печерський районний суд міста києва
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2020 року суддя Печерського районного суду м. Києва Шапутько С. В., за участю секретаря Янкового Д. В., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , прокурора Ковальчука О. Л., розглянувши матеріали, що надійшли з Національного агентства з питань запобігання корупції, про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП, -

встановив:

Відповідно до проколу про адміністративне правопорушення № 30/40 від 09.07.2020, ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172-7 КУпАП, а саме: обіймаючи посаду прокурора другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю Департаменту нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності Генеральної прокуратури України, як особа, на яку поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», перебуваючи 23.05.2019 у приміщенні Генеральної прокуратури України за адресою: м. Київ, вул. Різницька, 13/15, не повідомив свого безпосереднього керівника про реальний конфлікт інтересів, який виник у зв`язку з розглядом заяви адвоката АО «АВЕР ЛЄКС» Базько Т. О. в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про вчинення кримінального правопорушення прокурорами групи прокурорів у кримінальному провадженні № 0000074, у тому числі ним самим, та необхідністю надання відповіді щодо прийнятих заходів, чим порушив вимоги, встановлені п. 2 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів.

Крім того, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення № 30/41 від 09.07.2020, ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, а саме: обіймаючи посаду прокурора другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю Департаменту нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності Генеральної прокуратури України, як особа, на яку поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», перебуваючи 23.05.2019 у приміщенні Генеральної прокуратури України за адресою: м. Київ, вул. Різницька, 13/15, у порушення вимог п. 3 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» вчинив дії в умовах реального конфлікту інтересів, а саме: розглянув заяву адвоката АО «АВЕР ЛЄКС» Базько Т. О. в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про вчинення кримінального правопорушення прокурорами групи прокурорів у кримінальному провадженні № 0000074, у тому числі ним самим, та надав відповідь щодо відсутності підстав внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, чим порушив вимоги, встановлені п. 3 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів.

Як вказано в протоколах, приватним інтересом прокурора другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Департаменту нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності Генеральної прокуратури України ОСОБА_1, який згідно з положеннями частини першої ст. 214 КПК України наділений повноваженнями починати досудове розслідування, було бажання унеможливити внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про вчинення службовими особами, в тому числі і ним особисто, кримінального правопорушення, що могло б призвести до притягнення його до кримінальної та дисциплінарної відповідальності.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, у судовому засіданні свою вину у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП, не визнала. Так, обґрунтовуючи свою позицію, ОСОБА_1 зазначив, що в рамках кримінального провадження № 0000074 під час проведення обшуків було вилучено майно. У подальшому адвокати власників майна звернулись до слідчого судді з клопотанням про повернення тимчасово вилученого майно та, як наслідок, відповідні рішення були ухвалені слідчим суддею Печерського районного суду м. Києва. Водночас вказані рішення були ухвалені за відсутності слідчого та прокурора. Після цього, адвокати звертались до Генеральної прокуратури України з вимогою повернути майно, однак станом на дату звернення вказана ухвала слідчого судді Печерського районного суду м. Києва до Генеральної прокуратури України не надходили, у зв`язку з чим було відмовлено у поверненні майна. Враховуючи зазначене, адвокат Базько Т. О. звернулася з заявою про вчинення кримінального правопорушення до Державного бюро розслідувань та до Департаменту процесуального керівництва у кримінальних провадженнях, підслідних Державному бюро розслідувань, Генеральної прокуратури України. Згодом вказана заява була розписана на ОСОБА_1 . Враховуючи, що він вважав відсутніми об`єктивні дані, які б вказували на вчинення кримінальних правопорушень, надав відповідь адвокату Базько Т. О. про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань. ОСОБА_1 вказав, що згодом відомості все ж були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі ухвали слідчого судді, однак 03.03.2020 вказане кримінальне провадження було закрито. ОСОБА_1 наголосив, що за весь час досудового розслідування він лише раз викликався для допиту в якості свідка. Таким чином, на думку ОСОБА_1 , склад адміністративних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП, в його діяннях відсутній, оскільки жодного реального конфлікту інтересів не існувало.

Прокурор у судовому засіданні вважав наявним в діях ОСОБА_1 склад адміністративних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП та просив визнати останнього винуватим у їх вчиненні.

Суд, вислухавши позицію особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, прокурора, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дійшов наступного висновку.

Згідно з наказом № 103ц від 08.02.2019 ОСОБА_1 призначено на посаду прокурора другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Департаменту нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності Генеральної прокуратури України.

Таким чином, ОСОБА_1 є суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією, відповідно до підпункту «е» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції».

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані: 1) вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів; 2) повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно; 3) не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів; 4) вжити заходів щодо врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів.

Зі змісту протоколів вбачається, що в Генеральній прокуратурі України зареєстровано заяву від 08.05.2019 № 1064 про вчинення кримінального правопорушення прокурорами групи прокурорів у кримінальному провадженні № 0000074, у тому числі прокурором ОСОБА_1, яка надійшла від адвоката АО «АВЕР ЛЄКС» Базько Т. О. в інтересах ОСОБА_2 і ОСОБА_3 та була адресована начальнику Департаменту процесуального керівництва у кримінальних провадженнях, підслідних Державному бюро розслідувань, Генеральної прокуратури України ОСОБА_5.

У своїй заяві адвокат Базько Т. О. повідомляла про можливе вчинення прокурорами групи прокурорів у кримінальному провадженні № 0000074, у тому числі прокурором ОСОБА_1, кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 364, ч. 2 ст. 382 КК України, та просила внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про вчинення прокурором ОСОБА_1 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 364, ч. 2 ст. 382 КК України.

Зокрема з`ясовано, що службовими особами Департаменту процесуального керівництва у кримінальних провадженнях, підслідних Державному бюро розслідувань, Генеральної прокуратури України було встановлено, що процесуальне керівництво у вказаному кримінальному провадженні здійснюється прокурорами другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Департаменту нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності Генеральної прокуратури України (старший групи прокурорів - ОСОБА_6), та на підставі рапорту зазначену заяву з додатками передано для організації розгляду до Департаменту нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності Генеральної прокуратури України.

Згідно з резолюцією першого заступника Генерального прокурора України Сторожука Д. А. від 17.05.2019, заяву Базько Т. О. передано до Департаменту нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності Генеральної прокуратури України, керівник якого ОСОБА_6 для організації виконання доручення першого заступника Генерального прокурора України спрямував її до заступника начальника Департаменту нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності Генеральної прокуратури України, який у свою чергу передав зазначену заяву до розгляду прокурору другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Департаменту нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності Генеральної прокуратури України ОСОБА_1.

Надалі ОСОБА_1 підписав лист-відповідь від 23.05.2019 № 21/3-56438ВИХ-19, у якому повідомив адвокату Базько Т. О. про відсутність правових підстав для реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань відомостей про зазначене кримінальне правопорушення.

Частиною 1 статті 172-7 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів.

Крім того, частиною 2 статті 172-7 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Частина 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» дає визначення, зокрема, наступним термінам:

1) потенційний конфлікт інтересів - наявність у особи приватного інтересу у сфері, в якій вона виконує свої службові чи представницькі повноваження, що може вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень;

2) приватний інтерес - будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв`язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях;

3) реальний конфлікт інтересів - суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Аналіз термінів «потенційний конфлікт інтересів» та «реальний конфлікт інтересів», які містяться у ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції», дає можливість констатувати, що потенційний конфлікт інтересів відрізняється від реального тим, що при потенційному конфлікті встановлюється лише наявність, існування приватного інтересу особи, що може вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, тоді як при реальному конфлікті інтересів існуюча суперечність між наявним приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями безпосередньо впливає (вплинула) на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання вказаних повноважень. Крім того, це також визначає ступінь впливу цієї суперечності на прийняття рішення чи вчинення дії, який повинен мати об`єктивний вираз, а також часовий взаємозв`язок між прийняттям рішення та наявністю певних ознак, що мають місце при цьому.

Тобто для встановлення факту реального конфлікту інтересів недостатньо констатувати існування приватного інтересу, який потенційно може вплинути на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, а слід безпосередньо встановити, що, по-перше, приватний інтерес наявний, по-друге, він суперечить службовим чи представницьким повноваженням, а по-третє, така суперечність не може вплинути, а реально впливає на об`єктивність чи неупередженість прийняття рішень чи вчинення дій.

Отже, виходячи із законодавчого визначення поняття реального конфлікту інтересів, в тому числі і підстав, якими він може бути зумовлений, суддя надходить висновку, що реального конфлікту інтересу у діяннях ОСОБА_1 не вбачається.

Так, заява адвоката Базько Т. О. про вчинення прокурором другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Департаменту нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності Генеральної прокуратури України ОСОБА_1, старшим слідчим слідчої групи у кримінальному провадженні № 0000072 та прокурорами групи прокурорів у кримінальному провадженні № 0000072, кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 364, ч. 2 ст. 382 КК України, була адресована Директору Державного бюро розслідувань ОСОБА_4 та начальнику Департаменту процесуального керівництва у кримінальних провадженнях, підслідних Державному бюро розслідувань, Генеральної прокуратури України ОСОБА_5.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 216 КПК України слідчі органів державного бюро розслідувань здійснюють досудове розслідування кримінальних правопорушень вчинених, зокрема, працівником правоохоронного органу.

Таким чином, не знаходить свого підтвердження припущення, що приватним інтересом ОСОБА_1 було бажання унеможливити внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про вчинення службовими особами, в тому числі і ним особисто, кримінального правопорушення, що могло б призвести до притягнення його до кримінальної та дисциплінарної відповідальності, оскільки він володів інформацією про направлення такої заяви для розгляду по суті безпосередньо до органу, що мав право розпочинати та здійснювати досудове розслідування відносно працівників правоохоронного органу.

Крім того, в судовому засіданні з`ясовано, що 03.03.2020 у кримінальному провадженні за вищезазначеною заявою про вчинення кримінального правопорушення слідчим, було прийнято рішення про його закриття на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, тобто у зв`язку із встановленням відсутності в діянні складу кримінального правопорушення.

Отже, долученими до протоколу матеріалами не доведено, що викладене в заяві адвоката Базько Т. О. могло викликати побоювання прокурора ОСОБА_1 бути притягнутим до кримінальної чи дисциплінарної відповідальності, а отже, чи становило вирішення цієї заяви приватний інтерес ОСОБА_1 .

Вказане узгоджується із тим, що за даними Генеральної інспекції Генеральної прокуратури України, службові розслідування стосовно ОСОБА_1 щодо можливих незаконних дій прокурорів та слідчих під час проведення досудового розслідування кримінального провадження № 0000074 не проводилось (лист за підписом керівника Генеральної інспекції В. Уварова № 25/2-35887-19 від 19.07.2019).

Варто зауважити, що рішенням Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» визначено концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу «якості закону». В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

З рахуванням викладеного, відсутні підстави стверджувати, що надаючи відповідь на заяву адвоката Базько Т. О. від 08.05.2019 прокурор ОСОБА_1 діяв в умовах реального конфлікту інтересів. Також, оскільки не доведено наявність у ОСОБА_1 реального конфлікту інтересів, відповідно у нього і не виникло обов`язку повідомляти про нього свого безпосереднього керівника.

Крім того, як вказано безпосередньо в протоколах, що розглядаються, заява адвоката Базько Т. О. від 08.05.2019 передана до розгляду прокурору ОСОБА_1. саме на виконання вказівок його безпосередніх керівників - керівника Департаменту нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності Генеральної прокуратури України Бедриківського В. В. та заступника начальника Департаменту нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності Генеральної прокуратури України.

Таким чином, аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, надходжу висновку про відсутність в діяннях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. ст. 172-7, 247, 251, 252, 283, 284, 285 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя, -

П О С Т А Н О В И В :

Провадження в справі про адміністративні правопорушення, передбачені ч. ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП, відносно ОСОБА_1 - закрити у зв`язку з відсутністю в його діяннях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя С. В. Шапутько