Справа №591/1505/20 Головуючий у суді 1-ї інстанції -
Номер провадження 23-з/816/6/20 Суддя-доповідач Матус В. В.
Категорія 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2020 року суддя Сумського апеляційного суду Матус В. В. ,з участю ОСОБА_1 , захисника Кузнєцова А.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми справу про адміністративне правопорушення № 591/1505/20, за клопотанням особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , про відвід судді Рунова В.Ю.,

В С Т А Н О В И В:

02 квітня 2020 року до Сумського апеляційного суду надійшла справа про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 адвоката Кузнєцова А.С. на постанову судді Зарічного районного суду м. Суми від 19 березня 2020 року, якою ОСОБА_1 було визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 10200 грн з позбавленням на 1 рік права керування транспортними засобами.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями (а. с. 29), головуючим суддею (суддею - доповідачем) було визначено Рунова В.Ю.

Після проведення судового засідань 25 травня 2020 року (а. с. 30 - 38) та визначення наступної дати судового засідання 05 червня 2020 року (а. с. 39 - 43) до Сумського апеляційного суду 02 червня 2020 року від ОСОБА_1 надійшла заява про відвід судді Рунова В.Ю. (а. с. 44).

Заява про відвід судді мотивована тим, що суддя Рунов В.Ю. з власної ініціативи здійснив виклик у судове засідання 25 травня 2020 року понятих і поліцейських, тобто фактично суд удався до самостійного збирання доказів, що не відповідає вимогам ч. 2 ст. 251 КУпАП та відповідно до рішення ЄСПЛ «Карелін проти РФ», заява № 926/08, від 06 березня 2017 року свідчить про порушення принципу рівності та вимог змагального процесу і свідчить про порушення ч. 1 ст. 6 Конвенції.

Вислухавши ОСОБА_1 та його захисника, які підтримали клопотання, перевіривши матеріали справи та доводи поданої заяви про відвід судді, вважаю, що клопотання про відвід не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

В статті 8 Конституції України закріплений принцип верховенства права.

Положеннями ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.

Відповідно до ст. 1 КУпАП, завданням цього Кодексу є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов?язків, відповідальності перед суспільством, а згідно вимог ч. 2 ст. 7 провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі додержання законності.

Разом з тим, аналіз вище зазначених норм законодавства дає підстави для однозначного висновку про не урегульованість питання відводу судді у КУпАП.

Для вирішення вказаної юридичної прогалини вважаю за необхідне звернутися до судової практики ЄСПЛ, оскільки остання відповідно до положень Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства.

ЄСПЛ неодноразово звертав увагу на недосконалість чинного законодавства України і необхідність дотримуватися принципу правової визначеності (п. 53 рішення від 06.11.2008 у справі «Єлоєв проти України» (Yeloyev v. Ukraine), заява № 17283/02); п. 19 рішення від 18.12.2008 у справі «Новік проти України» (Novik v. Ukraine), заява № 48068/06), а КСУ у п. 3.4 і 3.6 свого рішення від 11.10.2011 (справа № 10-рп/2011), аналізуючи положення міжнародних актів, наголосив, що «не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям «правопорушення», а відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним». У цьому рішенні КСУ поширив певні гарантії кримінального процесу і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Аналогічна позиція Європейського суду була висловлена і у справах (рішення від 30.01.2015 у справі «Швидка проти України» (Shvydka v. Ukraine), заява № 17888/12; рішення від 09.06.2011 у справі «Лучанінова проти України» (Luchaninova v. Ukraine), заява № 16347/02); рішення від 15.05.2008 у справі «Надточій проти України» (Nadtochiy v. Ukraine), заява № 7460/03).

Таким чином, вважаю, що зазначена справа, належить до справ із обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення. Відтак, на цю категорію справ поширюється гарантії ст. 6 Конвенції, що у свою чергу надає можливість застосувати аналогію закону при вирішенні питання щодо відводу судді, тобто застосувати у межах своєї компетенції до КУпАП іншої норми закону, зокрема положень КПК, які регламентують подібні відносини, заповнивши тим самим прогалину у законодавстві України про адміністративні правопорушення, що є невід`ємним правом особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та її захисника (правом на справедливий суд, гарантованого ст. 6 Конвенції), а для суддів усіх інстанцій важливим елементом законного і справедливого правосуддя, оскільки мова не йде про норми, які встановлюють виключення або спеціальне правове регулювання.

Вище зазначене не суперечить і ч. 1 ст. 2 КУпАП, яка передбачає, що законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України.

Нормами КПК України, які передбачаються підстави, порядок та наслідки вирішення питання відводу судді та його наслідками є ст. ст. 75, 76, 80, 81, 82 КПК України.

Вивченням доводів заяви про відвід судді вважаю, що фактично ОСОБА_1 порушується питання про відвід судді з підстав, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України (за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості).

Оскільки у вітчизняному законодавстві не вироблені критерії за якими можливо стверджувати про упередженість чи неупередженість судді, тому в даному випадку також необхідно звернутися до прецидентної практики ЄСПЛ, зокрема, рішенні у справі «Паунович проти Сербії» (№54574/07) в якому суд зазначив про суб`єктивний та об?єктивний критерій неупередженості.

За суб?єктивним критерієм повинні братися до уваги особисті переконання і поведінка певного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість в конкретній справі.

Об`єктивний критерій визначає, чи дотримався суддя достатніх гарантій, що дозволяють виключити будь-який сумнів щодо його неупередженості. Щодо цього критерію, необхідно встановити, чи існують, крім поведінки самого судді, факти, що потребують доведення, які можуть викликати сумнів у неупередженості судді. Мається на увазі, що при ухваленні рішення про те, чи є в конкретній справі законна підстава побоюватися, що конкретний суддя або склад суду проявили недостатню неупередженість, думка відповідної особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи може це побоювання бути об`єктивно виправданим. У зв`язку з цим, слід мати на увазі, що навіть зовнішні прояви можуть мати певну значимість або, іншими словами, «справедливість повинна не тільки вершитися, але має бути також очевидно, як вона вершиться».

Також, ЄСПЛ звертає увагу на необхідність врахування і національних процедур для забезпечення неупередженості, а саме правил, що регулюють відвід суддів.

Досліджуючи матеріали справи приходжу до висновку про відсутність як суб?єктивних так і об?єктивних критерії неупередженості судді, оскільки суддею фактично у змагальній і відкритій судовій процедурі було запропоновано учасникам справи надати усні пояснення, а ОСОБА_1 та його адвокату Кузнєцову А.С. перевірити правдивість пояснень викликаних осіб і порівняти їх із письмовими доказами добутими працівниками поліції, оскільки особа, яка притягається та її захисник не були під час розгляду справи суддею суду першої інстанції.

Даних про те, що суддя має особисту зацікавленість у результатах розгляді справи матеріали справи не містять, як не має даних, що поведінка останнього не була неупередженою, оскільки після заявленого відводу судді, він невідкладно у день надходження заяви про відвід судді, передав справу до канцелярії суду для автоматизованого розподілу заяви про відвід судді.

Таким чином, приходжу до переконання, що суддею Руновим В.Ю. не було допущено упередженості під час розгляду матеріалів справи.

Окремо вважаю за необхідне зазначити, що дії судді з приводу виклику у судове засідання осіб (дані про яких містяться в матеріалах справи про адміністративне правопорушення, оскільки були зібрані працівниками поліції) не можуть свідчити про збирання доказів по справі суддею, оскільки фактично нові особи не викликаються і нові докази судом не здобуваються, а здійснюється лише перевірка відповідності показів свідків їх письмовим поясненням на відміну від рішення ЄСПЛ «Карелін проти РФ», заява № 926/08, від 06 березня 2017 року, в якому мова йшла саме про самостійну зміну суддею, на власний розсуд, опису об?єктивної сторони адміністративного правопорушення, тобто констатація інших дій ніж ті, що були зазначені поліцією в протоколі під час його складення.

Таким чином, аналіз положень КУпАП із вище вказаним законодавством, в тому числі і міжнародним, дає підстави вважати, що відвід судді у справі про адміністративне правопорушення є необґрунтованим та безпідставним.

Керуючись ст. ст. 1, 2, 7, 294 КУпАП та ст. 75 - 82 КПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити у задоволенні клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 від 02 червня 2020 року, про відвід судді Рунову В.Ю.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Сумського апеляційного судуМатус В. В.