Справа №585/840/20 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Машина І. М.
Номер провадження 33/816/279/20 Суддя-доповідач Рунов В. Ю.
Категорія 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2020 року суддя Сумського апеляційного суду Рунов В. Ю. , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу про адміністративне правопорушення № 585/840/20 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Роменського міськрайонного суду Сумської області від 14.04.2020, якою

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 ( АДРЕСА_2 )

визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

В поданій апеляційній скарзі особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати постанову судді та закрити справу за відсутністю в його діях події і складу правопорушення, оскільки він не був присутній при розгляді справи, відомості до ЄДРСР внесені 15.04.2020, а копію постанови отримав тільки 28.04.2020. Крім того, він не отримував копії протоколу про адміністративне правопорушення, йому не пропонували пройти огляд на пристрої «Драгер» і не виписували направлення на огляд в лікарні.

Постановою судді Роменського міськрайонного суду Сумської області від 14.04.2020 ОСОБА_4 визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і на нього накладене стягнення у виді штрафу в сумі 10200 грн з позбавленням права керувати всіма видами т/з на строк 1 рік. Стягнуто на користь держави 420,40 грн судового збору.

Відповідно до постанови судді, 29.03.2020 о 18:30 ОСОБА_4 в м. Ромни на вул. Горького керував мотоциклом «Мустанг» без н/з із явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з ротової порожнини, порушення координації рухів, порушення мови), відмовився від проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР.

Будучи відповідно ст. 268, 277-2 і 294 КУпАП своєчасно сповіщеним у встановленому законом порядку про час, дату і місце розгляду апеляційної скарги, ОСОБА_4 в судове засідання 04.06.2020 не з`явився і клопотання про відкладення розгляду справи не надав, а тому апеляційний суд вважає за можливе здійснити розгляд справи у відсутності цієї особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 285 КУпАП, постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи і копія цієї постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено, а згідно ч. 2 ст. 294 цього Кодексу постанова судді може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

ОСОБА_4 не був присутній під час прийняття суддею рішення, з матеріалами справи він ознайомився 28.04.2020, отримавши їх копію, а 08.05.2020 подав апеляційну скаргу, тому зважаючи на те, що ОСОБА_4 не мав можливості своєчасно подати апеляційну скаргу на цю постанову, то строк на апеляційне оскарження судового рішення підлягає поновленню, оскільки він пропущений з поважних (об`єктивних) причин.

Розглянувши протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 237408 від 29.03.2020, суддя суду першої інстанції цілком вірно дійшла висновку, що водій ОСОБА_4 керував т/з із явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з ротової порожнини, порушення координації рухів, порушення мови), відмовився від проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР, що відповідає фактичним обставинам справи, належним чином умотивовано і об`єктивно підтверджується доказами у справі, зокрема:

? письмовими поясненнями свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , згідно яких ОСОБА_4 в їх присутності відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння за допомогою приладу «Драгер» та в медичному закладі;

? відеозаписами з автомобільного та нагрудного відео реєстраторів, згідно яких після зупинки поліцейськими мотоцикла без н/з під керуванням ОСОБА_4 , останньому запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння як на місці зупинки т/з, так і у закладі охорони здоров`я, на що останній відмовився. При цьому на вказівку свідка про те, що усе-таки треба їхати до лікарні, оскільки можливо не буде встановлено стану алкогольного сп`яніння, ОСОБА_4 пояснив, що випив чашку вина і не бачить сенсу їхати до закладу охорони здоров`я через стан сп`яніння.

Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку суддя встановлює наявність чи відсутність правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, які установлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до відповідальності, свідків тощо (ч. 1 ст. 251 КУпАП).

Оцінюючи кожен наведений вище доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП), не убачає будь-яких законних підстав не довіряти цим доказам.

Досліджуючи під час розгляду письмові пояснення свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на предмет їх достовірності і допустимості, апеляційний суд вважає за можливе використати їх як докази вини ОСОБА_4 у вчиненні правопорушення, оскільки ці письмові пояснення містять фактичні дані, на основі яких встановлюється певний юридичний факт і їх зміст об`єктивно узгоджується та співпадає з іншими безпосередньо дослідженими доказами в справі, враховуючи, що ці свідки, будучи повідомленими в установленому законом порядку про час і місце розгляду справи, не спростували перед судом у будь-який спосіб викладені ними у їх письмових поясненнях обставини, що не протирічить принципам, які застосовуються у випадках, коли свідки обвинувачення не з`являються у судове засідання і надані ними раніше показання визнаються допустимими як докази, які узагальнені та уточнені ЄСПЛ у справі «Аль-Хавайя й Тахері проти Сполученого Королівства» (Al-Khawaja and Tahery v. the United Kingdom), заяви № 26766/05 і № 22228/06, ECHR 2011), згідно яких необхідно проводити три етапний аналіз відповідності положенням п. 1 і п.п. «d» п. 3 ст. 6 Конвенції того провадження, у якому показання свідка, який не був присутнім та допитаним у судовому засіданні, були визнані допустимими як доказ, оскільки у справі мали місце достатні урівноважуючі фактори, які забезпечили належну і чітку оцінку достовірності таких доказів, та надійні процесуальні гарантії, що компенсували недоліки, з якими зіткнулася сторона через допустимість неперевірених доказів, а також забезпечена загальна справедливість судового розгляду.

Зокрема, письмові пояснення свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не є єдиними або ж вирішальними доказами для притягнення ОСОБА_4 до відповідальності за вчинення правопорушення, ці пояснення не є більш значущими, ніж інші безпосередньо досліджені в судовому засіданні докази, які є достатньо вагомими для визнання особи винуватою, і лише об`єктивно та органічно доповнюють останні у їх сукупності. При цьому сам правопорушник не заперечує факт присутності свідків.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 про те, що йому не пропонували пройти огляд на пристрої «Драгер» спростовуються відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, згідно якого останньому пропонувалося «або проїхати в медичний заклад, або на місці, або відмовитися». При цьому відсутність вказівки поліцейського, за допомогою якого приладу необхідно пройти огляд на місці запинки т/з, жодним чином не свідчить про порушення вимог ст. 266 КУпАП чи положень «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», оскільки огляд проводиться або на місці зупинки поліцейським за допомогою спеціальних технічних засобів дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, або у закладі охорони здоров`я. При цьому, якщо особа категорично відмовляється від проходження огляду на стан сп`яніння, то відсутня й об`єктивна потреба у перевірці спеціальних технічних засобів зазначеним вимогам.

Що стосується відсутності направлення водія на огляд, то відповідне направлення надається поліцейським лише уповноваженій особі закладу охорони здоров`я (лікарю) і тільки у разі бажання особи, яка керує т/з пройти такий огляд саме у закладі охорони здоров`я, а якщо остання категорично відмовляється, то направлення на медичний огляд не видається через відсутність об`єктивної потреби у цьому. При цьому відсутність зазначеного направлення на огляд для виявлення стану алкогольного сп`яніння до закладу охорони здоров`я лише свідчить про небажання водія пройти такий огляд і не більш, так як це направлення не видається особі, яка керувала т/з із ознаками сп`яніння.

Також необґрунтованими є доводи апеляційної скарги і про неотримання копії протоколу про адміністративне правопорушення і виконання підпису у відповідній графі іншою особою, оскільки ці факти не знайшли свого підтвердження у ході апеляційного розгляду справи. При цьому зазначені обставини (порушення), у разі їх подальшого встановлення, не тягнуть за собою визнання протоколу про адміністративне правопорушення недопустимим доказом.

Що стосується доводів апеляційної скарги про наявність виправлень у протоколі про адміністративне правопорушення, то помилкове зазначення часу складення цього документу в графі дати його складення та її наведення не спотворило зміст протоколу і цей факт автоматично не створює ситуацію, за якої цей процесуальний документ є недійсним, а доказ недопустимим, оскільки при вирішенні цього питання необхідно виходити насамперед з істотності порушення прав, законних інтересів і свобод ОСОБА_4 , так як не усі порушення процесуального закону, допущені під час оформлення документів та збирання доказів стороною провадження у справі про адміністративне правопорушення є підставою для визнання цих доказів недопустимими.

В своєму рішенні від 29.06.2007 по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (OHalloran and Francis v. the United Kingdom), заяви № 15809/02 і № 25624/02) ЄСПЛ наголосив, що «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі», тому досліджені докази у своїй сукупності і взаємозв`язку є достатніми для доведення вини ОСОБА_4 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. При розгляді справи в повному обсязі дотримані положення ст. 268, 279 і 280 КУпАП, постанова судді є законною, обґрунтованою і належним чином вмотивованою, тому вона підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Поновити ОСОБА_7 строк на апеляційне оскарження постанови судді Роменського міськрайонного суду Сумської області від 14.04.2020.

Постанову судді Роменського міськрайонного суду Сумської області від 14.04.2020 відносно ОСОБА_8 залишити без змін, а його апеляційну скаргу на цю постанову без задоволення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Сумського апеляційного судуРунов В. Ю.