Номер провадження: 33/813/740/20
Номер справи місцевого суду: 501/536/20
Головуючий у першій інстанції Вергопуло К. В.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.06.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі: головуючого судді Погорєлової С.О., за участю секретаря Томашевської К.В., адвоката Голосова Ю.В., Алтухової С.В. розглянувши апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 на постанову Іллічівського міського суду Одеської області від 14 травня 2020 року у справі про адміністративне правопорушення відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1

- про накладення на нього стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП,

встановив:

Постановою Іллічівського міського суду Одеської області від 14 травня 2020 року визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 420,4 грн.

Із змісту вказаної постанови вбачається, що 16 лютого 2020 року, приблизно о 15:00 годин, ОСОБА_1 за місцем свого проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство, а саме: умисні дії психологічного характеру, що полягали у висловлюванні в бік своєї дружини ОСОБА_2 нецензурною лайкою та погрозах фізичною розправою в присутності їх неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в наслідок чого могла бути завдана шкода психологічному здоров`ю потерпілим ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Не погоджуючись з постановою Іллічівського міського суду Одеської області від 14 травня 2020 року представник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій зазначив, що постанова суду є незаконною та необґрунтованою з наступних підстав:

1)судом першої інстанції не було досліджено належним чином протокол про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 234586 від 16.02.2020 року, заяву та письмові пояснення потерпілої від 16.02.2020 року, не надано оцінки доводам ОСОБА_1 про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення викладеним у клопотанні про закриття провадження від 14.05.2020 року;

2)в ході розгляду справи судом першої інстанції було залучено у якості потерпілої неповнолітню ОСОБА_3 , чим було збільшено обсяг висунутого в протоколі звинувачення ОСОБА_1 , змінено зміст протоколу про адміністративне правопорушення, чим було порушено права ОСОБА_4 на захист;

3)в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні належні та допустимі докази можливості настання психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілій;

4)протокол про адміністративне правопорушення не містить відомостей, чи проводилось безпосереднє обстеження потерпілої лікарем-психіатором, чи була потерпіла поставлена на облік лікаря-психіатра, а також чи було поставлено їй діагноз.

Посилаючись на такі доводи, представник ОСОБА_1 просить скасувати постанову суду першої інстанції, провадження у справі закрити, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Заслухавши пояснення адвоката Голосова Ю.В., Алтухову С.В., перевіривши доводи апеляційної скарги, повторно дослідивши докази у справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновків що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова Іллічівського міського суду Одеської області від 14 травня 2020 року підлягає залишенню без змін з наступних підстав.

Так, за положеннями ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За приписами ст.ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Згідно зі ст. 294 КУпАП України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Частина 1 ст. 173-2 КУпАП передбачає, що вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення, - тягнуть за собою накладення штрафу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від тридцяти до сорока годин, або адміністративний арешт на строк до семи діб.

Згідно до Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Отже законодавець визнав адміністративним правопорушенням не будь-яке домашнє насильство, а лише те, яке потягло за собою завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого або ж могло спричинити таку шкоду.

Апеляційний суд критично відноситься до тверджень ОСОБА_1 про відсутність факту інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, оскільки такі твердження є голослівними та, навпаки, спростовуються наявними доказами у справі.

Натомість, аналіз матеріалів провадження свідчить про те, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні зазначеного правопорушення повністю доведена та підтверджується наступними доказами:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії АПР18 №234586 від 16.02.2020 року, відповідно до якого ОСОБА_1 16.02.2020 року о 15:00 год., за місцем свого мешкання, а саме: АДРЕСА_1 , створив відносно своєї дружини ОСОБА_2 насильство в сім`ї, а саме умисні дії психологічного характеру, що полягали у висловлюванні в її сторону нецензурною лайкою та погрозах фізичною розправою у присутності неповнолітньої доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 в наслідок чого могла бути завдана шкода психологічному здоров`ю ОСОБА_2 та їх доньки;

- заявою та поясненнями потерпілої ОСОБА_2 від 16.02.2020 р., згідно яких вбачається, що ОСОБА_1 є її чоловіком, з яким вона знаходиться у шлюбі з 15.12.2004 року. Від шлюбу у них народилася дочка. Від першого шлюбу у неї є син, який страждає від тиранії та агресії вітчима. ОСОБА_1 в присутності дітей спілкується виключно нецензурною лайкою, зловживає спиртними напоями. 16.02.2020 року її чоловік дебоширив, погрожував, кричав нецензурною лайкою у присутності неповнолітньої доньки, у зв`язку із чим, вона звернулася до Чорноморського ВП Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області з вказаною заявою.

В суді першої інстанції в якості свідків були допитані діти ОСОБА_2 , ОСОБА_5 син від першого шлюбу, який пояснив, що у зв`язку із тим, що сварки між його матір`ю та вітчимом носили постійний характер, та впливали на його емоційний стан, він переїхав жити окремо від батьків. Однак, боячись за життя мами та своєї сестри ОСОБА_6 , ОСОБА_5 повернувся в квартиру до батьків. ОСОБА_3 дочка, яка пояснила, що 16.02.2020 року її батьки на кухні спочатку обговорювали комунальні питання, а потім почалась сварка, в ході якої батько в адрес матері висловлювався нецензурною лайкою та погрожував фізичною розправою. У зв`язку із чим була викликана поліція, та складений протокол про адміністративне правопорушення.

ОСОБА_7 сусідка ОСОБА_4 , також пояснила, що ОСОБА_2 разом із донькою ОСОБА_3 неодноразово зверталися до неї за допомогою, щоб прихистила у себе на деякий час, у зв`язку із тим, що ОСОБА_1 вчиняв постійно сварки, в ході яких, висловлювався нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою ОСОБА_2 , в присутності їх доньки.

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 пояснював, що 16.02.2020 року дійсно була сварка, пов`язана з житловим питанням, сварки не носять систематичний характер, тому дії ОСОБА_1 не можна кваліфікувати, як домашнє насильство, проте з такими доводами суд апеляційної інстанції погодитись не може, оскільки такого кваліфікуючого ознаку, як системний характер приписи ст. 173-2 ч. 1 КУпАП не містять.

Доводи апеляційної скарги про те, що в ході розгляду справи судом першої інстанції було залучено у якості потерпілої неповнолітню ОСОБА_3 , чим було збільшено обсяг висунутого в протоколі звинувачення ОСОБА_1 , змінено зміст протоколу про адміністративне правопорушення, чим було порушено права ОСОБА_1 на захист є помилковими, з огляду на те, що зі змісту протоколу вбачається, що неправомірними діями ОСОБА_1 може бути завдана шкода психічному здоров`ю ОСОБА_2 та їхній доньки, тобто донька визначена, як потерпіла по справі, а відтак суд першої інстанції правомірно включив її в зміст оскаржуваної постанови.

Отже, зазначені вище докази спростовують доводи ОСОБА_1 та повністю підтверджують його винуватість у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП за кваліфікуючими ознаками: вчинення домашнього насильства особою, тобто умисне вчинення будь-яких діянь, психологічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування).

Апеляційний суд критично оцінює доводи апелянта про допущення судом першої інстанції порушень вимог закону, які є підставою для скасування оскаржуваної постанови, оскільки такі доводи є неспроможними, оскільки, ОСОБА_1 не надав суду апеляційної інстанції належних та допустимих доказів на підтвердження своєї невинуватості.

У відповідності до п. 1 ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.

Керуючись ст.ст. 7, 251,268, 280, 293, 294 КУпАП, суддя, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Іллічівського міського суду Одеської області від 14 травня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративне правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Одеського

апеляційного суду С.О. Погорєлова