Справа № 341/134/20
Провадження № 33/4808/197/20
Категорія ч. 1 ст. 130 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Гаполяк Т. В.
Суддя-доповідач Повзло
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2020 року м. Івано-Франківськ

Суддя Судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду Повзло В.В., розглянувши апеляційну скаргу захисника Шевчук Наталії Мирославівни на постанову судді Галицького районного суду Івано-Франківської області від 06.04.2020 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання якого за адресою: АДРЕСА_1 ,

притягнено до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП з накладенням на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, -

ВСТАНОВИВ:

В апеляційній скарзі захисник Шевчук Н.М. просить постанову суду як незаконну та необґрунтовану скасувати, провадження справі закрити, на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП. На думку апелянта, суд першої інстанції, у порушення ст. 268 КУпАП, розглянув справу у відсутність ОСОБА_1 , чим порушив його право на захист. Вважає висновки суду в частині того, що ОСОБА_1 зловживає своїми процесуальними правами, такими, що не відповідають дійсності, оскільки про поважність причин неявки, повідомлялось. В обґрунтування своїх доводів щодо незаконності притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, посилається на те, що суддею першої інстанції залишено поза увагою порушення, які були при складанні протоколу про адміністративне правопорушення. Апелянт також вважає, що постанова суду підлягає скасуванню згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Постановою суду встановлено, що ОСОБА_1 25.01.2020 року о 21-50 год. по вулиці Галицькій в селі Тустань Галицького району Івано-Франківської області керував автомобілем VOLKSWAGEN-COLF, д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння, зі згоди водія, проводився із застосуванням приладу «Драгер» в присутності двох свідків. ОСОБА_1 порушив пункт 2.9 «а» ПДР України та допустив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В судове засідання апеляційного суду особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисник Шевчук Н.М. не з`явились, незважаючи на неодноразові виклики.

Так, в судове засідання на 04.05.2020 року (а.п. 42-43), сторони не з`явились з причин, як зазначено захисником Шевчук Н.М. в заяві від 04.05.2020 року - у зв`язку із неможливістю прибути через стан здоров`я (а.п. 44); 19.05.2020 року - з причин незадовільного стану здоров`я захисника Шевчук Н.М. та ОСОБА_1 (а.п. 52); 09.06.2020 року - з причин зайнятості захисника Шевчук Н.М. в іншому судовому засіданні в Галицькому районному суді Івано-Франківської області (а.п. 53-54, 62); 15.06.2020 року, 22.06.2020 року, 30.06.2020 року - з невідомих причин, будучи належним чином сповіщені (а.п. 65-71).

Клопотань про перенесення судових засідань учасниками судового провадження до суду апеляційної інстанції як поштою, так й на електрону адресу суду, на час розгляду справи, не надходило.

Вказану поведінку учасників судового провадження вважаю зловживанням процесуальними правами, спрямованим на свідоме та невиправдане затягування судового процесу.

Враховуючи процесуальну поведінку ОСОБА_1 та його захисника Шевчук Н.М., яким було відомо про час слухання справи в апеляційному суді, проте на неодноразові виклики апеляційного суду останні не з`являлись, з урахуванням того, що на теперішній час жодного клопотання про перенесення судового засідання на інший час від них не надійшло, вважаю за можливе розгляд справи провести у їх відсутність, що повністю узгоджується з приписами ст. 268 КУпАП та позицією Європейського суду з прав людини в тій частині, що особи користуються своїми процесуальними правами на власний розсуд.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та розглянувши доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів провадження вбачається, що справа надійшла до суду 28.01.2020 року та була неодноразово (5 разів) призначена до розгляду, зокрема на 13.02.2020 року (а.п. 12) та у зв`язку із неявкою особи перенесено на 26.02.2020 року (а.п. 13, 19).

26.02.2020 року за заявою захисника Шевчук Н.М. з клопотанням на ознайомлення з матеріали провадження, судовий розгляд перенесено на 17.03.2020 року (а.п. 15-18, 20).

17.03.2020 року за заявою захисника Шевчук Н.М. судовий розгляд перенесено на 27.03.2020 року, у зв`язку із перебуванням ОСОБА_1 за межами України, який через запровадження карантинних заходів немає можливість прибути вчасно у судове засідання (а.п. 21, 22).

27.03.2020 року за заявою захисника Шевчук Н.М. судовий розгляд перенесено на 06.04.202 року, у зв`язку із хворобою ОСОБА_1 та запровадженням карантинних заходів в країні. В заяві захисник наголошує на тому, що ОСОБА_1 своєї вини не визнає та наполягає на розгляді справи за його участі (а.п. 23, 25-27).

06.04.2020 року заявником подана заяву з проханням перенесення судового розгляду внаслідок неможливості прибуття у судове засідання ОСОБА_1 через дію карантинних заходів в країні (а.п. 28).

З заяв захисника Шевчук Н.М. вбачається, що остання обґрунтовувала клопотання про відкладення розгляду справи різними причина, зокрема хворобою ОСОБА_1 , перебуванням останнього за кордоном тощо, в той же час жодного доказу на підтвердження вказаних доводів, не долучала.

Вказані докази не надані й до суду апеляційної інстанції.

Також захисник посилалась на звернення Ради суддів України від 11.03.2020 року з проханням щодо утримання громадян від участі в судових засіданнях, якщо у них є ознаки вірусного захворювання, а також її рекомендації в період з 16.03.2020 року до 03.04.2020 року роз`яснення громадянам можливості відкладення розгляду справ, в зв`язку із карантинними заходами та рекомендацій щодо права громадян на подання заяв про відкладення розгляду справи у період з 16.03.2020 до 03.04.2020 року.

Приймаючи до уваги те, що рекомендації Ради суддів України щодо відкладення розгляду справи стосувались періоду до 03.04.2020 року, а також враховуючи рекомендації Ради суддів України щодо утримання від відвідування суду громадянами, якщо їх явка не є обов`язковою, вважаю, що суд першої інстанції діяв в межах закону, та дійшов правильно висновку про зловживання ОСОБА_1 та його захисником Шевчук Н.М. наданим їм законом права на відкладання судового засідання.

Суд першої інстанції належним чином обґрунтував свої висновки щодо розгляду справи у відсутність ОСОБА_1 , зокрема з посиланнями на те, що під час карантинних заходів у Галицькому районному суді Івано-Франківської області здійснюється правосуддя, та учасники справи, за умови дотримання карантинних заходів, беруть безпосередню участь у розгляді справи, а реалізацію прав, передбачених ст. 268 КУпАП особа, що притягується до адміністративної відповідальності може реалізувати і дистанційно (а.п. 29-30).

Зловживання ОСОБА_1 своїми процесуальними правами підтверджується також обраною позицією захисту останнього, яка міститься в апеляційній скарзі, зокрема тим, що апелянт просить закрити провадження саме у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП, що свідчить про те, що учасники судового провадження подавали клопотання про перенесення судового засідання виключно задля спливу строку притягнення до адміністративної відповідальності.

Так, відповідно до ст. 38 КУпАП якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення.

Адміністративне правопорушення було вчинене 25.01.2020 року, тобто останнім днем притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності є 25.04.2020 року, проте, звертаючись із апеляційною скаргою до суду апеляційної інстанції 14.04.2020 року(а.п. 34-36), апелянт - захисник Шевчук Н.М. вже просить суд апеляційної інстанції закрити справу за спливом строку притягнення до адміністративної відповідальності, який ще фактично не сплив, чим також підтверджується поведінка апелянта, яка спрямована на затягування судового процесу, з метою спливу строків притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 .

Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, враховую також зміст апеляційної скарги, в якій незаконність судового рішення суду першої інстанції обґрунтовано зокрема й тим, що розгляд справи відбувся у відсутність ОСОБА_1 .

Між тим, сторона захисту жодних чином не підтвердила належними доказами поважність неявки ОСОБА_1 до суду першої інстанції, що згідно поданих нею заяв відбувалось внаслідок перебуванням останнього за кордоном та його хворобою.

В той же час, ані ксерокопії паспорту громадянина України для виїзду за кордон, ані копії лікарняного, до суду апеляційної інстанції до теперішнього часу не направлялось.

Вважаю, що суд першої інстанції правильно послався на практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, та дійшов правильного висновку щодо можливого проведення судового розгляду за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та його захисника.

Щодо висновків суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, доходжу наступного висновку.

Апеляційний суд розглядає справу в межах вимог апеляційної скарги.

В обґрунтування своїх доводів щодо незаконності притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, апелянт зазначив наступне: «Вважаю, що вищезазначена постанова є незаконною та необґрунтованою, так як при її постановленні суддею першої інстанції не було належним чином досліджено всі обставини справи, залишено без уваги порушення, які були при складанні протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №051575 від 25.01.2020 року» (а.п. 34).

Вважаю вказані доводи апелянта такими, що не заслуговують на увагу.

З мотивувальній частині судового рішення вбачається, що суд першої інстанції дійшов висновку про те, що здобуті у справі та досліджені в судовому засіданні докази, є належними та допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, зібрані у порядку, встановленому КУпАП (а.п. 29 зворіт).

Винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції обґрунтував доказами, що містяться в матеріалах провадження, а саме: 1) протоколом про адміністративне правопорушення ДПР18 № 051575 від 25.01.2020 року, в якому зазначено суть вчиненого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, де містяться пояснення останнього наступного змісту: «Випив пиво, керував автомобілем, вину визнаю, до працівників поліції претензій не маю, прошу попередити» (а.п. 1); 2) результатами тесту-огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння з результатом - 1,14 % (а.п. 2); 3) актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, який проведений в присутності двох свідків: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , з вказівкою про те, що ОСОБА_1 згідний з результатами огляду (а.п. 5); 4)відеозаписом з нагрудної камери поліцейських, зі змісту якого встановлено, що ОСОБА_1 погодився пройти огляд на стан сп`яніння на місці з використанням технічних засобів, відмовився проходити огляд в закладі охорони здоров`я (а.п. 9); 5) змістом письмових пояснень свідків (а.п. 3-4).

Апелянт в своїй апеляційній скарзі наголошував на тому, що при складанні протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №051575 від 25.01.2020 року були порушення, проте не конкретизував які самі.

Перевіряючи вказаний довід апелянта вважаю, що працівники поліції дотримались вимог закону щодо складання протоколу.

Так, Кодексом України про адміністративні правопорушення визначено форму і основні елементи протоколу про адміністративне правопорушення. У ньому повинні бути викладені всі обставини вчинення правопорушення, та відомості, необхідні для розгляду справи, зокрема про час, місце вчинення адміністративного правопорушення, його суть, особу яка його скоїла, дані про свідків і потерпілих, їх пояснення тощо.

У п. 4 Розділу XIV Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення № 273 від 04.05.2005 року, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 512/5 від 02.04.2012 року, деталізовані вимоги, які враховуються при оформленні протоколу про адміністративне правопорушення.

Протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №051575 від 25.01.2020 року відповідає вимогам закону, в ньому заповнені всі необхідні реквізити, відсутні будь-які закреслення чи виправлення.

Протокол складений уповноваженою на те особою - начальником СРПП №1 Галицького ВП Микитюком В.В., у присутності двох свідків - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , та містить як суть правопорушення, з посиланням на нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення, так й підписи як працівника поліції, так й ОСОБА_1 .

З протоколу вбачається, що ОСОБА_1 роз`яснені права, передбачені ст. 268 КУпАП та 63 Конституції України, та надано можливість для написання пояснень по суті правопорушення.

В протоколі також зазначені докази, які до нього долучаються: пояснення, акт огляду, направлення на медичний огляд та відеозапис.

Матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять жодних доказів щодо протиправності дій працівників поліції, зокрема на час складання протоколу, а також відомостей щодо оскарження таких дій та його результатів особою, що притягається до адміністративної відповідальності.

Також відсутні обставини, які б доводили упередженість або будь-яку зацікавленість працівників поліції у результатах розгляду справи.

Вважаю, що протокол про адміністративне правопорушення складений в установленому законом порядку, відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, розділам ІІ, ІХ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Перевіривши сукупність доказів по справі, вважаю, що викладеними матеріалами справи поза всяким розумним сумнівом доведено факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

У зв`язку з наведеним, відсутні підстави вважати, що постанова є незаконною та необґрунтованою, або досліджені судом докази є недопустимими чи недостатніми для визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Також, доходжу висновку, що у суду першої інстанції були законні підстави для накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, що відповідає обставинам справи, вимогам ст. ст. 23, 33 КУпАП, крім того санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП не передбачено альтернативних видів покарання.

Оскільки стягнення накладено судом першої інстанції в межах строків, передбачених ст. 38 КУпАП, і під час апеляційного розгляду за результатами перевірки доводів апелянта не встановлено підстав для скасування рішення судді суду першої інстанції, відсутні підстави для закриття провадження у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що судом першої інстанції прийнято законне рішення щодо винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення, а тому в задоволенні апеляційної скарги належить відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника Шевчук Наталії Мирославівни,о що діє в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову Галицького районного суду Івано-Франківської області від 06.04.2020 року, якою ОСОБА_1 , притягнено до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Повзло