ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 606/92/20Головуючий у 1-й інстанції Ромазан В.В.
Провадження № 33/817/192/20 Доповідач - Коструба Г.І.
Категорія - ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2020 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Коструба Г.І. розглянувши адміністративну справу відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , такого, що не працює, з участю особи, притягнутої до адміністративної відповідальності,- ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 березня 2020 р. ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що на день винесення постанови складає 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Цією ж постановою стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить строк на апеляційне оскарження вказаної постанови поновити, постанову місцевого суду скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Зазначає, що в період з 13 лютого по 26 квітня 2020 року він перебував в Республіці Польщі, а по приїзду вимушено знаходився на самоізоляції по місцю проживання.

Вказує, що з оскаржуваною постановою він ознайомився лише 11 травня 2020 року, коли звернувся в Тернопільський міськрайонний суд, а тому вважає, що строк на апеляційне оскарження ним був пропущений з поважних причин.

Що стосується суті оскаржуваної постанови, то апелянт зазначає, що суд першої інстанції, розглядаючи справу, значно відступив від принципів повноти та об`єктивності судового розгляду, та порушив вимоги п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 за №14, де зазначено, що необхідно "звернути увагу судів на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ- про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників.

Вказує, що місцевий суд визнав його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, обмежившись лише посиланням на протокол про адміністративне правопорушення; письмові пояснення свідків без їх безпосереднього допиту в судовому засіданні; на відеозапис, без зазначення наявної у ньому інформації та технічного засобу з усіма необхідними реквізитами, яким такий запис проводився; акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`ягніння і копію постанови про накладення адміністративного стягнення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі без їх дослідження та юридичного аналізу.

Зокрема зазначає, що місцевий суд безпідставно послався як на доказ вини на протокол про адміністративне правопорушення, оскільки він за своєю суттю є лише процесуальним документом, яким уповноважений орган засвідчує певне порушення, допущене особою, яке містить склад адміністративного правопорушення, передбаченого відповідними нормами КУпАП і який є підставою для подальшого провадження у справі, а тому він не може бути доказом у справі про адміністративне правопорушення.

Також вказує, що результати тестів, виявлені за допомогою приладу газоаналізатора «Drager 6810» на місці зупинки, а також в медичному закладі є недопустимим доказом, оскільки на місці зупинки транспортного засобу результат був 0,36 проміле в крові, в той час, як через певний проміжок часу в медичному закладі показник був майже в два рази більшим, - 0,75 проміле, що, на думку апелянта, є сумнівним, так як рівень алкоголю в крові з часом повинен зменшуватись, а не навпаки. При цьому вказує, що в матеріалах справи відсутні сертифікати даних приладів та свідоцтво про їх повірку, що ще раз ставить під сумнів їх результат.

Крім того, зазначає, що письмові пояснення осіб, які були присутні під час огляду на стан алкогольного сп`яніння, власноручно заповнені на спеціальному наперед заготовленому бланку працівником патрульної поліції, а не свідками. Також з пояснень свідків не можливо встановити дати проведення огляду на стан сп`яніння, місце чи населений пункт, чи будь-яку прив`язку до місця події.

Вважає, що письмові пояснення вказаних свідків самі по собі не можуть бути використані у якості доведення вини у керуванні ним транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, оскільки вони, на думку апелянта, є приятелями або співробітниками працівників поліції, при цьому в судовому засіданні вони безпосередньо не допитувалися. Вказує, що такого правового висновку, викладеного у своїй постанові від 27 червня 2019 року, дійшов ВС у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі №560/1/751/17.

Крім того зазначає, що в постанові місцевого суду міститься лише посилання на наявність відеофіксації з нагрудних камер працівників поліції. Проте інформація, яку містить даний відеозапис, а також відомості про технічний засіб, за допомогою якого здійснено цей відеозапис, в судовому рішенні відсутня.

Відсутні такі відомості щодо технічного засобу, за допомогою якого здійснено даний відеозапис і у протоколі про адміністративне правопорушення, які направлені до суду.

Вказує, що у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 15 листопада 2018 року в рамках справи №524/5536/17, адміністративне провадження №К/9901/1403/17 зроблено правовий висновок, що відеозапис, поданий поліцією на підтвердження факту порушення водієм правил дорожнього руху, не може вважатися належним доказом у зв`язку з тим, що оскаржувана постанова про притягнення до адміністративної" відповідальності не містить посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено даний відеозапис.

Заслухавши пояснення особи, яка притягується до адмінвідповідальності, ОСОБА_1 , який просив поновити строк на апеляційне оскарження та задовольнити його апеляційну скаргу з наведених в ній підстав, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, прихожу до висновку, що строк на апеляційне оскарження постанови слід поновити, а апеляційну скаргу - залишити без задоволення, оскільки прийняте судом рішення є законним і обґрунтованим.

Як вбачається з матеріалів справи, в судовому засіданні місцевого суду ОСОБА_1 присутнім не був. Даних про отримання ОСОБА_1 повісток з суду про час та місце розгляду справи відносно нього, а також про отримання ним копії постанови в матеріалах справи немає.

Враховуючи, що ОСОБА_1 копію постанови отримав лише 11 травня 2020 року, а подав апеляційну скаргу 18 травня 2020 року, про що свідчить печатка Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області на його апеляційній скарзі, вважаю, що строк на апеляційне оскарження постанови місцевого суду був пропущений з поважних причин, а тому його слід поновити.

Що стосується суті оскаржуваної постанови, то слід зазначити наступне.

Згідно з ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280, 256 КУпАП одним із завдань провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи. Необхідно також встановити, чи вчинено правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, а також інші обставини, які мають значення для справи. Наявним у матеріалах справи доказам суд повинен дати належну оцінку.

Згідно положень ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Так, відповідно до постанови місцевого суду ОСОБА_1 24 грудня 2019 року о 00 год. 45 хв. в м. Теребовлі по вул. Кн. Василька, 71 Тернопільської області керував транспортним засобом Mersedes Benz E220 CDI, н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився за допомогою газоаналізатора Drager 6810, а також в медичному закладі, чим порушив вимоги п. 2.9 а ПДР, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і суд апеляційної інстанції.

Відповідно до ч.1 ст. 35 Закону України Про Національну поліцію поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі:

1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Що стосується порушення Правил дорожнього руху, відповідальність за яке передбачена в тому числі КУпАП, керування транспортними засобами в стані алкогольного спяніння тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до пункту 2.9а Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного спяніння.

В свою чергу дії поліцейських повинні відповідати вимогам закону.

Відповідно до п.2 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС 09 листопада 2015 р. № 1452/735, /далі Інструкція/ огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Згідно п.3 ознаками алкогольного сп`яніння є:

запах алкоголю з порожнини рота;

порушення координації рухів;

порушення мови;

виражене тремтіння пальців рук;

різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя;

поведінка, що не відповідає обстановці.

Згідно п.п.6,7 Інструкції огляд на стан сп`яніння проводиться:

поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби);

лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі заклад охорони здоров`я).

Як вбачається з матеріалів справи, 25 грудня 2019 р. поліцейським СРПП Теребовлянського ВП Лукачиком І.М. щодо Левицького В ОСОБА_2 , була складена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА № 517831, згідно якої останній 24 грудня 2019 року о 23.год 50 хв. керував автомобілем Mersedes Benz E220 CDI, н.з. НОМЕР_1 в темну пору доби, в якого не працював задній правий габаритний вогонь, а також без поліса обовязковго страхування, чим порушив пункти 31.4.3., 2.1 (ґ) ПДР України, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.126, ч.1 ст.121, ч.2 ст.36 КУпАП, а тому працівники поліції мали законні підстави щодо складання зазначеної постанови, що ними і було зроблено.

В ході спілкування з водієм та перевірки документів у ОСОБА_1 були виявлені ознаки алкогольного спяніння.

Відповідно до п.2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

ОСОБА_1 на місці зупинки в присутності свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 погодився пройти огляд на стан алкогольного спяніння на технічному приладі - газоаналізаторі DRAGER ALCOTEST 6810, на табло якого висвітився показник 0.36% (проміле), з яким він не погодився та виявив бажання пройти такий огляд в медичному закладі, де у останнього було також встановлено стан алкогольного спяніння.

Відтак, поліцейськими був складений протокол про адміністративне правопорушення серії ОБ №046525 від 25 грудня 2019 року, акт огляду на стан алкогольного спяніння з використанням спеціальних технічних засобів, а також долучено до матеріалів справи роздруківку з технічного приладу Драгер, за допомогою якого і проходив тест на стан алкогольного спяніння ОСОБА_1 на місці зупинки, а також висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Як вбачається з висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №12, складеного лікарем (фельдшерем) Теребовлянської ЦРЛ ОСОБА_5 25 грудня 2019 року о 00 год. 25 хв., ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного спяніння.

Вина останнього у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, доведена і письмовими показаннями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які пояснили, що вони були свідками того, як ОСОБА_1 пройшов огляд на стан алкогольного спяніння за допомогою газоаналізатора Драгер 6810, за результатом якого на табло висвітилось 0.36 проміле, з чим останній не погодився та виявив бажання пройти такий огляд у медичному закладі.

Вказані письмові пояснення, всупереч твердженням апелянта, були складені 25 грудня 2019 року в м. Теребовля та підписані даними свідками власноруч, а тому сумніву не викликають.

Зазначені обставини, які були належним чином встановлені в місцевому суді під час розгляду справи, підтверджуються і долученими до матеріалів справи відеозаписами, з яких вбачається, що ОСОБА_1 в присутності свідків пройшов огляд на стан алкогольного спяніння на місці зупинки, за результатом якого у нього було виявлено 0,36% проміле, з чим він не погодився та виявив бажання пройти такий огляд в медичному закладі, де також у нього був встановлений стан алкогольного спяніння.

Той факт, що у протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено технічний пристрій, на який було здійснено дані відеозаписи не є підставою для скасування рішення суду, оскільки на них чітко зафіксовано усі обставини справи, які підтверджують факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП і підстав піддавати сумніву зміст даних відеозаписів, немає.

Посилання апелянта на те, що у протоколі про адміністративне правопорушення відсутні відомості про технічний засіб, за допомогою якого здійснено вказані відеозаписи, то вони на увагу не заслуговують, оскільки правовий висновок, який зробив ВС у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у своїй постанові від 15 листопада 2018 року в рамках справи №524/5536/17 (адміністративне провадження №К/9901/1403/17), та на який у своїй скарзі посилається апелянт, стосується постанов по справі про адміністративне правопорушення, а не протоколів, і зміст таких постанов передбачений ст.283 КУпАП, де вказана така вимога, на відміну від змісту протоколу, який передбачений ст.256 КУпАП, де такої вимоги не міститься.

Щодо терміну повірки алкотестера Драгер 6810, яким на місці зупинки проходив огляд ОСОБА_1 , то згідно з наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 13.10.2016 року № 1747 про затвердження міжповірочних інтервалів законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, за категоріями, міжповірочний інтервал вимірювачів вмісту алкоголю в крові та повітрі, що видихається, становить 1 рік.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи роздруківки алкотестера Драгер 6810, то останнє калібрування цього приладу проводилося 12 липня 2019 року, тобто 24 грудня 2019 року ОСОБА_1 проходив огляд на стан алкогольного спяніння в межах терміну вказаного вище міжповірочного інтервалу.

Також необґрунтованими є твердження апелянта щодо порушення принципу безпосередності дослідження письмових пояснень свідків, оскільки це не перешкодило суду повно та всебічно, відповідно до вимог ст.251 КУпАП дослідити інші докази у справі, достовірно встановити обставини, що мають значення для справи та відповідно до ст.252 КУпАП дати їм належну правову оцінку.

При цьому слід зазначити, що Європейський суд неодноразово наголошував, що до кожної конкретної справи застосовується індивідуальний підхід, з урахуванням всіх чинників, які могли вплинути на забезпечення прав та свобод заявника.

Таким чином, враховуючи наведене вище, приходжу до висновку, що постанова судді Тернопільського міськрайсуду від 24 березня 2020 р. підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга особи, притягнутої до адміністративної відповідальності,- ОСОБА_1 , - відмові у її задоволенні, оскільки будь-яких інших переконливих доводів, які б безумовно спростували висновки суду першої інстанції та були підставою для скасування постанови суду, апеляційною інстанцією не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП України, суддя

П О С Т А Н О В И В:

Строк на апеляційне оскарження поновити.

Апеляційну скаргу особи, притягнутої до адміністративної відповідальності,- ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Тернопільського міськрайсуду Тернопільської обл. від 24 березня 2020 р., якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що на день винесення постанови становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, -без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя