Справа № 617/866/20
Провадження № 3/617/441/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2020 року Вовчанський районний суд Харківської області у складі судді Глоби М.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Вовчанську Харківської області матеріал, що надійшов з Східного регіонального управління Харківського прикордонного загону Відділу прикордонної служби «Вовчанськ» про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вовчанська Харківської області, громадянина України, освыта вища, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185-10, ч. 2 ст. 204-1 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

18 травня 2020 року до Вовчанського районного суду Харківської області вчетверте надійшов матеріал, який містить протокол про адміністративне правопорушення серії СхРУ № 339895 від 08 січня 2020 року, відповідно до якого 08 січня 2020 року в період час з 07 год. 00 хв. по 08 год. 30 хв. на напрямку н.п. Рибалкіно (Україна) н.п. Первомайський (РФ) в районі ІПЗ № 674 в пішому порядку громадянин України ОСОБА_1 в групі осіб незаконно, поза пунктом пропуску передтнув Державний кордон України. Своїми діями порушив вимоги постанови КМУ № 57 від 27 січня 1995 року, та ст. 9 ЗУ «Про Державний кордон України» чим скоїв адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

Крім того, 18 травня 2020 року до Вовчанського районного суду Харківської області вчетверте надійшов матеріал, який містить протокол про адміністративне правопорушення серії СхРУ № 339890 від 08 січня 2020 року, відповідно до якого 08 січня 2020 року о 08 год. 40 хв. ОСОБА_1 керуючи автомобілем «Mitsubishi Pajero» зеленого кольору без реєстраційного номеру відмовився від виконання наполегливих, неодноразових законних вимог працівника ДПСУ ОСОБА_2 під час виконання ним службових обов`язків, щодо зупинки зазначеного транспортного засобу «Mitsubishi Pajero», здійснивши про цьому небезпечний маневр, чим вчинив при цьому загрозу життю та здоров`ю останнього, вчинив злісну непокору законній вимозі військовослужбовців Державної прикордонної служби України, не здійснив зупинку т/з у місці, на яке йому було вказано, з дотриманням правил зупинки, на вимоги наряду вийти з машини ОСОБА_1 в адресу військовослужбовців висловився брудною лайкою з погрозами та спішно продовжив рух в напрямку м. Вовчанськ. Своїми діями громадянин ОСОБА_1 порушив вимоги п. 11 постанови КМУ № 1147 від 27 липня 1998 року, чим вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 185-10 КУпАП.

Під час розгляду справи ОСОБА_1 заявив клопотання про закриття провадження по справі за ст. 38 КУпАП.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до вимог ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Судом встановлено, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії СхРУ № 339895 від 08 січня 2020 року, відповідно до якого 08 січня 2020 року в період час з 07 год. 00 хв. по 08 год. 30 хв. на напрямку н.п. Рибалкіно (Україна) н.п. Первомайський (РФ) в районі ІПЗ № 674 в пішому порядку громадянин України ОСОБА_1 в групі осіб незаконно, поза пунктом пропуску передтнув Державний кордон України. Своїми діями порушив вимоги постанови КМУ № 57 від 27 січня 1995 року, та ст. 9 ЗУ «Про Державний кордон України» чим скоїв адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

Крім того, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії СхРУ № 339890 від 08 січня 2020 року, відповідно до якого 08 січня 2020 року о 08 год. 40 хв. ОСОБА_1 керуючи автомобілем «Mitsubishi Pajero» зеленого кольору без реєстраційного номеру відмовився від виконання наполегливих, неодноразових законних вимог працівника ДПСУ ОСОБА_2 під час виконання ним службових обов`язків, щодо зупинки зазначеного транспортного засобу «Mitsubishi Pajero», здійснивши про цьому небезпечний маневр, чим вчинив при цьому загрозу життю та здоров`ю останнього, вчинив злісну непокору законній вимозі військовослужбовців Державної прикордонної служби України, не здійснив зупинку т/з у місці, на яке йому було вказано, з дотриманням правил зупинки, на вимоги наряду вийти з машини ОСОБА_1 в адресу військовослужбовців висловився брудною лайкою з погрозами та спішно продовжив рух в напрямку м. Вовчанськ. Своїми діями громадянин ОСОБА_1 порушив вимоги п. 11 постанови КМУ № 1147 від 27 липня 1998 року, чим вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 185-10 КУпАП.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, яка вказує на необхідність оцінювати докази керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (рішення «Авшар проти Туреччини»), суд враховує наявність узгоджених між собою, належних та допустимих доказів, які вказують на наявність в діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185-10 КУпАП, а також передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

Відповідно до ч. ч. 2, 4 ст. 38 КУпАП, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушень, а при триваючому правопорушенні не пізніше як через три місяці з дня його виявлення. У разі закриття кримінального провадження, але за наявності в діях порушника ознак адміністративного правопорушення, адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через місяць з дня прийняття рішення про закриття кримінального провадження.

Згідно практики Європейського Суду з прав людини (п. 137 Рішення від 09 січня 2013 року у справі «Олександр Волков проти України», заява № 21722/11) закріплення строків давності слугує задля забезпечення юридичної визначеності та остаточності, захисту потенційних відповідачів від незаявлених вчасно вимог, яким може бути важко протистояти, та запобігти будь-якій несправедливості, яка могла б виникнути, якби від судів вимагалося виносити рішення щодо подій, що мали місце у віддаленому минулому, на підставі доказів, які через сплив часу стали ненадійними та неповними.

Кодекс України про адміністративні правопорушення не містить визначення терміну триваючого правопорушення. В той же час, від правильного визначення моменту, коли правопорушення вважається вчиненим та виявленим залежить можливість притягнення до адміністративної відповідальності.

Триваючим адміністративними проступками є проступки, пов`язані з тривалим, неперервним невиконанням обов`язків, передбачених правовою нормою (наприклад, проживання без паспорта, самовільне будівництво будинків або споруд тощо), які припиняються або виконанням регламентованих обов`язків, або притягненням винної особи до відповідальності. Дуже часто ці правопорушення є наслідками протиправної бездіяльності».

Така ж сама правова позиція викладена у постанові Пленуму Верховного Суду України № 6 від 24 червня 1988 року зі змінами станом на 25 травня 1998 року у п. 6 якої роз`яснено, що при перевірці додержання органом (посадовою особою) встановленого ст. 38 КУпАП строку застосування адміністративного стягнення судам слід мати на увазі, що при правопорушеннях, які тривають (самоправне зайняття жилого приміщення - ст. 151 КУпАП, порушення або невиконання встановлених правил пожежної безпеки - ст. 175 КУпАП, невиконання обов`язків по вихованню і навчанню дітей - ст. 184 КУпАП та ін.), зазначений строк обчислюється з дня виявлення правопорушення.

Тобто триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом якось часу. Іноді такий стан продовжується значний час і увесь час винний безперервно скоює правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов`язків.

Вказане правопорушенням не є триваючим, а застосування адміністративного стягнення поза межами тримісячного строку з дня його вчинення, є неправомірним.

Як зазначено у протоколі ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення 08 січня 2020 року та протокол про адміністративне правопорушення було складено 08 січня 2020 року. Справа про адміністративне правопорушення надійшла до суду вчетверте після дооформлення 18 травня 2020 року. На момент розгляду справи сплив тримісячний строк з дня вчинення ОСОБА_1 правопорушення.

Згідно з вимогами п. 7 ст. 247 КУпАП, провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків передбачених у статті 38 КУпАП.

Виключення провадження у справах про адміністративне правопорушення за спливом строків ст. 38 КУпАП є формою вираження відмови держави від притягнення особи до адміністративної відповідальності, а метою останньої є доведення вини. Отже, поєднання закриття справи із одночасним визнанням вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення є взаємовиключними рішеннями. Дана норма є імперативною і не передбачає обов`язку суду визначати питання вини особи за межами строку, передбаченого статтею 38 цього Кодексу.

Прийняття таких двох взаємовиключних рішень в одній постанові про закриття справи свідчить про порушення права людини на справедливий суд, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року.

Тобто, суд позбавлений процесуальної можливості досліджувати докази та вирішувати питання про винуватість або невинуватість ОСОБА_1 , а тому провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 7, 9, 38, 130, 247, 276, 279, 283-285 КУпАП, суд

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі щодо притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 185-10, ч. 2 ст. 204 КУпАП, закрити, у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Постанова судді протягом десяти днів з дня її винесення може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги, через Вовчанський районний суд Харківської області.

Суддя -