Справа № 263/4448/20
Провадження № 3/263/1759/2020
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2020 року місто Маріуполь

Суддя Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області Томілін Олексій Миколайович, розглянувши матеріали, які надійшли з Управління патрульної поліції в Донецькій області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 2 ст. 154 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

До Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області надійшли матеріали про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 154 КУпАП.

Відповідно до протоколу від 03 квітня 2020 року серії ГП № 126970 ОСОБА_1 03 квітня 2020 року о 19 год. 55 хв., по вул. Матросова, буд.62/64, вигулював собаку породи спанієль без повідка та цим самим не забезпечив безпеку дорожнього руху, коли собака вибігла на проїзну частину та зіткнулася з транспортним засобом Hundai Elantra, державний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , внаслідок чого транспортний засіб отримав механічні пошкодження, чим завдано матеріальні збитки, своїми діями ОСОБА_1 порушив п.п. 5.6, 5.7 правил поводження з тваринами у м. Маріуполь від 01.12.2016 №7/13-1043 та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 154 КУпАП.

ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, надав пояснення щодо інкримінованого правопорушення, а саме, зазначив, що при перетині проїзної частини його собака знаходився позаду нього на пішохідному переході. Крім того, вказав, що протокол поліцейським було складено за ч.1 ст.154 КУпАП, яка не передбачає матеріальної шкоди. Ті ушкодження автомобіля, які йому пред`явив власник автомобіля були застарілими, а саме тріщини були вкриті пилом, що свідчить про те, що між зіткненням автомобіля з його собакою та наявними на автомобілі пошкодженнями відсутній зв`язок. Просив закрити справу у зв`язку з відсутністю складу правопорушення.

Згідно з ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Протокол про адміністративне правопорушення є офіційним документом і до нього висуваються певні вимоги. Обов`язок щодо належного складання протоколу про адміністративне правопорушення та надання доказів на підтвердження викладених в протоколі відомостей, покладається на особу, яка його складає та не може бути перекладено на суд.

Доведення вини правопорушника покладається на орган, що складає протокол про адміністративне правопорушення. Під доказуванням у провадженні у справах про адміністративні правопорушення слід розуміти процесуальну діяльність суб`єктів щодо збору, перевірки та оцінки доказів з метою встановлення об`єктивної істини у справі й прийняття на цій основі законного рішення.

Суд в обов`язковому порядку повинен перевірити матеріали адміністративної справи, що надійшли до суду на їх відповідність вимогам закону, в тому числі статтям 254, 256 КУпАП.

Також ст. 280 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган чи посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото-і кінозйомки, відеозапису, а також іншими документами.

Відповідно до п.3 Розділу ІІ «Порядок оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення під час документування адміністративних правопорушень» Інструкції

з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення затвердженої

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 27.07.2016 № 725 не допускаються закреслення чи виправлення відомостей, що заносяться до протоколу, а також унесення додаткових записів після підписання протоколу особою, яка притягається до адміністративної відповідальності. У відповідних графах, які не заповнюються при складанні протоколу, ставиться прочерк. У разі допущення порушень при оформленні протоколу його заповнений бланк вважається зіпсованим.

Як вбачається з матеріалів справи, у протоколі про адміністративне правопорушення від 03.04.2020 серії ГП № 126970 мається виправлення у зазначенні частини інкримінованої статті та воно не застережені особистим підписом особи, яка внесла таке виправлення, а саме ч.1 ст.154 КУпАП виправлена на ч.2 ст.154 КУпАП.

У той же час, з копії протоколу, наданої до суду ОСОБА_1 , вбачається, що протокол було складено та видано його копію ОСОБА_1 саме за ч.1 ст.154 КУпАП.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до наказу Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини від 16.02.2015 № 3/02-15 про порядок оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення вказано, що особа, щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушення, має бути ознайомлена з її правами і обов`язками, про що зазначається у протоколі.

Особі, щодо якої складається протокол про адміністративне правопорушення, пропонується надати письмове пояснення та зауваження по суті вчиненого правопорушення. Пояснення та зауваження або включаються до протоколу, або додаються до протоколу окремо.

У разі відмови особи, щодо якої складається протокол про адміністративне правопорушення, від надання пояснень та зауважень по суті вчиненого правопорушення, уповноважена особа вносить до нього відповідний запис.

У разі, якщо особа, щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушення, відмовляється від ознайомлення з таким протоколом, або в неї відсутні зауваження щодо змісту протоколу уповноважена особа, що складає протокол, робить про це відповідний запис у протоколі, який засвідчується підписом уповноваженої особи.

Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягується до адміністративної відповідальності. При наявності свідків протокол може бути підписано також і цими особами.

Крім того, протокол про адміністративне правопорушення складається у двох примірниках. Другий примірник протоколу під розписку вручається особі, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Таким чином, судом встановлено, що після складання протоколу за ч.1 ст.154 КУпАП, вручення його копії особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, невідомою особою були здійснені виправлення в протоколі на ч.2 ст.154 КУпАП та протокол направлено до суду.

Також, суд зазначає, що виходячи із диспозиції ч. 2 ст.154 КУпАП об`єктивна сторона цього адміністративного правопорушення полягає: у триманні собак і котів у місцях, де це заборонено відповідними правилами, чи понад установлену кількість, чи незареєстрованих собак, або приведення в громадські місця, або вигул собак без повідків і намордників (крім собак, у реєстраційних свідоцтвах на яких зроблено спеціальну відмітку) чи в не відведених для цього місцях, що спричинили заподіяння шкоди здоров`ю людей або їх майну, а так само повторне протягом року вчинення порушення з числа передбачених частиною 1 цієї статті.

Однак складений адміністративний матеріал свідчить про відсутність будь-яких доказів, які б підтверджували скоєння ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого саме ч.2 ст.154 КУпАП, оскільки єдиною кваліфікуючою ознакою вказаного адміністративного правопорушення, за протоколом, направленим до суду, є заподіяння матеріальної шкоди в результаті вигулу собаки без повідка, проте будь-яких доказів на підтвердження того, що транспортному засобу було завдано матеріальної шкоди суду не надано, свідки вчинення правопорушення відсутні, а в матеріалах справи відсутні їх пояснення.

Крім того, санкція ч.2 ст.154 КУпАП передбачає обов`язкову конфіскацію тварини, однак в матеріалах справи відсутні дані про собаку (окрас, кличка, паспорт собаки, стать та інші відомості, по яким вона може бути ідентифікована).

Одного лише протоколу про адміністративне правопорушення, до того ж складеного з порушенням вимог ст. 256 КУпАП та Інструкції № 1395, та пояснень зацікавленої особи явно недостатньо для визнання ОСОБА_1 винним.

З матеріалів справи, зокрема схеми місця ДТП, складеної поліцейським 03.04.2020, пояснень ОСОБА_1 , вбачається, що подія відбувалася на пішохідному переході під час його перетину ОСОБА_1 разом з його собакою, який йшов позаду.

Згідно з висновками, викладеними в постанові Верховного Суду від 19.05.2020 справа № 490/10025/17, водій може розраховувати на те, що певний вид небезпеки не виникне внаслідок того, що всі учасники дорожнього руху дотримуються правил. Наприклад, водій, який розпочинає рух на перехресті на відповідний сигнал світлофора або регулювальника, вправі розраховувати, що протягом певного часу водії, яким проїзд заборонений, не розпочнуть рух і не створять перешкод для руху його автомобіля. За певних обставин це може позначитися на здатності водія своєчасно виявити небезпеку та відреагувати на неї, а, відповідно, за певних обставин зняти з нього відповідальність за наслідки ДТП.

Однак це не означає, що у разі, коли водій на момент, коли йому дозволено розпочати рух, виявляє на смузі свого руху перешкоду, наприклад, пішохода або автомобіль, що не встиг закінчити маневр, зелене світло або знак пріоритету дає йому право не звертати уваги на це і продовжувати рух, ігноруючи перешкоду.

Таким чином, основним чинником, який визначає відповідальність водія у разі створення небезпеки під час дорожнього руху, залишається його можливість вчасно виявити цю небезпеку і здійснити відповідні заходи для її уникнення чи зменшення. Причина, через яку створена небезпека для руху, не має значення, якщо встановлено, що водій мав можливість її вчасно виявити.

Водій зобов`язаний врахувати будь-яку перешкоду, яка заважає йому переконатися у безпечності маневру.

Пунктом 18.1 ПДР України передбачено, що водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

Згідно з п. 18.3 ПДР України, проїжджаючи повз пішоходів, які не встигли закінчити перехід проїзної частини і вимушено перебувають на острівці безпеки або лінії, що розділяє транспортні потоки протилежних напрямків, водії повинні дотримувати безпечного інтервалу.

Таким чином, водій автомобіля повинен був переконатися в безпечності проїзду пішохідного переходу, по якому рухався ОСОБА_1 та позаду нього його собака.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року №23-рп/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах, в тому числі, і закріпленої в ст. 62 Конституції України презумпції невинності.

Згідно із ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Така позиція Конституційного Суду України відповідає і правовим позиціям Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), практика якого при розгляді справ судами в обов`язковому порядку використовується як джерело права відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини». Так, ЄСПЛ в своєму рішенні від 10.02.1995 по справі «Аллене де Рібермон проти Франції» вказав, що сфера застосування принципу невинуватості значно ширше, чим це представляється: презумпція невинуватості обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, але і для всіх інших суспільних відносин. У пункті 21 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» від 15.05.2008 зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення. ЄСПЛ підкреслив, що обов`язок адміністративного органу нести тягар доведення є складовою презумпції невинності і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до скоєння порушення.

При цьому ЄСПЛ притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" № 39598/03 від 21.07.2011), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the UnitedKingdom), п.161, Series A заява №25). У справі «Барбера, Мессеге і Жабардо проти Іспанії» Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 06.12.1988 зазначив, що докази, покладені в основу висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати, як вимогам достатності, так і переконливості.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia» від 30.05.2013 no. 36673/04), серед іншого зазначено, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принцип) рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Таким чином, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення. Однак, достовірність доказів, які є сумнівними, та відсутність доказів зібраних особою, що склала протокол про адміністративне правопорушення, є неприпустимою, оскільки суперечить позиції ЄСПЛ, а також Конституційного Суду України та порушує презумпцію невинуватості особи.

З огляду на викладене, наявний в матеріалах справи протокол не є підтверджуючим доказом вчинення адміністративного правопорушення, оскільки складений із порушеннями вимог ст. 256 КУпАП та Інструкції № 1395 та до протоколу не додано доказів вчинення правопорушення.

За недоведенням складу адміністративного правопорушення підстав для визнання ОСОБА_1 винним у його вчиненні не має.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю у діях особи складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, суд проходить до висновку, що провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 154 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст. ст. 38, 154, 247, 284 КУпАП, суддя -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 154 КУпАП - закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Апеляційну скаргу на постанову у справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови до Донецького апеляційного суду через Жовтневий районний суд міста Маріуполя.

Суддя О.М. Томілін