ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 595/162/20-пГоловуючий у 1-й інстанції Содомора Р.О.
Провадження № 33/817/184/20 Доповідач - Коструба Г.І.
Категорія - ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2020 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Коструба Г.І. з участю особи, притягнутої до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 та його захисника Пасічника А. З., розглянувши адміністративну справу відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , священника,

Встановив:

Постановою Бучацького районного суду Тернопільської області від 21 квітня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову місцевого суду скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Зокрема зазначає, що ОСОБА_1 транспортним засобом не керував і в матеріалах справи доказів цього немає.

Також, як вказує апелянт, не було на місці події і свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення, що також вбачається з наявних в матеріалах справи відеозаписах, а їх пояснення, на його думку, є сфабрикованими.

Зазначає, що письмові пояснення свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не є належними доказами, оскільки вони у судовому засіданні безпосередньо не допитувалися та не були попереджені про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих показань. Вказує, що аналогічний правовий висновок зробив і ВС у своїй постанові від 27 червня 2019 року у справі №560/751/17.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 , які в судовому засіданні апеляційного суду просили апеляційну скаргу задовольнити та скасувати рішення суду першої інстанції, закривши провадження у справі за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, прихожу до висновку, що апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 слід задовольнити, виходячи з таких міркувань.

Відповідно до частини 7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, приходжу до висновку, що судом не в повній мірі дотримано норми матеріального і процесуального права.

Так, висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Згідно норм статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

В той же час, як передбачено ч.2 ст.251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

При цьому суд відповідно до вимог ст.280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 25 січня 2020 року близько 21 год. 15 хв., керуючи автомобілем ВАЗ 210700 д.н.з. НОМЕР_1 в м. Бучачі по вул. Пушкіна, 5 Тернопільської області з явними ознаками алкогольного спяніння, пройти на вимогу працівника поліції в установленому порядку огляд для визначення стану алкогольного спяніння відмовився, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху України, відповідальність за що передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

У відповідності до п.6 розділу Х Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07 листопада 2015 року №1395, у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Відповідно, своє рішення місцевий суд обґрунтував такими доказами як протокол про адміністративне правопорушення серії БД №022698 від 25 січня 2020 року, долученими до матеріалів справи відеозаписами, а також письмовими поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Так, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в своїх письмових поясненнях зазначили, що вони 25 січня 2020 року були свідками того, як інспектор поліції у їх присутності запропонував водієві ОСОБА_1 пройти огляд для визначення стану алкогольного спяініння на місці зупинки за допомогою приладу Драгер, а також в медичному закладі, на що останній відмовився в їх присутності.

Водночас, походження вказаних письмових пояснень, які, серед іншого, були покладені в основу рішення суду, є, на думку судді апеляційного суду, сумнівним, оскільки з долучених до протоколу відеозаписів вбачається, що окрім працівників поліції, ОСОБА_1 та його знайомого, який стояв поруч, будь-яких інших осіб, в тому числі свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не було, про що заявляв в судовому засіданні апеляційного суду і сам ОСОБА_1 , а в судовому засіданні місцевого суду його захисник Пасічник А. З.

З метою перевірки зазначених тверджень захисника Пасічника А ОСОБА_5 про відсутність на місці події свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , місцевим судом викликались останні в судове засідання з метою перевірки відповідності їхніх пояснень фактичним обставинам справи, які тим не менш в суд так і не зявились.

У звязку з наведеним вважаю, що місцевий суд за відсутності вказаних свідків на місці події згідно наявних в матеріалах справи відеозаписів та аналогічних тверджень захисника Пасічника А ОСОБА_6 З. без допиту свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 безпосередньо у судовому засіданні з метою встановлення фактичних обставин справи безпідставно поклав їхні пояснення в основу свого рішення про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Відповідно їхні показання не можуть бути беззаперечним доказом вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.

Таку правову позицію висловив і Верховний Суд у своїй постанові від 27 червня 2019 року №560/751/17, зазначивши, що пояснення свідків не є належними доказами правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності, оскільки вказані особи у судовому засіданні не допитувалися та не попереджалися про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих свідчень, а тому їх показання не можуть бути беззаперечним доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

За клопотанням захисника ОСОБА_1 - Пасічника А. З ОСОБА_6 , яке було задоволено суддею апеляційного суду, в судовому засіданні суду апеляційної інстанції був допитаний свідок ОСОБА_4 , який зазначив, що він 25 січня 2020 року при складенні відносно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП був відсутній, будь-яких документів, в тому числі протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , а також письмові пояснення від його імені, які наявні в матеріалах справи, він не підписував.

Що стосується іншого свідка - ОСОБА_3 , то останній, як зазначив ОСОБА_4 , перебуває за кордоном, чи був він присутнім при складанні відносно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення йому не відомо.

З урахуванням зазначеного суддя апеляційної інстанції дійшов висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного та об`єктивного вирішення справи.

Оскільки суддею суду апеляційної інстанції встановлено, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 суд першої інстанції не дотримався вимог ст.245, 252, 280, 283 КУпАП про всебічне, повне та об`єктивне дослідження обставин вчиненого адміністративного правопорушення, - постанова Бучацького районного суду Тернопільської обл. від 21 квітня 2020 року підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 - закриттю у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП України, суддя

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Бучацького районного суду Тернопільської обл. від 21 квітня 2020 р., якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Постанова Апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя