Справа №592/5201/20 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Фоменко І. М.
Номер провадження 33/816/277/20 Суддя-доповідач Рунов В. Ю.
Категорія 173-2 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2020 року суддя Сумського апеляційного суду Рунов В. Ю. , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу про адміністративне правопорушення № 592/5201/20 за апеляційною скаргою захисника СТАДНИКА С. В. на постанову судді Ковпаківського районного суду м. Сум від 24.04.2020, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканка АДРЕСА_1

визнана винною у вчиненні правопорушення, передбаченого за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП,

учасників провадження в справі про адміністративне правопорушення:

потерпілого ОСОБА_2 ,

особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 ,

захисника адвоката Стадника С. В.,

В С Т А Н О В И В:

В поданій апеляційній скарзі захисник СТАДНИК С. В. просить скасувати постанову судді та закрити провадження у справі за відсутністю в діях ОСОБА_3 складу правопорушення, оскільки справа розглянута однобоко, без оцінки доказів захисту, які свідчать про відсутність факту домашнього насильства з боку ОСОБА_3 .

Постановою судді Ковпаківського районного суду м. Сум від 24.04.2020 ОСОБА_3 визнана винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, і на неї накладене стягнення у виді штрафу в розмірі 170 грн. Стягнуто на користь держави 420,40 грн судового збору.

Відповідно постанови судді, ОСОБА_3 31.01.2020 близько 16:00 за місцем проживання по АДРЕСА_1 . Суми вчинила відносно свого колишнього чоловіка ОСОБА_2 умисні дії психологічного характеру, що полягали в погрозах фізичною розправою та висловлюванні нецензурною лайкою, внаслідок чого могла бути заподіяна шкода психічному здоров`ю потерпілого.

Вислухавши доводи ОСОБА_3 та її захисника Стадника С. В., які підтримали апеляційну скаргу та просили скасувати постанову судді, доводи потерпілого ОСОБА_2 про залишення постанови судді без змін, а апеляційної скарги без задоволення, перевіривши матеріали справи і дослідивши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно ч. 1 ст. 2 КУпАП, законодавство України про адміністративне правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України, а згідно положень ст. 9 Конституції України, ст. 19 ЗУ «Про міжнародні договори України» та ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» усталена судова практика ЄСПЛ є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права. Провадження в справах здійснюється на основі суворого додержання законності (ч. 2 ст. 7 КУпАП і його завданнями є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (ст. 245 КУпАП).

Відповідальність за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП настає за вчинення насильства в сім`ї, тобто умисне вчинення будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання захисного припису особою, стосовно якої він винесений, не проходження корекційної програми особою, яка вчинила насильство в сім`ї.

Домашнє насильство згідно ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Доказами в справі є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку суддя встановлює наявність чи відсутність правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, які установлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків тощо (ч. 1 ст. 251 КУпАП), а обов`язок щодо їх (доказів) збирання покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених законом (ч. 2 ст. 251, ст. 255 КУпАП).

В обґрунтування свого рішення про доведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні правопорушення суддя суду першої інстанції послалась на докази, зокрема на протокол про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 444097 від 31.01.2020, на відомості ЖЕО Сумського ВП, на форму оцінки ризиків домашнього насильства та письмові пояснення ОСОБА_2 , які надані суду уповноваженою особою органу національної поліції.

Згідно протоколу 31.01.2020 о 16:00 по АДРЕСА_2 . Суми ОСОБА_3 вчинила насильство в сім`ї, а саме умисні дії психологічного характеру, що полягали у погрозах фізичною розправою та висловлюванні нецензурною лайкою, внаслідок чого може бути завдана шкода психічному здоров`ю ОСОБА_2

Будучи допитаним в судовому засіданні, ОСОБА_2 підтвердив факт вчинення ОСОБА_3 правопорушення за обставин, викладених у протоколі та постанові судді, а ОСОБА_3 навпаки категорично заперечила ці обставини.

Оцінюючи кожен наведений у постанові судді суду першої інстанції доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП), приходить до висновку про відсутність в діях ОСОБА_3 складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, оскільки усі можливості для усунення сумнівів вичерпані, а сукупність зібраних і проаналізованих у справі доказів не дозволяє спростувати у категоричній формі позицію ОСОБА_3 на свій захист та ухвалити законне і справедливе рішення про притягнення її до адміністративної відповідальності, так як будь-яких доказів щодо неправомірних дій ОСОБА_3 , що викликали у ОСОБА_2 побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе, під час апеляційного установлено не було, а сам по собі факт чергової сварки між колишнім подружжям не свідчить про наявність у діях ОСОБА_3 складу правопорушення.

Що стосується пояснень ОСОБА_2 та інших матеріалів справи на підтвердження зазначених у протоколі та постанові судді обставин вчинення правопорушення, то апеляційний суд вважає їх явно недостатніми для визнання винуватості ОСОБА_3 у домашньому насильстві з наведених вище підстав.

Необхідно зазначити, що відповідно ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції є нормами прямої дії, а згідно ч. 2 ст. 62 Основного Закону, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові, що також узгоджується і з судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п. 43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).

Згідно цієї правової позиції ЄСПЛ «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать «за» чи «проти» тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Таким чином, доводи апеляційної скарги у вказаній вище частині заслуговують на увагу, внаслідок чого постанову судді не можна вважати законною, обґрунтованою та належним чином умотивованою, тому це судове рішення підлягає скасуванню через неправильне застосування норми матеріального права, а провадження у справі закриттю через відсутність в діях ОСОБА_3 складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника СТАДНИКА С. В. задовольнити частково.

Постанову судді Ковпаківського районного суду м. Сум від 24.04.2020 відносно ОСОБА_4 скасувати через неправильне застосування суддею суду першої інстанції норми матеріального права, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 і п. 3 ч. 1 ст. 284 КУпАП через відсутність складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173 2 КУпАП.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Сумського апеляційного судуРунов В. Ю.