П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2020 року м. Київ

Суддя Київського апеляційного суду Гладій С.В., за участі особи, стосовно якої складено протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 , його захисника - адвоката Вигулярного І.В., старшого державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України - Барановського Б.В., розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якій міститься і клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Святошинського районного суду м. Києва від 15 листопада 2019 року стосовно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , -

В С Т А Н О В И В:

Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 15 листопада 2019 року ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 183-1 КУпАП, та на нього за цим законом накладено адміністративне стягнення у виді виконання суспільно-корисних робіт строком на 120 (сто двадцять) годин.

Як встановив суд першої інстанції. ОСОБА_1 є боржником, який не сплачує аліменти ОСОБА_2 на утримання доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що призвело до виникнення заборгованості, сукупний розмір якої згідно розрахунку від 13 вересня 2019 року за період з 01 березня 2018 року по 01 вересня 2019 року в сумі 65.644, 50 грн. перевищує суму відповідних платежів за шість місяців з дня пред`явлення виконавчого документу до примусового виконання, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 183-1 КУпАП.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить скасувати постанову Святошинського районного суду м. Києва від 15 листопада 2019 року, постановлену щодо нього, та закрити провадження у справі за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Вважає, що судом першої інстанції не в повній мірі були досліджені матеріали провадження, що, в свою чергу призвело до передчасно висновку про його винуватість.

Зазначає ОСОБА_1 і про те, що зміст оскаржуваного рішення не відповідає дійсним обставинам справи, оскільки він сплачує аліменти добровільно, перераховуючи кошти на картковий рахунок ОСОБА_2 , вказуючи і про те, що він офіційно працює в ТОВ «САРОС Україна» та за його заявою, із заробітної плати відраховується 50 відсотків доходу на користь ОСОБА_2 .

А тому вважає, що суд першої інстанції безпідставно притягнув його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 183-1 КУпАП, при цьому порушив його права, передбачені ст. 268 КУпАП, розглядаючи справу за протоколом про адміністративне правопорушення в його відсутність.

Одночасно, в апеляційній скарзі заявлене клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Святошинського районного суду м. Києва від 15 листопада 2019 року, вказуючи на те, що участі в судовому засіданні він не приймав, а про існування оскаржуваного рішення дізнався 13 лютого 2020 року від дільничного інспектора, який мав намір виконати постанову місцевого суду та залучити його до виконання суспільно-корисних робіт.

В суд апеляційної інстанції потерпіла ОСОБА_2 не з`явилась, про час, дату та місце розгляду провадження поінформована належним чином, неявка якої не перешкоджає розгляду провадження судом апеляційної інстанції.

Вислухавши пояснення ОСОБА_1 та в його інтересах адвоката Вигулярного І.В. на підтримку доводів клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та задоволення вимог апеляційної скарги щодо скасування постанови Святошинського районного суду м. Києва від 15 листопада 2019 року та закриття провадження за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, пояснення старшого державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України - Барановського Б.В. , який вважав постанову суду законною та обґрунтованою, перевіривши матеріали справи, дослідивши апеляційну скаргу з додатками, слід прийти до наступних висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її захисником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Як убачається зі змісту оскаржуваної постанови місцевого суду, ОСОБА_1 не був присутнім під час постановлення рішення 15 листопада 2019 року, пояснюючи в суді апеляційної інстанції це тим, що жодного повідомлення про розгляд справи він не отримував. Про існування оскаржуваного рішення дізнався від дільничного інспектора - 13 лютого 2020 року, з матеріалами справи в суді першої інстанції ознайомився 14 лютого 2020 року і в 10-ти денний строк на апеляційне оскарження - 21 лютого 2020 року подав апеляційну скаргу, а тому можна погодитися з його клопотанням про поновлення йому строку на апеляційне оскарження постанови Святошинського районного суду м. Києва від 15 листопада 2020 року.

Апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги, як указано в ст. 294 КУпАП.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Як регламентують приписи ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.

Суд (суддя), у відповідності з приписами ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Дані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 183-1 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі та постанові судді, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними по справі доказами у їх сукупності, які були досліджені в судовому засіданні та наведені у постанові.

Зокрема, такий висновок ґрунтується на даних, що зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення № 26848076 від 13 вересня 2019 року (а.с. 1), який складено з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП, підписано відповідною посадовою особою, а також копією виконавчого листа № 2-997 від 01 лютого 2011 року, виданого Святошинським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дочки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі ј частини зі всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 17 грудня 2010 року і до повноліття дитини, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с. 2); копією постанови про відкриття виконавчого провадження від 01 червня 2011 року (а.с.3); довідкою розрахунку заборгованості по аліментам, яка, станом на 13 вересня 2019 року, становить 65.644,50 грн (а.с. 4-5).

Що ж стосується посилання ОСОБА_1 на відсутність часткової заборгованості перед ОСОБА_2 по сплаті аліментів, то вони не заслуговують на увагу, оскільки при апеляційному перегляді справи стороною захисту не було надано документів підтверджуючих відсутність такої заборгованості зі сплати аліментів, та навіть при долучені до матеріалів провадження декількох квитанції про сплату певних коштів для отримувача - ОСОБА_2 , то вони не можуть братись до уваги, оскільки, як вбачається з відтиску дат на них, ОСОБА_1 почав ці кошти перераховувати після складання протоколу про адміністративне правопорушення, що, в свою чергу, може свідчити тільки про його бажання уникнути відповідальність за вчинене.

З твердженнями ОСОБА_1 про недотримання судом першої інстанції прав внаслідок розгляду справи у його відсутність, коли він не був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи в суді, не заслуговують на увагу, оскільки, як вбачається з матеріалів провадження суд, в передбачений процесуальний спосіб, направляв судові повідомлення за місцем мешкання останнього, але дані повідомлення повернулись на адресу місцевого суду за закінченням встановленого строку зберігання, що ідало суду підстави для розгляду справи у його відсутність.

При цьому, слід зауважити, що ОСОБА_1 в повному обсязі отримав можливість реалізувати надані йому права, що передбачені ст. 268 КУпАП, подавши апеляційну скаргу на судове рішення, проте будь-яких вагомих доказів та доводів на спростування правильності висновків суду про доведеність його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 183-1 КУпАП, під час апеляційного розгляду - надано не було.

З огляду на викладене, фактичні обставини справи судом першої інстанції з`ясовані повно та об`єктивно, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 183-1 КУпАП, доведена повністю, а доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про відсутність в його діях складу цього адміністративного правопорушення - не ґрунтуються на доказах у провадженні.

Таким чином, висновок суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 183-1 КУпАП, є законним і обґрунтованим.

При накладенні стягнення на ОСОБА_1 суд першої інстанції, у відповідності з вимогами ст.ст. 33, 34 КУпАП, врахував характер вчиненого правопорушення, дані за особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, майновий стан, і наклав стягнення в межах санкції ч. 1 ст. 183-1 КУпАП, що за своїм видом та розміром є законною і обґрунтованою мірою відповідальності за вчинене правопорушення, відповідає меті виховання особи, що його вчинила, та запобіганню вчиненню нових правопорушень, як передбачено ст. 23 КУпАП.

За таких обставин, відсутні підставидля скасуванняпостанови Святошинського районного суду м. Києва від 15 листопада 2019 року, у зв`язку з чим апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання ОСОБА_1 задовольнити та поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови Святошинського районного суду м. Києва від 15 листопада 2019 року.

Постанову Святошинського районного суду м. Києва від 15 листопада 2019 року, якою ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 183-1 КУпАП, та на нього за цим законом накладено адміністративне стягнення у виді виконання суспільно-корисних робіт строком на 120 (сто двадцять) годин - залишити без змін, а його апеляційну скаргу - без задоволення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду С.В.Гладій