ПОСТАНОВА

Іменем України

№ 610/1085/20

№ 3/610/457/2020

м. Балаклія 28.05.2020 року

Суддя Балаклійського районного суду Харківської області Стригуненко Володимир Миколайович, за участі прокурораЛевченко Г.М., розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Писарівка Золочівського району Харківської області, зареєстрованого і жителя АДРЕСА_1 , з професійно-технічною освітою, пенсіонера з 2018р., рнокпп НОМЕР_1 ,

за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП,

в с т а н о в и в:

З протоколу про адміністративне правопорушення № 287 від 05.05.2020 року убачається, що ОСОБА_1 обвинувачується в тому, що: «будучи звільненим з посади молодшого інспектора відділу охорони ДУ «Покровська виправна колонія (№17)», будучі суб`єктом декларування згідно з підпунктом «а» п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» від 14.10.2014р. № 1700-VII, суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією, несвоєчасно подав декларацію після звільнення особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування 29.05.2019р., чим вчинив правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Установлено, що згідно з наказу № 42 о/с від 25.05.2012 року ОСОБА_1 було призначено на посаду молодшого інспектора відділу охорони ДУ «Покровська виправна колонія (№17)».

Також згідно наказу № 56/ОС-18 від 11.06.2018 року ОСОБА_1 було звільнено зі служби за власним бажанням.

У відповідності до п. п. «а» п. 2 ч.1 ст. 3 Закону № 1700-VII, молодшого інспектора державної установи віднесено до суб`єктів, на яких поширюється дія цього Закону.

У відповідності до абзацу 14 ч. 1 ст. 1 Закону № 1700-VII, суб`єкти декларування це особи, зазначені у п. 1, п.п. «а» п. 2 ч. 1 ст. 3 цього Закону, інші особи, які зобов`язані подавати декларацію відповідно до цього Закону.

Рішенням Національного агенства з питань запобігання корупції від 13.02.2020р. «Щодо застосування окремих положень Закону України «Про запобігання корупції» стосовно заходів фінансового контролю» передбачену такий тип декларації суб`єкта декларування, як декларація після звільнення декларація, яка подається відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 45 Закону з 00.00год. 01 січня до 00.00год. 01 квітня року, наступного за звітним роком, у якому було припинено діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або іншу діяльність, зазначену у підпунктах «а» та «в» п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону. Така декларація охоплює звітний рік (період з 01 січня до 31 грудня включно), що передує року, в якому подається декларація.

На виконання вимог ч. 2 ст. 45 Закону ОСОБА_1 , будучі звільненим з посади молодшого інспектора відділу охорони ДУ «Покровська виправна колонія (№17)», 29.05.2019р. несвоєчасно подав декларацію після звільнення на сайті Національного агенства з питань запобігання корупції, шляхом відповідної форми на веб-ресурсі.

Місцем вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, є місце проживання ОСОБА_1 , а саме: АДРЕСА_1 .

Часом вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, є 29 травня 2019р., тобто дата несвоєчасного подання без поважних причин декларації після звільнення.

Фактичним моментом виявлення вчиненого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, є дата складання даного адміністративного протоколу».

Дії ОСОБА_1 за вказаним фактом кваліфіковані за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, якою передбачено адміністративну відповідальність за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Прокурор в судовому засіданні просила накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення. Вважала, що на момент розгляду справи строк для накладення адміністративного стягнення не закінчився, оскільки датою його вчинення є 29.05.2019р., а виявлення є дата складання протоколу про адміністративне правопорушення, тобто 05.05.2020р.

В суді ОСОБА_1 зазначив, що знав про необхідність подання після звільнення двох декларацій декларації суб'єкта декларування, який припиняє відповідну діяльність та декларацію після звільнення, яку необхідно було подати до 01 квітня 2019р. за 2018р., однак другу декларацію подати забув, подавши її із запізненням 29.05.2019р. Вказав, що протокол про адміністративне правопорушення не підписав, бо побоявся.

Першою обставиною, яка підлягає доказуванню під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, є дотримання строків притягнення до адміністративної відповідальності на час розгляду справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 38 КУпАП, адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов'язаного з корупцією може бути накладено протягом шести місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення інкриміноване адміністративне правопорушення вчинено 29.05.2019, а виявлено 05.05.2020р., тобто фактичним моментом виявлення правопорушення зазначено дату його складання.

В матеріалах справи наявне повідомлення від 04.04.2019р. ДУ «ПВК (№17) Національному агенству з питань запобігання корупції про факт неподання декларації після звільнення за 2018р. ОСОБА_1 .

Однак Національне агенство з питань запобігання корупції не має права на складання протоколів про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 172-6 КУпАП (за винятком правопорушень, вчинених службовими особами, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище), таке право відповідно до ч. 1 ст. 255 КУпАП мають уповноважені на те посадові особи органів внутрішніх справ (Національної поліції), яким в даному випадку є Управління стратегічних розслідувань в Харківській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України.

Саме дата отримання ним відповідних відомостей є днем виявлення адміністративного правопорушення та саме з цієї дати необхідно обчислювати строк притягнення до адміністративної відповідальності.

Разом з цим, в самих матеріалах відсутні дані про дату отримання УСР в Харківській області ДСР НП України відомостей про несвоєчасне подання декларації після звільнення ОСОБА_1 , які стали підставою для складання щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення.

З цього приводу в судовому засіданні прокурор не змогла повідомити та підтвердити таку дату. Заходів, спрямованих на витребування цих відомостей, прокурор в судовому засіданні не вживала, зайнявши пасивну позицію.

Тому прокурором не спростовано достовірними доказами ту обставину, що на момент розгляду справи закінчився строк притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини неодноразово нагадував, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті.

Пункт 2 статті 6 Конвенції проголошує право на презумпцію невинуватості. В основі цього права лежить принцип, згідно з яким особа, яку обвинувачують у вчиненні кримінального правопорушення, має право на виправдувальний вирок у разі нестачі доказів проти неї і тягар подання достатніх доказів для доведення вини покладається на сторону обвинувачення. Недопустимість порушення таких принципів Європейський суд з прав людини засвідчив у справі «Пантелеєнко проти України» від 29 червня 2006 року.

Нормою ч. 3 ст. 62 Конституції України однією з основоположних загальних засад провадження у справах про адміністративні правопорушення закріплено презумпцію невинуватості, згідно з якою обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно із рішенням Європейського Суду з прав людини у справі № 4291498 «Капо проти Бельгії» від 13.01.2005 року, тягар доказування винуватості лежить на стороні обвинувачення.

У п. 146 справи «Барбера, Мессегуэ и Джабардо проти Іспанії» від 06.12.1998 року Європейський Суд з прав людини зазначив, що принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного.

Провадження здійснюється на засадах змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Згідно до ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин, зокрема: 7) закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 284 КУпАП можливо винесення однієї з таких постанов: про накладення адміністративного стягнення; про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу; про закриття справи.

Тому провадження в справі підлягає закриттю з вищевказаних підстав.

Закінчення строків накладення адміністративного стягнення унеможливлює розгляд справи по суті.

Крім того, суд звертає увагу на те, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 є суб`єктом декларування згідно з підпунктом «а» п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», відповідно до якого суб'єктами, на яких поширюється дія цього Закону, єособи, які для цілей цього Закону прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, а саме: посадові особи юридичних осіб публічного права, які не зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, члени Ради Національного банку України (крім Голови Національного банку України), особи, які входять до складу наглядової ради державного банку, державного підприємства або державної організації, що має на меті одержання прибутку, господарського товариства, у статутному капіталі якого більше 50 відсотків акцій (часток) належать державі.

Однак матеріли справи не містять і прокурором не надано даних про те, що ОСОБА_1 відноситься до вказаних осіб.

Разом з тим, за приписами ст.ст. 6, 14 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України», Державна кримінально-виконавча служба України складається, зокрема, з установ виконання покарань, до її персоналу належать особи рядового і начальницького складу, яким встановлюються спеціальні звання, зокрема, прапорщик внутрішньої служби.

З матеріалів справи вбачається та підтверджено ОСОБА_1 в судовому засіданні, що перед звільненням він займав посаду молодшого інспектора відділу охорони ДУ «Покровська виправна колонія (№17)», в суді ОСОБА_1 повідомив, що він мав спеціальне звання прапорщик.

Таким чином, ОСОБА_1 , є суб`єктом декларування самезгідно з п.п. «д» п. 1 ч. 1 ст. 3 цього Закону, як особа рядового і начальницького складу державної кримінально-виконавчої служби.

Відповідно особою, яка склала протокол про адміністративне правопорушення неправильно визначено, до якого саме суб'єкта декларування відповідно до ЗУ «Про запобігання корупції» відноситься ОСОБА_1 , а також дату вчинення адміністративного правопорушення, якою повинна бути 01.04.2019р. перший день після останньої дня для подання декларації після звільнення за 2018р., а не дата подання такої декларації - 29.05.2019р., як вказано в протоколі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 33-35, 252, 247, 280, 284-285 КУпАП,

п о с т а н о в и в:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення закрити за закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладення адміністративного стягнення.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Балаклійський районний суд Харківської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня її винесення апеляційної скарги.

Суддя В.М. Стригуненко