Справа № 747/168/20
Провадження№ 3/747/90/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.06.2020 року смт Талалаївка

Талалаївський районний суд Чернігівської області в складі:

головуючої судді Тіщенко Л.В.

секретаря Зірки В.П.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Талалаївка матеріали, що надійшли з Талалаївського ВП Прилуцького ВП ГУНП України в Чернігівській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, мешканця АДРЕСА_1 , такого, що не працює, раніше до адміністративної відповідальності не притягувався, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення в період з 19.04.2020 по 25.04.2020 ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 порушив правила самоізоляції та відмовився від обов`язкової обсервації, будучи особою, яка підлягає обов`язковій обсервації, чим порушив вимоги Постанови КМУ від 08.04.2020 № 262 «Про внесення змін до постанови КМУ від 11.03.2020 № 211» та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст. 44-3 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_1 суду показав, що при перетині кордону на пункті «Ягодин» він відмовився від обов`язкової обсервації, та як там не було умов для цього. Коли приїхав додому, то перебував на самоізоляції.

Суд, заслухавши особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Згідно з положеннями ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Відповідно до положень ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. В межах зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення обставин повинен провадитися їх судовий розгляд. З цього слідує, що протокол про адміністративне правопорушення є актом обвинувачення у вчиненні конкретного адміністративного правопорушення. Відповідно до положень ст. 245КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом. Згідно ст. 280КУпАП суддя при розгляді адміністративної справи зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Стаття 44-3 КУпАП передбачає відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами. Вказана норма права є бланкетною, а тому серед ознак суті такого адміністративного правопорушення обов`язково повинно бути посилання на конкретну норму нормативно-правового акту, яким встановлюється відповідні правила та якої не дотрималася особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, порушивши тим самим законодавчі приписи. У зв`язку з бланкетністю правової норми ст. 44-3 КУпАП посилання в протоколі на нормативно-правові акти які регулюють питання порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами є обов`язковим.

Натомість у протоколі, складеному посадовими особами Талалаївського ВП, зазначено посилання на порушення вимог Постанови КМУ від 08.04.2020 № 262, якою внесено зміни до Постанови КМУ від 11.03.2020 р № 211, тобто фактично порушено вимоги постанови КМУ від 11.03.2020 року.

Аналізуючи докази, зазначені на підтвердження наявності складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП ОСОБА_1 , суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до постанови КМУ від 11березня 2020 р. № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», на виконання повноважень, визначених у ст. 29 Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб» установлено з 12 березня 2020 р. до 11 травня 2020 р. на всій території України карантин. Постановою КМУ від 08 квітня 2020 року № 262 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211», викладено абзац п`ятий пункту 4 постанови в новій редакції, а саме, встановлено, що обов`язковій госпіталізації до обсерваторів (ізоляторів) які визначаються обласними, Київською міською державною адміністрацією підлягають особи, які здійснюють перетин державного кордону. Обов`язкова госпіталізація таких осіб до обсерваторів (ізоляторів) проводиться у порядку, визначеному цією постановою. Строк обсервації 14 днів. Також цією постановою затверджено Порядок проведення обов`язкової госпіталізації осіб, які здійснюють перетин державного кордону, до обсерваторів (ізоляторів). Постанова набрала чинності 10 квітня 2020 року. Але на час розгляду справи про адміністративне правопорушення - 03 червня 2020 року - Постановою КМУ № 392 від 20.05.2020 року всі пункти Постанову КМУ від 11.03.2020 року № 211 виключено. В той час, як саме порушення Постанови КМУ від 11.03.2020 року інкримінується особі згідно протоколу, без зазначення якого саме пункту. Тобто, на момент розгляду справи положення, зокрема, щодо обов`язкової госпіталізації осіб, які перетинають державний кордон України, та Порядок проведення обов`язкової госпіталізації осіб, які здійснюють перетин державного кордону, до обсерваторів (ізоляторів), вже втратили чинність.

Такими чином, у діях ОСОБА_1 на час розгляду справи відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП в частині відмови від обов`язкової обсервації, оскільки зазначене положення законодавства втратило чинність 20 травня 2020 року. А відповідно до ст. 8 КУпАП провадження в справах про адміністративне правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення. Оскільки норма закону, що встановлювала відповідальність за відмову від обов`язкової обсервації, вже скасована, тому відсутні підстави для притягнення до відповідальності за скасованою нормою закону.

Що стосується порушення ОСОБА_2 правил самоізоляції, то з матеріалів справи не вбачається, що ОСОБА_1 при перетині кордону 19 квітня 2020 року підписав інформовану добровільну згоду особи на проведення протиепідемічних та/або профілактичних заходів, затверджену постановою Головного державного санітарного лікаря України від 21.03.2020 №2, в якій надав згоду із запропонованим перебуванням на карантині (самоізоляції), у зв`язку з потенційним ризиком інфікуванням на гостру респіраторну хворобу, спричинену коронавірусом SARS-CoV-2, яка буде відбуватись шляхом його перебування в будинку за адресою місця його проживання. Тобто судом не встановлено, що ОСОБА_1 , в`їжджаючи на територію України прийняв умови і правила проходження карантину та погодився на власну самоізоляцію. При цьому суд зобов`язаний розглядати справу в межах тверджень про вчинення адміністративного правопорушення, вказаних стосовно особи у протоколі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст. 129 Конституції України, суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. З урахуванням положень ч.1 ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також з огляду на практику Європейського суду з прав людини у справах «Малофєєва проти Росії» («Malafeyevaу Russia», рішення від 30 травня 2013 року, заява №36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelinу.Russia» заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року), у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом). З огляду на зазначене, ЄСПЛ дійшов висновку, що суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції.

Згідно пункту 4 Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року №23-рп/2010конституційнийпринцип правової держави передбачає встановлення правопорядку, який повинен гарантувати кожному утвердження і забезпечення прав і свобод людини (статті 1, 3, частина друга статті 19 Основного Закону України). Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (частина друга статті 61); обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (частина третя статті 62); конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України(частина перша статті 64). У відповідності до п. 4.1 вказаного Рішення, Конституційний Суд України на підставі наведеного дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що необхідною умовою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є встановлення на підставі належних та допустимих доказів факту вчинення певного діяння такою особою та наявність в діянні цієї особи, що є суб`єктом правопорушення, всіх обов`язкових ознак складу певного адміністративного правопорушення. Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутність події і складу адміністративного правопорушення. Згідно з ч.1 п.3ст.284 КУпАП по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) при наявності обставин, передбачених ст. 247 КУпАП виносить постанову про закриття справи.

Суд враховує, що протокол не містить доказів того, що ОСОБА_1 ознайомлений з умовами самоізоляції, належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_1 підпадає під дію п. 5 Постанови КМУ № 211 в діючий на час складання протоколу в редакції суду не надано. Відповідно в судовому засіданні не знайшов підтвердження факт чи обставина, яка би обумовлювала необхідність обов`язкової обсервації, визначення місця такої обсервації та відповідної відповідальності за його порушення, також не доведено порушення встановленого режиму самоізоляції, оскільки не доведено, що такий режим відносно ОСОБА_1 був встановлений у відповідності до вимог діючого законодавства. До того ж усі пункти Постанови КМУ № 211 від 11.03.2020 року виключено на підставі Постанови КМУ № 392 від 20.05.2020 року. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази та надавши їм оцінку, суд вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутні ознаки правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, що інкримінувались при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, тому провадження по справі необхідно закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що право на справедливий суд гарантоване ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, прийнятою Радою Європи 04.11.1950 року, ратифікованою Україною 17.07.1997 року, відповідно до неї суд встановлює обґрунтованість будь-якого висунутого проти особи обвинувачення. Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. За встановлених у судовому засіданні обставин, у діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення внаслідок недоведеності вини, передбаченого ст.44-3КУпАП та наявні підстави для закриття провадження у справі.

Керуючись ст.1,9,23,33,44-3,247,276-285,294 КУпАП , суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 44-3 КУпАП закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду протягом десяти діб з дня винесення.

Суддя: Л.В.Тіщенко