Провадження № 33/824/1534/2020 Доповідач в суді II інстанції - Рудніченко О.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2020 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Рудніченко О.М.

секретар: Ганжа В.В.,

за участю:

особи, яка притягається до відповідальності ОСОБА_1 ,

захисника Пазюка Є.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Федорова Дмитра Сергійовича на постанову Деснянського районного суду міста Києва від 25 лютого 2020 року, якою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер не встановлено,-

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого

ч.1 ст.130 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В :

Як встановлено судом першої інстанції, 09 грудня 2019 року о 13 год. 30 хв., ОСОБА_1 керував автомобілем «КІА», д.н.з. НОМЕР_1 , по вул. Цвєтаєвої в м. Києві з ознаками наркотичного сп`яніння, від проходження у встановленому порядку медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння відмовився, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

Постановою Деснянського районного суду міста Києва від 25 лютого 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, захисник ОСОБА_1 - адвокат Федоров Д.С. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Деснянського районного суду міста Києва від 25 лютого 2020 року та закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування апеляційної скарги захисник Федоров Д.С. зазначає, що судом першої інстанції було поверхнево розглянуто дану справу, а висновки суду не обґрунтовані, через що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а справа закриттю.

Так, під час розгляду справи у суді першої інстанції ОСОБА_1 було надано пояснення, що його відмова від проходження огляду була зумовлена не лише тим, що він поспішав на роботу, а також останній зазначив, що ознаки сп`яніння працівники поліції в нього не встановлювали; поліцейськими повідомлено ОСОБА_1 про його, «законне право відмовитись від огляду в лікаря-нарколога» та можливість проходження огляду згодом за самозверненням; згодом ОСОБА_1 пройшов огляду у лікаря-нарколога в КМНКЛ «Соціотерапія», за результатами якого як наркотичних речовин так і ознак наркотичного сп`яніння в нього не виявлено. На підтвердження даної обставини надано копії висновку та акту огляду.

Однак суд першої інстанції не лише не врахував вищевикладені обставини та надані докази, але і не надав їм жодної оцінки в оскаржуваній постанові та не аргументував причини їх відхилення.

Окрім того, під час розгляду справи ОСОБА_1 було заявлено низку клопотань, однак дані клопотання також не були взяті до уваги судом та не відображені в оскаржуваній постанові.

Таким чином зазначене свідчить про відсутність повного, всебічного та об`єктивного дослідження обставин справи під час розгляду справи в суді першої інстанції та поверхневий розгляд справи, з підстав чого оскаржувана постанова підлягає скасуванню.

Також апелянт звертає увагу на те, що зважаючи на відсутність ознак наркотичного сп`яніння у ОСОБА_1 , направлення на огляд є протиправним, а тому в останнього не виникло обов`язку його проходження, що виключає можливість притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП.

Окрім того захисник зазначає, що фактично, працівники поліції підбурили ОСОБА_1 вчинити адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, не попередивши про наслідки.

На думку захисника, докази, на підставі яких суд дійшов висновку про винуватість ОСОБА_1 мають сумнівний характер та є недопустимими, а висновки суду в оскаржуваній постанові суперечать положенням ч.1 ст.6 Конвенції.

Так, матеріали справи про адміністративне правопорушення №754/18091/19 не відповідають вимогам ст.256 КУпАП, через що підлягали поверненню для належного оформлення, з огляду на невідповідність фабули інкримінованого правопорушення у протоколі серії ДПР18 №345725 від 09.12.2019. Однак при винесенні постанови суд, не направивши матеріали справи на дооформлення, самостійно усунув недоліки та притягнув ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, чим порушив ч.1 ст.6 Конвенції.

Окрім того визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, судом першої інстанції не було здійснено заходів щодо допиту свідків, чим проявлено спрощений підхід до розгляду справи, всупереч уставленій практиці ЄСПЛ.

Також апелянт звертає увагу на те, що всупереч вимогам чинного законодавства працівники патрульної поліції не увімкнули відеореєстратори у момент спілкування з ОСОБА_1 . Однак саме перед тим, як розпочинаються події, відображені на відеозаписах, поліцейські у процесі розмови зазначають про законне право ОСОБА_1 пройти огляд самостійно, що він і вирішує зробити, проте, відеореєстратор був протиправно вимкнений, що свідчить про істотне порушення вимог Інструкції від 18.12.2018 №1026 та недопустимість відеозапису в якості доказу.

Заслухавши доповідь судді,

пояснення захисника Пазюка Є.С., який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити,

пояснення ОСОБА_1 , який також підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити,

перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного.

Згідно ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з вимогами ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у ст.251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Водночас, положеннями ст.252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

З матеріалів справи щодо ОСОБА_1 слідує, що наведені вимоги закону суддею місцевого суду під час її розгляду були дотримані.

Так ч.1 ст.130 КУпАП визначено декілька діянь, які утворюють об`єктивну сторону зазначеного правопорушення. Зокрема, адміністративна відповідальність за цією нормою закону передбачена за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За змістом п.2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Згідно ж з пунктом 12 розділу ІІ Інструкції Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою спільним наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє таку особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Отже, відмова водія від проходження огляду на стан, зокрема, наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я є підставою притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП.

З провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 вбачається, що суддя місцевого суду при її розгляді вислухав пояснення порушника, дослідив письмові докази у справі, та постановив рішення на підставі наявних у провадженні доказів.

На противагу доводам апеляційного прохання, винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, підтверджується перш за все письмовими доказами, які правильно були враховані судом на обґрунтування свої висновків, а саме даними, які містяться:

- в протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 345725 від 09 грудня 2019 року, який складений уповноваженою на те особою, а його зміст у повній мірі відповідає вимогам ст.256 КУпАП. При цьому протокол був підписаний особою, яка його склала, двома свідками та безпосередньо ОСОБА_1 , якому були роз`яснені права, передбачені ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП, (а.с. 2);

- в письмових поясненнях свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які підтвердили фактичні обставини події, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, а саме відмову водія ОСОБА_1 09.12. 2019 року о 13 год. 32 хв. від проходження огляду на стан сп`яніння, та жодних зауважень щодо правомірності дій працівників поліції як у письмових поясненнях, так і в протоколі не указали (а.с. 3);

- відеозаписом з нагрудної камери поліцейських, з якого вбачається факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння.

Відеозаписом подій, який є об`єктивним доказом у справі, незалежним від суб`єктивного сприйняття будь-якої особи, підтверджуються обставини відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння у лікаря нарколога, що свідчить про порушення ОСОБА_1 п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

Таким чином, суддя місцевого суду, проаналізувавши усі докази по справі, правильно встановив фактичні обставини правопорушення, визнавши доведеним невиконання водієм п. 2.5 ПДР України, отже дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Посилання захисника Коротова Д.П. на порушення працівниками поліції п. 12 Інструкції, а саме не надання йому відповідного направлення для проходження огляду на стан сп`яніння до найближчого закладу охорони здоров`я, в результаті чого він був позбавлений можливості у встановленому законом порядку пройти огляд на стан сп`яніння, є безпідставним, оскільки доказами по справі доведено, що ОСОБА_1 на пропозицію поліцейського відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я, а тому у поліцейського не було підстав для оформлення письмового направлення водія на огляд.

Доводи захисника Коротова Д.П. про те, що медичний висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 15.12.2019. № 009363, за само зверненням ОСОБА_1 , встановлює відсутність у нього станом на 11 год. 00 хв. 10 грудня 2019 року ознак сп`яніння, доводить його невинуватість у правопорушенні, не заслуговують на увагу, оскільки ОСОБА_1 не притягався до відповідальності за порушення п. 2.9 (а) ПДР України, тобто керування транспортним засобом в стані сп`яніння, його дії щодо відмови від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння утворюють окремий склад правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, до того ж огляд на стан сп`яніння, результати якого, на думку апелянта, повинні бути враховані в цьому провадженні, був проведений з порушенням вимог ст.266 КУпАП у відсутність поліцейського, отже вважається недійсним.

Окрім того, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 з будь-якими заявами до працівників поліції з приводу неправомірності їх дій не звертався, будь-яких скарг на неправомірність дій працівників поліції при складанні протоколу не подавав.

Адміністративне стягнення на ОСОБА_1 накладено з дотриманням вимог ст.33, ч.1 ст.130 КУпАП та в межах строків, передбачених ст.38 цього Кодексу.

Інших доводів, які б заслуговували на увагу і підтверджували позицію апелянта щодо незаконності постанови судді місцевого суду та наявності підстав для закриття провадження в справі, в апеляційній скарзі не наведено.

З огляду на те, що апеляційним переглядом справи щодо ОСОБА_1 не встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права, а висновки судді місцевого суду в постанові від 25 лютого 2020 року відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на належних та допустимих доказах і не спростовуються доводами апеляційної скарги, вважаю, що апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Федорова Д.С. слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Федорова Дмитра Сергійовича - залишити без задоволення.

Постанову Деснянського районного суду міста Києва від 25 лютого 2020 року щодо ОСОБА_1 - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О.М. Рудніченко