Справа № 127/4386/20
Провадження № 33/801/382/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бойко В. М.
Доповідач: Міхасішин І. В.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2020 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі судді Міхасішина І.В.,

за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 01 квітня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 184 КУпАП,

встановив:

Згідно із протоколом серії АПР 18 № 596257 про адміністративне правопорушення від 16 січня 2020 року, складеного інспектором Вінницького ВП Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, гр. ОСОБА_1 ухилялася від виконання передбачених законом обов`язків виховання свого неповнолітнього сина гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який під час навчального процесу без дозволу ходить по класу, розмовляє, співає, не реагує на зауваження в ЗОШ №26 м. Вінниця.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ч.1 ст. 184 КУпАП - ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 01 квітня 2020 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною першою статті 184 КУпАП та застосовано до неї адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 850 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави Україна судовий збір в розмірі 420, 40 грн.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 належним чином не виконує батьківські обов`язки по вихованню сина ОСОБА_2 , що виразилося в тому, що син під час навчального процесу в ЗОШ №26 без дозволу вчителя ходить по класу, розмовляє, на зауваження не реагує, протягом жовтня та листопада 2016 року не відвідує школу та займалася бродяжництвом.

Таку постанову Супрун Т.В. оскаржила в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить постанову суду першої інстанції скасувати, а провадження у справі закрити, за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, посилаючись на те, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, неповно встановлені обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, справу розглянуто за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. В апеляційній скарзі ОСОБА_1 заявила клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, яке обґрунтовувала тим, що оскаржувану постанову вона отримала лише 16 квітня 2020 року, а тому такий строк пропустила з поважних причин.

В судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримала і дала пояснення аналогічні доводам викладеним в апеляційній скарзі.

Заслухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , перевіривши матеріали справи, доводи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та апеляційної скарги, суд дійшов висновку про задоволення клопотання та апеляційної скарги з таких підстав.

Згідно з ч.2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Як видно з матеріалів справи, оскаржувана постанова суду першої інстанції від 01 квітня 2020 року прийнята у відсутність ОСОБА_1 .

Копію оскаржуваної постанови особа яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 отримала 16 квітня 2020 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №869 (а.с. 16).

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 подала вперше 17 квітня 2020 року, яка була повернута ухвалою Вінницького апеляційного суду від 28 квітня 2020 року, у зв`язку з пропуском апелянтом строку на апеляційне оскарження за відсутності клопотання про його поновлення. Копію ухвали апеляційного суду ОСОБА_1 отримала 04 травня 2020 року (а.с.24) та повторно подала апеляційну скаргу 06 травня 2020 року, у якій заявила клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Зазначені обставини є такими, що дають підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження зазначеної постанови суду.

За змістом ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При розгляді даної справи про адміністративне правопорушення судом першої інстанції зазначених вимог закону дотримано не було, що підтверджується наступним.

Положення частини першої статті 184 КУпАП встановлюють адміністративну відповідальність за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Об`єктом вказаного правопорушення є суспільні відносини у сфері охорони прав та інтересів неповнолітніх, які зокрема регламентуються законодавством, а суб`єктивна сторона характеризується наявністю вини як у формі умислу, так і у формі необережності. При цьому ухилення може полягати у різних формах бездіяльності, пов`язаної з незабезпеченням належного виховання та навчання неповнолітніх дітей.

Диспозиція даної норми закону є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки батьків або осіб, які їх замінюють щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Таким чином, ухиленням від виконання батьківських обов`язків не повинна вважатися будь-яка дія, а вважатиметься невиконання обов`язків, чітко передбачених законодавством і лише тих, які стосуються забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання дітей.

Так, згідно обставин, викладених інспектором Вінницького ВП Головного управління Національної поліції у Вінницькій області Сінчуком В.В. в протоколі про адміністративне правопорушення серії АПР 18 № 596257, ОСОБА_1 ухилялася від виконання передбачених законом обов`язків виховання свого неповнолітнього сина гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який під час навчального процесу без дозволу ходить по класу, розмовляє, співає, не реагує на зауваження в ЗОШ №26 м. Вінниця.

Як видно з клопотання Директора КЗ «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №26 Вінницької міської ради» від 20 грудня 2019 року № 02-35/459 начальнику Вінницького ВП ГУНП України у Вінницькій області підполковнику поліції Синявському С.О., адміністрація навчального закладу просила вжити заходи впливу на батьків учня 1-Є класу ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Як зазначено в клопотанні ОСОБА_3 навчається у закладі з 01 вересня 2019 року. За час навчання у хлопчика спостерігаються стійкі поведінкові порушення, які унеможливлюють проведення уроків в класі. Хлопчик на заняттях не включається у навчальний процес, розмовляє, співає, без дозволу ходить по класу, по закладу, не реагує на звернення до нього, тікає від дорослих, кидається дитячими речами, їжею, шкільним приладдям та інвентарем для прибирання, кусав дорослих. З матір`ю неодноразово проводилися бесіди щодо поведінки сина, надавалися рекомендації щодо організації його освітнього процесу, але мати вважає, що проблеми не існує, не бажає вжити конструктивних заходів до корекції поведінки сина. Матері було роз`яснено , що відповідно до чинного законодавства вона несе відповідальність за виховання та розвиток дитини.

Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я і фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних, історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до ч.4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини визначені ст.150 Сімейного кодексу України. Так, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Неналежне виконання обов`язків щодо виховання дітей являє собою бездіяльність, внаслідок якої обов`язки по вихованню виконуються неякісно та не в повному обсязі. Таке ухилення може полягати у різних формах бездіяльності, пов`язаної з незабезпеченням необхідних умов життя, належного виховання, навчання неповнолітніх дітей.

Згідно з положеннями ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку відповідним органом встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненням особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, а також іншими документами.

Відповідно до ч.1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

З огляду на викладене, виходячи з аналізу вказаного вище законодавства, при складанні протоколу про адміністративні правопорушення, вказана норма матеріального права застосована не була, оскільки не було конкретизовано, у який спосіб особа, що притягається до адміністративної відповідальності, ухилилася від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання своєї неповнолітньої дитини та яких саме обов`язків така особа не виконала, що прямо суперечить принципу правової визначеності закріпленому у рішеннях ЄСПЛ (п.31 по справі «Ракевич проти Росії» та п.109 по справі «Церква Бесарабської Митрополії проти Молдови»), згідно якого «закон має бути доступним та передбачуваним, що стосується його наслідків, тобто вираженим із достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку».

В даному випадку в протоколі про адміністративне правопорушення не визначено які саме неправомірні діяння ОСОБА_1 вказують на її ухилення від батьківських обов`язків.

За змістом частин першої, другої статті 283 КУпАП. розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Висновки суду першої інстанції про те, що неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 протягом жовтня- листопада 2016 року не відвідував школу та займався бродяжництвом не відповідають викладеним у протоколі обставинам вчиненого правопорушення, не підтверджені жодними доказами та спростовуються матеріалами справи.

Судом також не було взято до уваги вікові особливості дитини, відповідність її поведінки віку та рівню розвитку.

Виходячи з положень ст. 8, ст. 62 Конституції України дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на його користь.

Наявність сумнівів не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п.161, Series A заява №25), який застосовується при оцінці доказів, а також докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту».

У зв`язку з вищевикладеним, суд дійшов висновку, що вказана у протоколі подія не є наслідком ухилення ОСОБА_1 від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення виховання дитини.

Відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю у діях особи події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, перевіривши докази у справі на допустимість, проаналізувавши їх у сукупності, суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 184 КУпАП, не підтверджена наявними доказами, а відтак провадження у справі підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Враховуючи наведене, керуючись ст. 294 КУпАП, суд,

постановив:

Клопотання Супрун Тетяни ОСОБА_4 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 01 квітня 2020 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 01 квітня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.184 КУпАП скасувати.

Провадження по справі відносно ОСОБА_1 за ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 184 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя І.В. Міхасішин