ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/743/20 Справа № 214/3462/20 Суддя у 1-й інстанції - Хомініч С. В. Суддя у 2-й інстанції - Калініч Н. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2020 року м. Дніпро

26 червня 2020 року суддя Дніпровського апеляційного суду Калініч Н.І., за участю захисника Копійко А.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро, апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 травня 2020 року у справі про адміністративне правопорушення, якою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , -

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

В С Т А Н О В И Л А :

Постановою суду від 27 травня 2020 року, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті гривень) 00 коп. з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 420 грн. 40 коп.

При обставинах зазначених в оскаржуваній постанові, ОСОБА_1 18.05.2020 о 20 год. 33 хв. в м. Кривий Ріг, бул. Вечірній, 15, керував авто ВАЗ 2106, д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння (неприродня блідість обличчя, почервоніння очей, млява мова, тремтіння пальців рук). Від проходження медичного огляду в установленому законом порядку на визначення стану наркотичного сп`яніння в кабінеті лікаря КПНД відмовився в присутності двох свідків, що підтверджується висновком КПНД ДОР №1374 від 19.05.2020 відносно ОСОБА_1 Своїми діями порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з вищевказаною постановою ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить постанову судді першої інстанції скасувати, а провадження по справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити.

В обґрунтування апеляційної скарги, зазначає, що в протоколі лише формально перераховані ознаки наркотичного сп`яніння, жодних доказів на візуальну перевірку ОСОБА_1 для встановлення та виявлення цих ознак поліцейськими до протоколу не надано.

Зазначає, що водій ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду у медичному закладі, навпаки намагався здати аналіз сечі, проте фізіологічно не зміг цього зробити, пив воду з крану, просив води у поліцейських, щоб викликати бажання сходити в туалет, однак здати аналіз сечі не вдалося. Звертає увагу на те, що інші дослідження біологічного середовища, такі як змиви з поверхні губ чи здача крові, йому медичними працівниками запропоновані не були, що підтверджується записом з нагрудних камер поліцейських.

Вказує на те, що в матеріалах справи відсутні відомості про відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом, що ставить під сумнів неупередженість дій працівників поліції.

В судовому засіданні апеляційного суду захисник Копійко А.А. підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити з підстав викладених у ній.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, співставивши їх з наявними в матеріалах справи доказами, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого прийняти мотивоване законне рішення.

Під час апеляційного перегляду встановлено, що судом першої інстанції, не були дотримані вищезазначені вимоги закону, належним чином не з`ясовано обставини щодо вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а викладені в постанові висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Так, визнаючи доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції виходив з протоколу про адміністративне правопорушення, рапорту інспектора поліції, письмових пояснень свідків Городицької та ОСОБА_2 , відеозапису з місця події, відповідно до яких ОСОБА_1 дійсно скоїв зазначене правопорушення за вищевикладених обставин.

Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає в тому числі і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Вказані положення повністю кореспондуються з положеннями п. 2.5. Правил дорожнього руху України, згідно яких водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

В судовому засіданні апеляційного суду захисник Копійко А.А пояснив, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження медичного огляду в закладі охорони здоров`я, для чого і прослідував з працівниками поліції до медичного закладу. Проте, через фізіологічні причини не зміг здати сечу для відповідного аналізу, що було розцінено працівниками поліції як відмову в проходженні медичного огляду.

Апеляційний суд зазначає, що відповідно до пунктів 4, 7, 8, 12, 13 Розділу ІІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 року, № 1452/735, метою цього огляду є встановлення наявності чи відсутності стану сп`яніння в обстежуваної особи.

Проведення лабораторних досліджень на визначення наркотичного засобу або психотропної речовини обов`язкове.

Метою лабораторного дослідження є виявлення або уточнення наявних речовин, що здатні спричинювати стан сп`яніння.

Предметом дослідження біологічного середовища можуть бути слина, сеча та змиви з поверхні губ, шкірного покриву обличчя і рук.

Для дослідження біологічного середовища може використовуватися кров, якщо в обстежуваної особи неможливо взяти зразки біологічних середовищ, вказаних у пункті 12 цього розділу.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні відомості про відібрання у гр. ОСОБА_1 інших зразків біологічного середовища, зокрема, слини, змиви з поверхні губ, крові, враховуючи, що в обстежуваної особи неможливо було взяти зразки біологічного середовища у вигляді сечі.

Відповідно до п.п. 15, 16, 18, 20, 22 Інструкції за результатами огляду на стан сп`яніння та лабораторними дослідженнями встановлюється діагноз, який вноситься до акта медичного огляду.

Висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, видається на підставі акта медичного огляду.

Усі записи в акті медичного огляду та висновку щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння повинні бути розбірливими, не допускається формулювання «Норма».

Висновок щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння складається в усіх випадках безпосередньо після огляду особи у трьох примірниках: перший примірник видається під підпис поліцейському, який доставив дану особу на огляд, другий видається оглянутій особі, а третій залишається в закладі охорони здоров`я.

Висновки щодо результатів медичного огляду осіб на стан сп`яніння, складені з порушенням вимог цієї Інструкції, вважаються недійсними.

Як вбачається з матеріалів справи, в них міститься висновок щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння, який не відповідає вказаним положенням Інструкції. Він не містить відомостей щодо перебування або не перебування гр. ОСОБА_1 в стані сп`яніння та якого саме. Водночас в ньому зазначено: «гр. ОСОБА_1 не пройшов медичний огляд на стан сп`яніння в установленому законом порядку(а.с.6), не зазначено з яких причин.

Пояснення свідків не містять відомостей, що гр. ОСОБА_1 відмовився від проходження медичного огляду, зокрема, що йому було запропоновано відібрати інші зразки біологічного середовища, зокрема, слини, змиви з поверхні губ, крові, у зв`язку з тим, що в обстежуваної особи неможливо взяти зразки біологічного середовища у вигляді сечі.

Крім того, відповідно до відеозапису наявного в матеріалах справи, не можливо чітко встановити факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння, більш того, ОСОБА_1 неодноразово намагався здати сечу, просив у поліцейських воду, самостійно пив воду з крану, проте з незалежних від нього причин не міг здати сечу на аналіз, інші дослідження біологічного середовища йому запропоновані не були, що і є порушенням вимог Інструкції щодо порядку проходження огляду.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд не може визнати наявний в матеріалах справи висновок лікаря належним та допустимим доказом у розумінні вимог щодо доказів, які поза розумним сумнівом можуть доводити винуватість особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Враховуючи, що провадження в справі про адміністративне правопорушення здійснюється судом в рамках пред`явленого обвинувачення, в даному випадку в межах фактичних обставин викладених у протоколі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , а вихід за вказані межі є недопустимим, апеляційний суд приходить до висновку, що зібрані по даній справі докази не підтверджують існування обставин, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення.

Оскільки суд повинен прийти до висновку про винуватість особи, яка притягається до адміністративної відповідальності поза розумним сумнівом, апеляційний суд вважає, що за цим стандартом доказування не було доведено винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.Отже, в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про недоведеність матеріалами справи об`єктивної сторони інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а відтак приходить до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу даного адміністративного правопорушення, оскільки у відповідності до вимог ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає необхідним постанову суду скасувати, а провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу даного адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 247, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову судді Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 травня 2020 року у справі про адміністративне правопорушення, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Н.І. Калініч