ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 3/753/3453/20
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" червня 2020 р. суддя Дарницького районного суду м. Києва Мицик Ю.С., розглянувши справу про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 122-4, ст. 124 КпАП України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 255547 від 30.10.2019 ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Toyota RAV4», д.н.з. НОМЕР_1 18.10.2019 о 08 год. 10 хв. по просп. М. Бажана, 34-А в м. Києві (дворова територія, міжквартальний проїзд, ) не дотрималася безпечного інтервалу, в результаті чого здійснила зіткнення з автомобілем «Lincoln», д.н.з. НОМЕР_2 , чим порушила вимоги п. 13.1 Правил дорожнього руху (далі - ПДР), відповідальність за що передбачена ст. 124 КУпАП. При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження.

Також, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 255548 від 30.10.2019 ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Toyota RAV4», д.н.з. НОМЕР_1 18.10.2019 о 08 год. 10 хв. по просп. М. Бажана, 34-А в м. Києві (дворова територія, міжквартальний проїзд), будучи причетною до дорожньо-транспортної пригоди, залишила місце ДТП, чим порушила вимоги п. 2.10. «а» ПДР, за що відповідальність передбачена ст. 122-4 КУпАП.

Оскільки, протоколи про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 містяться у різних судових справах, однак надійшли на розгляд суду одночасно і стосуються однієї події, вказані справи суд об`єднує в одне провадження з присвоєнням справі єдиного унікального номеру № 753/21435/19.

12.12.2019 в судовому засіданні ОСОБА_1 не визнала себе винною у порушенні правил дорожнього руху. Повідомила, що вона до ДТП непричетна, а пошкодження на її автомобілі утворилися внаслідок необережного керування транспортним засобом її чоловіком.

В судовому засіданні представники ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 пояснили суду, що в матеріалах справи відсутні докази наявності в діях особи, що притягається до адміністративної відповідальності, порушення п.п. 13.1, 2.10 «а» ПДР. Незаконне складання протоколів про адміністративне правопорушення призвело до хвилювання, фізичних і душевних страждань ОСОБА_1 , викликало емоційну напругу, почуття образи, приниженої гідності, змусило витрачати свій час задля захисту та поновлення своїх прав, а тому представники просили за рахунок бюджетних асигнувань стягнути на користь останньої моральну шкоду в розмірі 5000 грн. 00 коп. Такий стан підсилювався бездіяльністю працівників поліції з виконання обов`язків, передбачених ст.251 КпАП України, щодо збирання доказів, а саме: пошук свідків ДТП, вилучення відеозаписів з камер спостереження, розташованих на будівлі ліцею «Інтелект» біля місця ДТП. Обгрунтовуючи розмір моральної шкоди посилалися на те, що ОСОБА_1 є матір`ю двох дітей і бабусею п`ятьох онуків, для яких вона все життя намагалася виступати зразком поведінки в суспільстві, тому безпідставні звинувачення у вчиненні дій, які вона не здійснювала, викликали моральні переживання і пригнічений стан через можливу втрату авторитету у вихованні неповнолітніх онуків. Крім того просили стягнути витрати на правову допомогу в розмірі 3000 грн. 00 коп. На обґрунтування вимоги вказали, що між ОСОБА_1 та Адвокатським Об`єднанням « Богомазов та партнери» 11.12.2019 було укладено договір про надання правової допомоги. На підтвердження понесених витрат надали Договір про надання правової допомоги, Акт про виконання послуг від 13.05.2020, Квитанцію від 13.05.2020 № 1 про сплату вартості правової допомоги, Ордер серії КВ №733117 від 12.05.2020.

В судовому засіданні ОСОБА_5 пояснив, що залишив припаркований автомобіль по просп. М. Бажана, 34-А в м. Києві ще 16.10.2019, але подряпину помітив лише 18.10.2019. Почав шукати автомобіль, який міг спричинити ДТП і на віддаленій відстані від свого автомобіля помітив припаркований автомобіль «Toyota RAV4», д.н.з. НОМЕР_1 зі схожими подряпинами. В подальшому він викликав працівників поліції, останні співвставили автомобілі та виявили, що пошкодження на них збігаються. Після чого було складено протоколи.

В судовому засіданні, за клопотанням ОСОБА_5 було призначено судову транспортно-трасологічну експертизу, проведення якої доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України.

Судовим експертом КНДІСЕ ОСОБА_6 було проведено судову транспортно - трасологічну експертизу та направлено до Дарницького районного суду м. Києва Висновок від 24.03.2020 № 493/20-52. Відповідно до вказаного Висновку вирішити питання щодо того, чи мало місце контактування між автомобілями «Toyota RAV4», д.н.з. НОМЕР_1 та «Lincoln», д.н.з. НОМЕР_2 та чи наявний причинно-наслідковий зв`язок між пошкодженнями, виявленими на задньому бампері автомобіля «Lincoln», д.н.з. НОМЕР_2 та передньому бампері автомобіля «Toyota RAV4», д.н.з. НОМЕР_1 , неможливо, оскільки автомобіль «Lincoln», д.н.з. НОМЕР_2 не був наданий для огляду експерту.

Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, фотокартки пошкоджених автомобілів, приходить до наступного.

Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, а також вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови.

Згідно ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положеннями ст. 124 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

А положеннями ст. 122-4 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за залишення водіями транспортних засобів на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.

Як зазначено вище, відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення за порушення нею вимог:

п. 13.1 Правил дорожнього руху України, згідно якого водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу;

п 2.10 «а» Правил дорожнього руху України, у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди.

Як вбачається з матеріалів справи протоколи про адміністративне правопорушення було складено фактично виключно на основі пояснень ОСОБА_5 та протоколах огляду транспортних засобів.

При цьому докази, які б підтверджували факт порушення правил дорожнього руху, що спричинили пошкодження транспортного засобу, зокрема п. 2.10 «а», 13.1 ПДР України, а також дані, які б спростовували твердження ОСОБА_1 щодо відсутності в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.ст. 122-4, 124 КУпАП, в матеріалах справи відсутні, не здобуто таких даних і під час розгляду справи в суді.

При цьому судом викликався старший інспектор відділу розшуку та опрацювання матеріалів ДТП УПП в м. Києві ДПП капітан поліції Кривецький Є.О., який складав протоколи огляду транспортних засобів від 30.01.2019, водночас у призначений час останній до суду не з`явився.

Само по собі складення протоколу про адміністративне правопорушення на підставі припущень, за відсутності інших даних, на підтвердження наявності складу адміністративного правопорушення, не є підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Відповідно до вимог статті 10 КУпАП вина є обов`язковою умовою адміністративної відповідальності, юридичний факт, який є підставою для притягнення до відповідальності.

Згідно із ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Відповідно до положень ст. 9 Конституції України та ст.17 Закону України «Про міжнародні договори», від 22.12.1993, міжнародні договори, згода на обов`язковість яких дана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Передбачено також, що коли міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору.

17 липня 1997 року Україна ратифікувала зазначену Конвенцію і Протоколи 1, 2, 4, 7, 11, чим визнала її дію в національній правовій системі, а також обов`язковість рішень Європейського суду з прав людини, які стосуються тлумачення та застосування норм Конвенції.

Згідно з ч. 2 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, від 04.11.1950 року, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У рішеннях ЄСПЛ значну роль у розширенні сфери застосування п. 2 ст. 6 Конвенції грає тлумачення двох ключових понять цієї статті - «кримінальне обвинувачення» і «суперечки про громадянські права». У справі «Кадубец проти Словаччини» Eur. Court H.R. Kadubec v. Slovakia, Judgment of 2 September 1998. Reports. 1998 VI. представник держави-відповідача наполягав на тому, що в цій справі йдеться про адміністративний проступок, а не про кримінальне звинувачення, і, отже ст. 6 не може бути застосована. Однак Європейський суд з прав людини не погодився з аргументом відповідача, хоча і визнав, що внутрішнє право країни не вважає кримінальними діяння, за вчинення якого був покараний заявник. Проте ця обставина, на думку Суду, не має великого значення, так само як і те, який державний орган розглядав справу.

Таким чином, зазначена міжнародно-правова норма гарантує кожній людині доведення вини тільки в законному порядку на підставі законно здобутих доказів.

Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п.43 рішення Європейського суду з прав людини ЄСПЛ у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008 р., доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпції, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Аналогічна норма міститься й в статті 62 Конституції України.

Відповідно до ст. 247 п.1 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Інших доказів, які б, були належними та допустимими, та підвереджували дані вказані у протоколах про адміністративні правопорушення, матеріали справи не містять, зокрема показів свідків, відеофіксації правопорушення.

Зважаючи на відсутність доказів про вчинення гр. ОСОБА_1 адміністративного правопорушення передбаченого ст.ст. 122-4, 124 КУпАП, провадження у даній справі підлягає закриттю.

Щодо вимог ОСОБА_1 про відшкодування за рахунок бюджетних асигнувань витрат на правову допомогу та моральної шкоди, суддя приходить до наступного.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства.

За змістом пункту 4 статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим законом, виникає, зокрема, у випадку закриття справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до пунктів 4, 5 статті 3 зазначеного Закону у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються, в тому числі, суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги та моральна шкода.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежовувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору, характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Статтею 1176 Цивільного кодексу України встановлено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Відповідно до статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.

Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності є, як правило, відповідне судове рішення, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищих посадових осіб органу державної влади.

Таким чином, законодавством України чітко встановлено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

Статтею 11 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» встановлено, що у разі виникнення права на відшкодування завданої шкоди відповідно до статті 2 цього Закону орган, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, слідчий, прокурор або суд зобов`язані роз`яснити особі порядок поновлення її порушених прав чи свобод та відшкодування завданої шкоди.

Згідно із пунктом 6 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури, Міністерства фінансів України від 4 березня 1996 року, громадянинові, а у разі його смерті - його спадкоємцям відповідний орган, зазначений у п. 11 цього Положення, одночасно з повідомленням про закриття справи в стадії дізнання і попереднього слідства або з копією виправдувального вироку, що набрав законної сили, постановою (ухвалою) суду (судді) направляє повідомлення, в якому роз`яснює, куди і протягом якого терміну можна звернутися за відшкодуванням шкоди і поновленням порушених прав.

Враховуючи норми чинного законодавства України, питання відшкодування моральної шкоди фізичній особі, яка їй завдана неправомірними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, вирішується шляхом подання окремого позову у порядку цивільного судочинства. З огляду на відсутність норми КУпАП, яка регулює питання та порядок відшкодування моральної шкоди та витрат на правову допомогу у випадку закриття справи про адміністративне правопорушення, суддя роз`яснює ОСОБА_1 право звернутися із відповідним позовом до суду загальної юрисдикції для стягнення відповідних сум.

Крім того, не підлягають компенсації витрати на правову допомогу, оскільки нормами КУпАП не передбачено порядку стягнення коштів за надання правової допомоги, а норми КАС України, не підлягають застосуванню при розгляді вказаної справи, з огляду на завдання та призначення цих законів.

На підставі викладеного, керуючись стст. 7, 122-4 124, 245, 247, 251, 252, 280, 283, 284 КпАП України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Об`єднати в одне провадження адміністративні справи № 753/21437/19 та адміністративний матеріал № 753/21435/19 та присвоїти єдиний унікальний номер № 753/21435/19.

Провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , за ст.ст. 122-4, 124 - закрити, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративних правопорушень.

В задоволенні клопотань ОСОБА_1 про відшкодування за рахунок бюджетних асигнувань витрат на правову допомогу та моральної шкоди, відмовити

Витрати по проведенню експертизи віднести за рахунок держави.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Київського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Дарницький районний суд м. Києва.

Суддя Ю.С.Мицик