собою накладення штрафу від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від сорока до шістдесяти годин, або адміністративний арешт на строк до п`ятнадцяти діб.

Із протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 вчинив психологічне насильство в сім`ї відносно своєї дружини ОСОБА_2 , чим вчинив психологічне насильство в сім?ї.

Суд першої інстанції, розглядаючи матеріали справи за вказаним протоколом та визнаючи ОСОБА_1 винним за ч.2 ст.173-2 КУпАП виходив з того, що останній допустив психологічне насильство в сім`ї відносно своєї дружини ОСОБА_2 та таким чином вчинив насильство в сім?ї.

Однак, з таким висновком суду першої інстанції апеляційний суд не може погодитись, з огляду на слідуюче.

П.3 ч.1 ст. 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" від 07.12.2017 визначено, що домашнє насильство ? це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно п.14 ст. 1 цього Закону, психологічне насильство ? це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Об?єктивна сторона ч.2 ст.173-2 КУпАП передбачає існування обов?язкової ознаки ? можливість настання чи настання фізичної чи психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому.

Натомість, з протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 вбачається, що в ході складання протоколу можливість настання чи настання фізичної чи психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілій ОСОБА_2 , встановлена не була.

Також судом не було взято до уваги наявні в матеріалах справи письмові пояснення сина ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_4 , який зазначає, що конфлікт було вчинено саме ОСОБА_2 , яка систематично вчиняє конфлікти, однак на вказаний конфлікт ОСОБА_1 не реагував.

Окрім того, суд вважає слушними доводи апеляційної скарги стосовно того, що в протоколі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 не зазначено в чому саме проявлялося психологічне насилля.

З об`єктивної сторони правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, передбачає умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Однак в протоколі про адміністративне правопорушення не вказано у чому саме було виражене психологічне насильство, тобто не відображено об?єктивну сторону адміністративного правопорушення, яке ОСОБА_1 ставиться в вину.

Також при розгляді протоколу про адміністративне правопорушення, судом першої інстанції було визнано доведеним кваліфікацію за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП правопорушення вчиненого ОСОБА_1 .. Однак для кваліфікації правопорушення за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП матеріали справи про адміністративне правопорушення повинні містити підтвердження накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП протягом року. Натомість в матеріалах справи про адміністративне правопорушення наявна, долучена ОСОБА_1 під час розгляду в суді першої інстанції, постанова Печерського районного суду м. Києва від 05.09.2019, якою закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Вказану постанову не було досліджено судом першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення і відповідно не надано їй оцінки, що вплинуло на висновку суду щодо правильності кваліфікації . Очевидна неправильність кваліфікації була допущена і при складанні протоколу про адміністративне правопорушення за ч.2 ст. 173-2 КУпАП по подіях 03.08.2019, при цьому протокол про адміністративне правопорушення датований 30.08.2019 ( а.с. 1).

Отже судом першої інстанції допущено неповноту судового розгляду.

Окрім того, звертає увагу на себе той факт , що у вступній частині постанови від 05.05.2020, вказано що ОСОБА_1 притягується до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 173 КУпАП. В мотивувальній частині тієї ж постанови, в фабулі адміністративного правопорушення його дії кваліфіковані вже по ч.1 ст. 173-2 КУпАП, а в резолютивній частині визнається винним знову за ч.2 ст. 173-2 КУпАП ( а.с. 56) .

Таким чином вказана постанова не відповідає, ознакам законності, а щодо її змісту обґрунтованості та вмотивованості .

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що в ході судового розгляду даної справи судом першої інстанції не було встановлено всіх обов?язкових ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП,що свідчить про відсутність в діях ОСОБА_1 складу цього правопорушення, у зв`язку з чим постанова Печерського районного суду м. Києва від 05.05.2020 підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Керуючись ст. 294, п.1 ч.1 ст.247 КУпАП суддя -

ПОСТАНОВИВ

Клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ОСОБА_1 задовольнити, прийнявши апеляційну скаргу до розгляду.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 ? задовольнити.

Постанову Печерського районного суду м. Києва від 05.05.2020 року, якою ОСОБА_1 визнано винним за ч.2 ст.173-2 КУпАП, а провадження по справі закрито у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення, скасувати.

Прийняти нову постанову, якою закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Р.М. Ігнатов

Справа № 33/824/2419/2020

Категорія: ч.2 ст.173-2 КУпАП

Суддя у першій інстанції - Карабань В.М.

Суддя в апеляційній інстанції - Ігнатов Р.М.