Номер провадження: 33/813/727/20
Номер справи місцевого суду: 511/230/20
Головуючий у першій інстанції Бобровська І. В.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.06.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

судді - Комлевої О.С.,

з участю секретаря судового засідання Воронової Є.Р.,

особи, яка притягається

до адміністративної відповідальності ОСОБА_1

захистника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову судді Роздільнянського районного суду Одеської області від 06 травня 2020 року, відносно ОСОБА_1 , притягнутого до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

Короткий зміст оскаржуваної постанови суду першої інстанції.

Постановою суду першої інстанції від 06 травня 2020 року, ОСОБА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КупАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн. без позбавленням права керування транспортними засобами.

Стягнуто 420 грн. 40 коп. судового збору на користь держави.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

На дану постанову суду, адвокат Бардук В.І., в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності- ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову суду скасувати та ухвалити нову, якою закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення за відсутністю складу адміністративного правопорушення у діях ОСОБА_1 .

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_2 , посилається на те, що висновки суду першої інстанції не обґрунтовані, постанова прийнята із значними порушеннями норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню. Оскільки, факт того, що ОСОБА_1 керував мопедом «Honda Dio» жодним доказом з матеріалів справи не підтверджується. Співробітниками патрульної поліції не було надано запис з відео-реєстратора, яким обладнаний автомобіль патрульної поліції, який би підтвердив факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом. Крім того, складанню протоколу про адміністративне правопорушення не передувала зупинка транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , що підтверджується поясненнями понятих.

Враховуючи вищезазначене, ОСОБА_2 ставить питання щодо скасування постанови та прийняття нової постанови, якою встановити у діях ОСОБА_1 відсутність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та закрити провадження.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення ОСОБА_2 апеляційний суд дійшов висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступного.

У відповідності до положень ст.1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Частиною 7 ст.294 КпАП України передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно зі ст.245 КУпАП, провадження по справам про адміністративні правопорушення повинно бути засновано на своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванню обставин справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, суд першої інстанції вважав, що вина останнього доведена та підтверджена належними та допустимим доказами.

Апеляційний суд вважає, що під час судового розгляду даної справи, суд першої інстанції дотримався вказаних норм права та дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Матеріалами справи встановлено, що 09.02.2020 року о 23:30 год. ОСОБА_1 перебуваючи у м. Роздільна, по вул. Європейській, 14, керував мопедом HONDA DIO 28, з явними ознаками алкогольного сп`яніння, що виражалось різким запахом алкоголю з ротової порожнини, нестійкою ходою та неясною мовою. Від проходження медичного огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 відмовився в присутності двох свідків.

Таким чином ОСОБА_3 порушив вимоги п. 2.5 Правил Дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення підтверджується зібраними по справі доказами, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ОБ №097503 від 09.02.2020 року (а.с.3);

- письмовими поясненнями свідка ОСОБА_4 , згідно яких, 09.02.2020 року він був запрошений в якості свідка проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_5 , та у його присутності ОСОБА_5 відмовився пройти обстеження (а.с. 4);

- письмовими поясненнями свідка ОСОБА_6 , згідно яких, 09.02.2020 року він був запрошений в якості свідка проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_5 , та у його присутності ОСОБА_5 відмовився пройти обстеження (а.с 5);

- письмовими поясненнями свідка ОСОБА_7 , згідно яких, 09.02.2020 року він став очевидцем обставин, як невідомий йому чоловік з ознаками алкогольного сп`яніння, біля магазину «Лимон» сів за кермо мопеду та перетнувши проїзджу частину, поїхав за поліклініку, за ним одразу поїхали співробітники поліції на автомобілі «Рено Дастер» з увімкненими проблисковими маячками. В подальшому він побачив, як співробітники поліції викотили мопед на вул. Європейську та почали складати протокол про адміністративне правопорушення (а.с.6);

- поясненнями інспекторів Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області Невинського ОСОБА_8 . ОСОБА_9 та Насрідінова Р.А.

Зазначені докази, які були повторно досліджені в ході апеляційного розгляду, узгоджуються між собою, є належними, допустимими та повністю підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130КУпАП.

Одним з основоположних принципів судочинства у справах про адміністративні правопорушення є принцип диспозитивності, відповідно до якого учасники адміністративно-юрисдикційного провадження за власним розсудом можуть розпоряджатися своїми правами: звертатися чи не звертатися зі скаргами в органи адміністративної юстиції, знайомитися чи не знайомитися з матеріалами справи, заявляти клопотання, користатися послугами перекладача, оскаржити постанови по справах про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст.23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Згідно з ч.2 ст.33 КУпАП, при накладені стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Апеляційний суд вважає, що адміністративне стягнення відносно ОСОБА_1 було накладене судом першої інстанції з дотриманням вимог статей 23, 33 КУпАП в межах санкції ч. 1 ст.130 КУпАП.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду, оскільки вони відповідають обставинам справи, наявним доказам та вищевказаним нормам права.

Доводи апеляційної скарги про про те, що факт того, що ОСОБА_1 керував мопедом «Honda Dio» жодним доказом з матеріалів справи не підтверджується не знайшли свого підтвердження, оскільки ОСОБА_1 , у присутності свідків, відмовився від проходження будь-якого огляду на стан алкогольного сп`янінням, оскільки стверджував, що не керував транспортним засобом, а отже й не повинен проходити відповідний огляд на стан сп`яніння. Акт огляду відносно нього не складався, оскільки спеціальні технічні засоби не застосовувались, а ознаки алкогольного сп`янінням були відображені в фабулі протоколу про адміністративне правопорушення (різкий запах алкоголю з ротової порожнини, нестійка хода, неясна мова).

Доводи апеляційної скарги про те, що складанню протоколу про адміністративне правопорушення не передувала зупинка транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , також не знайшли свого підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, оскільки в матеріалах справи містяться пояснення свідка ОСОБА_7 , які узгоджуються з поясненнями інспекторів поліції ОСОБА_10 та ОСОБА_11 вбачається, що працівники поліції переслідували особу на мопеді, який перетнувши проїзджу частину, поїхав за поліклініку, за ним одразу поїхали співробітники поліції на автомобілі «Рено Дастер» з увімкненими проблисковими маячками.

Доводи апеляційної скарги про недоведеність вини ОСОБА_1 в скоєнні адміністративного правопорушення є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи.

Диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає настання адміністративної відповідальності за: 1) керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння....; 2) передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів; 3) відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння...

Отже, дії ОСОБА_1 правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Накладаючи на ОСОБА_1 адміністративне стягнення, суд першої інстанції обґрунтовано застосував стягнення у вигляді штрафу у розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян. Оскільки, у відповідності до п.28 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» №14 від 23.12.2005 року з змінами, суди не вправі застосовувати адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування усіма видами транспортних засобів, коли винна особа взагалі не отримувала такого права.

Тому, враховуючи характер вчиненого правопорушення, відсутність у правопорушника права на керування транспортними засобами, суд дійшов вірного висновку, що на ОСОБА_1 належить накласти стягнення у виді штрафу в розмірі, передбаченому санкцією ст. 130 ч. 1 КУпАП без позбавлення права керування транспортними засобами.

З урахуванням вищевказаного, апеляційний суд вважає, що матеріали адміністративної справи щодо ОСОБА_1 , містять достатньо фактичних даних, які свідчать про обґрунтованість висновку суду, щодо доведеності вини останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1ст.130 КУпАП, а саме, у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Інших правових доводів, які б спростовували висновки суду першої та були підставою для її скасування або зміни, апелянтом не наведено і під час апеляційного розгляду не встановлено.

При визначені виду та міри адміністративного стягнення, судом були додержані вимоги ст.33 КУпАП на накладено стягнення у межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП, яка є безальтернативною.

Позиція апелянта, яку він висловив в апеляційній скарзі щодо невизнання своєї вини розцінюється апеляційним судом як спосіб самозахисту та уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення.

Підстав для скасування постанови суду першої інстанції апеляційний суд не вбачає.

У відповідності до ч.8 ст.294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право: залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін; скасувати постанову та закрити провадження у справі; скасувати постанову та прийняти нову постанову; змінити постанову.

Керуючись ст. ст. 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу захисника Бардука Віктора Іордановича залишити без задоволення.

ПостановуРоздільнянського районного суду Одеської області від 06 травня 2020 року залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню в касаційному порядку на підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду О.С. Комлева