Провадження № 33/824/1655/2020 Суддя в 2-й інстанції Свінціцька О.П.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І м н е м У к р а ї н и

26 травня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд

в особі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Свінціцької О.П., з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , її захисника - адвоката Ткачука О.В., законного представника потерпілого Яркової Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою захисника Ткачука О.В. на постанову судді Солом`янського районного суду м. Києва від 26.02.2020,

в с т а н о в и в:

Постановою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 26 лютого 2020 року провадження про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 1734 КУпАП щодо

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

закрито у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення;

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення АПР18 №142337 від 25.11.2019 року, ОСОБА_1 , будучи вихователем ДНЗ № 355 м. Києва, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , вчинила булінг щодо малолітнього вихованця ОСОБА_2 2014 року народження, що виразилось в тому, що 12.08.2019 ОСОБА_1 викинула іграшку ОСОБА_3 , чим завдала останньому ймовірної психологічної травми та 27.08.2019 застосувала до ОСОБА_3 фізичну силу, чим завдала останньому фізичного болю.

Рішення про закриття провадження у справі суддя місцевого суду мотивувала тим, що на день розгляду справи в суді строки, передбачені ч.3 ст. 38 КУпАП закінчились.

В апеляційній скарзі захисника Ткачука О.В. указано на незаконність постанови судді та необхідність її скасування. В обґрунтування доводів апеляційної скарги послався на те, що матеріали справи не містять жодного належного та допустимого доказу вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 1734 КУпАП. Так, апелянтом указано на те, що висновки суду першої інстанції з приводу події, яка мала місце 12.08.2019 є необґрунтованими та не відповідають матеріалам справи, а також спростовуються показаннями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Разом з тим захисник указав, що судом першої інстанції не було надано належної оцінки показанням свідка ОСОБА_5 , яка була безпосереднім свідком події, що мала місце 12.08.2019, однак судом було надано перевагу показанням ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Щодо події, яка мала місце 27.08.2019 стороною захисту зазначено, що будь-яких належних та допустимих доказів, які підтверджували застосуванням заходів фізичного впливу у вигляді нанесення удару в живіт ОСОБА_8 з боку вихователя ОСОБА_1 матеріали справи не містять. Вважав, що експертне дослідження «Висновок спеціаліста щодо роботи в Зеленій кімнаті з дитиною ОСОБА_9 » від 14.10.2019 є неналежним та недопустимим доказом підтвердження факту нанесення 27.08.2019 ОСОБА_1 удару в живіт малолітній дитині ОСОБА_8 , та вказаний висновок, на думку сторони захисту, є не висновком експерта в розумінні ст. 251 КУпАП. За наведених обставин просив скасувати оскаржувану постанову та закрити провадження на підставі п.1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

В запереченнях на апеляційну скаргу, ОСОБА_10 указала на те, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 1734 КУпАП повністю підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. Відтак, вважала висновки суду першої інстанції про необхідність притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст. 1734 КУпАП правильними та такими, що ґрунтуються на вимогах закону, а апеляційну скаргу захисника безпідставною. Просила постанову залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Вислухавши пояснення:

ОСОБА_1 та її захисника, які подану апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити;

ОСОБА_10 , яка заперечували щодо задоволення апеляційної скарги захисника Ткачука О.В.;

вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника підлягає до задоволення з наступних підстав.

Рішення про необхідність закриття провадження у цій справі суддя місцевого суду мотивував тим, що у діях ОСОБА_1 вбачаються ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 1734 КУпАП, однак на момент розгляду справи закінчилися строки накладення адміністративного стягнення, передбачені ст. 38 КУпАП. Однак такий висновок не ґрунтується, як на матеріалах справи, так і на вимогах закону і погодитись із ним не можливо.

Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 1734 КУпАП характеризується:

діяннями учасників освітнього процесу, які полягають у психологічному, фізичному, економічному, сексуальному насильстві, у тому числі із застосуванням засобів електронних комунікацій, що вчиняються стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи або такою особою стосовно інших учасників освітнього процесу;

наслідками у вигляді заподіяння чи можливості заподіяння шкоди психічному або фізичному здоров`ю потерпілого;

причинному зв`язку між діяннями та наслідками.

Суб`єктивна сторона цього адміністративного правопорушення характеризується умислом. Мотивом даного правопорушення може бути, як особиста неприязнь до потерпілого так і бажання самоутвердитися у суспільстві чи у будь-якій суспільній групі. Метою цього адміністративного правопорушення є завдання чи можливість завдання потерпілому фізичної чи психологічної шкоди.

Об`єктом даного адміністративного правопорушення є суспільні відносини, які захищають фізичне та психологічне здоров`я потерпілого, його фізичну недоторканість, честь, гідність, сексуальну свободу.

За результатами апеляційного розгляду встановлено, що у ході розгляду справи у суді першої інстанції зазначені обставини, які утворюють склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 1734 КУпАП не були доведені поза розумним сумнівом.

Так, відповідно до диспозиції ч.1 ст. 1734 КУпАП обов`язковою ознакою об`єктивної сторони є неодноразовість вчинення дій, передбачених даною нормою закону. Між тим, факт неодноразовості вчинення дій, передбачених зазначеною нормою закону у ході апеляційного розгляду не встановлено. По епізоду обвинувачення у застосуванні насильства до малолітнього, суд звертає увагу на відсутність достатньої кількості належних та допустимих доказів, які би цю обставину підтверджували. Зокрема, із матеріалів справи вбачається, що ця обставина стверджується лише матір`ю малолітнього ОСОБА_10 . У поєднанні із фактом неприязних стосунків, які виникли між ОСОБА_10 та ОСОБА_1 зазначені пояснення не можливо визнати належним доказом зазначеної вище події. Стосовно висновку щодо роботи в Зеленій кімнаті з дитиною ОСОБА_11 складеного 14.10.2019 року спеціалістом ОСОБА_12 , то відповідно до ст. 251 КУпАП та Глави 21 КУпАП спеціаліст не є самостійною процесуальною особою, а висновок спеціаліста не є належним джерелом доказів. Щодо змісту цього висновку, то із розділу про результати психодіагностичного дослідження вбачається те, що повноцінне психодослідження не проводилось, а щодо обставин події ОСОБА_13 дав незначні пояснення. Сукупність указаних даних виключають можливість визнання зазначеного висновку у якості належного та допустимого доказу зазначеної вище події. Жодних інших доказів, які би підтверджували факт застосування щодо малолітнього ОСОБА_14 фізичного насильства ОСОБА_1 матеріали справи не містять. Таким чином, суд приходить до висновку про недоведеність зазначеного факту, необґрунтованість у цій частині як висунутого обвинувачення, так і висновків судді місцевого суду.

Суд вважає, що у судовому засіданні не доведено і наявність у діях ОСОБА_1 суб`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 1734 КУпАП. На думку суду, вчинення будь-яких дій, які проявляються у психологічному, фізичному, економічному чи сексуальному насильстві не утворюють складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 1734 КУпАП за відсутності зазначених вище мотивів та мети цього адміністративного правопорушення. Між тим, матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 , вчинивши дії у вигляді викидання іграшки ОСОБА_14 , мала умисел, направлений на цькування останнього, діяла з метою його приниження чи з метою завдання шкоди його психологічному чи фізичному здоров`ю. На думку суду, вчинення таких дій внаслідок неправильного застосування, умисного чи з необережності, норм і методів виховання не утворює складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 1734 КУпАП, за певних умов може бути підставою для притягнення особи до дисциплінарної чи іншого виду відповідальності, у тому числі і адміністративної за іншими, відмінними від ч.1 ст. 1734 статтями КУпАП.

Неврахування зазначених вище обставин під час розгляду справи у суді першої інстанції призвело до ухвалення рішення, яке не відповідає вимогам закону. У зв`язку із цим, постанова судді Солом`янського районного суду м. Києва від 26 лютого 2020 року щодо ОСОБА_1 підлягає скасуванню. Враховуючи те, що у ході розгляду справи у діях ОСОБА_1 не було встановлено складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 1734 КУпАП, провадження у цій справі підлягає закриттю із підстав, передбачених п.1.ч.1. ст. 247 КУпАП.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 247,ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника Ткачука О.В. задовольнити.

Постанову судді Солом`янського районного суду м. Києва від 26 лютого 2020 року щодо ОСОБА_1 скасувати.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 1734 КУпАП закрити, у зв`язку із відсутністю у її діях складу даного адміністративного правопорушення, тобто із підстав, передбачених п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя О.П. Свінціцька