Справа № 138/797/20
Провадження №:3/138/457/20

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2020 року м. Могилів - Подільський

Суддя Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області Савкова І.М., за участю секретаря Цибульської Т.І., розглянувши матеріали, які надійшли від Могилів-Подільського ВП ГУНП у Вінницькій області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, непрацюючого, паспорт серії НОМЕР_1 , -

за ч.1 ст.130 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

11.03.2020, приблизно о 13 год. 55 хв., по вул.Шевченка, 45 в с. Воєводчинці Могилів-Подільського району Вінницької області, водій ОСОБА_1 керував квадрациклом, з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме різкий запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на стан сп`яніння відмовився, у встановленому законом порядку.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину свою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, не визнав. Заперечив факт керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння. Пояснив, що коли під`їхали працівники поліції стояв з другом біля квадрацикла. Транспортний засіб був несправний. Пив пиво на передодні. Працівники поліції запропонували пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в лікарні. Драгера у них не було, в лікарню не везли, оскільки поспішали на виклик. При свідках відмовився від проходження медичного огляду, оскільки так сказали говорити працівники поліції. Заявив клопотання про закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю події і складу адмінстративного правопорушення.

Свідок ОСОБА_2 інспектор поліції, в судовому засіданні пояснив, що 11.03.2020 їхали в с. Воєводчинці Могилів-Подільського району Вінницької області на виклик. На зустріч рухався квадроцикол та скутер, водії були без мотошолома. Під час спілкування виникла підозра, що водій квадрацикла ОСОБА_1 вживав алкогольні напої. Підтвердив, що останній відмовився проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці та в лікарні в присутності свідків. Пояснив, що протокол та всі документи складалися одразу на місці.

Заслухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідка, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, а саме: протокол про адміністративне правопорушення серії ОБ №092697 від 11.03.2020 в якому зазначено обставини правопорушення та який підписано Бакліцьким А.О. без зазначення жодних зауважень;диском з відеофайлом нагрудної камери поліцейського, на якому зафіксовано обставини інкримінованого ОСОБА_1 правопорушення; письмовими поясненнями свідків, суд приходить до наступних висновків.

У відповідності до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає відповідальність: як за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного сп`яніння, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Згідно п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

До тверджень ОСОБА_1 в судовому засіданні про те, що він не є водієм, оскільки немає посвідчення водія та те, що він не керував транспортним засобом суд відноситься критично, виходячи з наступного.

Відповідно до п. v ч.1 ст. 1 Конвенції про дорожній рух від 08.11.1986 (ратифіковано Указом Президії ВР УРСР), водій будь-яка особа, яка керує транспортним засобом.

Згідно ст. 12 КУпАП адміністративній відповідальності підлягають особи, які досягли на момент вчинення адміністративного правопорушення шістнадцятирічного віку.

Тобто, суб`єктом правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, може бути будь-яка особа, що досягла шістнадцятирічного віку (ст. 12 КУпАП) на момент керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, які знижують їх увагу та швидкість реакції, незалежно від наявності чи відсутності посвідчення водія.

Факт керування транспортним засобом ОСОБА_1 підтверджується показами свідка, які останній дав в судовому засіданні будучи попередженим про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України, а також змістом відеозапису з портативного відеореєстратора, згідно якого ОСОБА_1 на місці повідомив, що їде з роботи додому, а також даними протоколу про адміністративне правопорушення, де в графі «пояснення особи», останній сам зазначив: що пив пиво; керував; від проходження медичного огляду відмовився.

Доказів на спростування вказаних обставин в судовому засіданні ОСОБА_1 не надав. Як і доказів того, що працівники поліції чинили на нього тиск, примусили його відмовитись проходити медичний огляд.

Згідно відеозапису ОСОБА_1 в присутності свідків пропонували пройти огляд на місці за допомогою технічного засобу або в закладі охорони здоров`я.

Позицію сторони захисту про те, що відеозапис нагрудної камери є неналежним та недопустимим доказом, оскільки не є цілісним, в порушення інструкції № 1026 суд вважає неспроможною виходячи з наступного.

Згідно ст. 31 ЗУ «Про національну поліцію», застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису є превентивним (тобто попереджувальним) заходом.

Дійсно, п. 5 Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом МВС № 1026 від 18.12.2018, передбачено включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Разом з тим, в даній інструкції, як і в КУпАП, не передбачено як наслідок, порушення безперервності, недійсність відеозапису. Крім того, як встановлено в судовому засіданні, причиною зупинки транспортного засобу стало порушення водієм транспортного засобу пп. Г п. 2.3 ПДР України. А підозра про вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, виникла лише в ході спілкування, після чого було ввімкнено відеозапис. Крім того, відозапис було перервано для залучення свідків.

Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що відеозапис з портативного відеореєстратора, що закріплений на форменому одязі поліцейського, є належним та допустимим доказом, в розумінні ст. 251 КУпАП.

Сторона захисту стверджує, що протокол про адміністративне правопорушення є неналежним доказом, оскільки в ньому зазначено лише годину і не заповнено графу «хвилини».

Разом з тим, в судовому засіданні з показань свідка (що всі матеріали складались одразу на місці), матеріалів справи, в яких скрізь зафіксовано час «13 год. 55 хв.», чого не заперечує ОСОБА_1 , суд приходить до висновку, що дане правопорушення мало місце приблизно о 13 год. 55 хв., тому даний недолік протоколу є несуттєвим та не впливає на доведеність вини особи у вчиненні правопорушення.

Суд приходить до висновку, що в судовому засіданні, з пояснень особи, яка притягається до адміністративного правопорушення, показань свідка, матеріалів справи, встановлено, що 11.03.2020, приблизно о 13 год. 55 хв., по вул. Шевченка, 45 в с. Воєводчинці Могилів-Подільського району Вінницької області, водій ОСОБА_1 керував квадроциклом з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме різкий запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на стан сп`яніння відмовився, у встановленому законом порядку.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.5 ПДР України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП - відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

При накладенні стягнення суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу відносно якої складено протокол, ступінь вини, обставин, що обтяжують чи пом`якшують відповідальність не встановлено, згідно довідки інформаційного порталу Національної поліції України АІС «АРМОР» та підсистеми «НАІС» посвідчення водія не отримав, вважає, що для виправлення та перевиховання останнього доцільно застосувати стягнення у виді штрафу.

У відповідності до абзацу 3 п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 р. Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті, призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами особі, яка взагалі не мала права керувати транспортними засобами, є неможливим.

Керуючись ст.27, ст.36, ст.40-1, ч.1 ст.130, 283, п.1 ч.1 284 КУпАП ,

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень в дохід держави.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 420 (чотириста двадцять) гривень 40 (сорок) копійок.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду через Могилів-Подільський міськрайонний суд протягом 10 (десяти) днів з дня її винесення.

Суддя: І.М. Савкова