КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ 33/824/1095/2020 Суддя І інстанції - Ларіна О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2020 року суддя Київського апеляційного суду Ковальська В.В., за участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 , розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Білоцерківсь кого міськрайонного суду Київської області від 26 вересня 2019 року про визнання винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 вересня 2019 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік.

Згідно з постановою судді 01.09.2019 об 11.10 водій ОСОБА_1 , рухаючись в м. Біла Церква Київської області по вул. Пилипа Орлика, 66, керував транспортним засобом Honda Dio, державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, не стійка хода. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальністьч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та порушення вимог процесуального закону, просить скасувати постанову судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 вересня 2019 року, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Апелянт вказує на те, що справа була розглянута судом у його відсутність, бо він не був належним чином повідомленим про час слухання справи в суді.

Висновки суду про те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння та відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, на думку апелянта, не відповідають обставинам справи та не підтверджені належними і допустимими доказами.

Зокрема, письмові пояснення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а також рапорт поліцейського ОСОБА_9 , які не були допитані в якості свідків, не є доказами в розумінні ст. 251 КУпАП.

Що стосується пояснень свідків, то з них вбачається, що шаблон таких пояснень завчасно був виготовлений та наданий свідку в якому лише від руки заповнювались певні дані особою, яка відбирала пояснення. При цьому, такі пояснення по суті наданих свідчень не записувались свідками власноручно і не записувались зі слів свідків, особою, яка їх відбирала на місці події, а так званий «свідок» ОСОБА_4 взагалі відмовився від підпису у наданих поясненнях.

При цьому, судом залишено поза увагою, що спочатку о 11 год. 30 хв. поліцейським був складений протокол про адміністративне правопорушення про те, що я в присутності двох свідків відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння, а вже потім, як вбачається з пояснень свідка ОСОБА_3 його було запрошено співробітниками поліції в якості свідка о 11 год. 35 хв., а свідка ОСОБА_4 о 11 год. 40 хв.

Вказані обставини спростовують висновок суду про те, що апелянт в присутності двох свідків відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння.

В матеріалах справи відсутні докази належним чином оформленого направлення ОСОБА_1 на огляд з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, що свідчить про порушення працівником поліції встановленого законом порядку проходження огляду на стан сп`яніння.

Всі перераховані вище обставини у своїй сукупності свідчать про недоведеність того, що ОСОБА_1 керував автомобілем з ознаками алкогольного сп`яніння та відмовився проходити медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку.

Разом з тим, огляд особи на стан сп`яніння, проведений з порушенням зазначеного у ст. 266 КУпАП порядку вважається недійсним, і не є доказом по справі про адміністративне правопорушення.

Апелянт зазначає, що він не керував транспортним засобом (моторолером), а котив його у двір, а відтак згідно п. 1.10 ПДР він був фактично пішоходом та не міг порушити вимоги ПДР України, за що передбачена відповідальність згідно ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляції стверджується, що 01.09.2019 року ОСОБА_1 перебував за місцем свого проживання в будинку АДРЕСА_2 на моторолері марки «HONDA DIO» в той день їздив у своїх справах по місту його син ОСОБА_7 .

Близько 11 години син зателефонував ОСОБА_1 і повідомив, що під`їде через кільки хвилин до будинку на моторолері, сказав, що дуже поспішає, а тому просив вийти ОСОБА_1 з двору, щоб забрати моторолер.

ОСОБА_1 вийшов з двору, кілька хвилин стояв біля моторолера, якого залишив син. Викуривши сигарету, почав котити моторолер у двір і в цей час до домоволодіння під`їхав службовий автомобіль патрульної поліції.

Один з поліцейських почав вимагати у ОСОБА_1 документи, мотивуючи це тим, що ОСОБА_1 порушив правила дорожнього руху.

На висловлену підозру поліцейського про те, що він перебуває у стані алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 запропонував пройти огляд на приладі "Драгер", але у поліцейських такого приладу не було і поліцейський наполягав на проведенні огляду у медичному закладі.

Обурившись поведінкою поліцейських, ОСОБА_1 , вкотре повідомив, що не керував моторолером і не вживав алкогольні напої, що хоче пройти огляд на місці, а тому вимога пройти огляд у медичному закладі незаконна. Після чого поліцейський склав протокол.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Висновок, викладений у постанові судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 вересня 2019 року про винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, при обставинах, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується наведеними у постанові доказами: відомостями, які містяться у протоколі про адміністративне правопорушення, поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, відеозаписом з нагрудної камери поліцейського.

Версія ОСОБА_1 , про те, що він не керував транспортним засобом, а лише вийшов з двору, що забрати моторолер, залишений його сином, спростовується відеозаписом з нагрудної камери поліцейського.

Так, з відеозапису з нагрудної камери поліцейського убачається, що на запитання працівників поліції про причини поїздки на моторолері без захисних засобів та без сорочки, ОСОБА_1 відповів, що він їздив без сорочки в село Докучаєво, до сина.

У процесі спілкування з працівниками поліції біля його двору ОСОБА_1 не вказував на те, що моторолер залишив біля двору його син, а він лише мав забрати транспортний засіб, натомість вказував, що їздив у справах в с. Докучаєво.

Після того, як працівники поліції виказали підозру у тому, що ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння, останній почав наголошувати на тому, що працівники поліції не зупиняли його, коли він керував мопедом, а він під`їхав до двору та пішов за документами, бо документи були вдома.

На пропозицію поліцейських пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 категорично відмовився, вказуючи, що він не вживав спиртні напої.

На повторну пропозицію працівників поліції пройти огляд на стан сп`яніння ОСОБА_1 відмовився, зауваживши, що "пиво покаже 0,25 проміле".

Отже, відеозаписом з нагрудної камери поліцейського спростовується твердження апелянта про те, що ОСОБА_1 зголошувався на проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння із застосуванням приладу "Драгер".

Із відеозапису з нагрудної камери поліцейського також убачається, що при складанні протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 присутні на місці, окрім ОСОБА_1 та свідків, сторонні особи заважали поліцейським у їх роботі, висловлювалися на адресу поліцейських нецензурною лайкою, хапали поліцейських за руки, одяг та відеокамеру, а також вказували, що поліцейські безпідставно складають протокол відносно ОСОБА_1 .

Відеозаписом з нагрудної камери поліцейського підтверджується, що після складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 поліцейський у присутності ОСОБА_1 та двох свідків оголосив зміст протоколу.

При цьому після оголошення обставин вчинення адміністративного правопорушення, поліцейський тричі запропоновував ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння із застосуванням приладу "Драгер" чи в закладі охорони здоров`я, проте ОСОБА_1 відмовився від проведення такого огляду.

До-речі, в матеріалах справи є направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з яким водій транспортного засобу ОСОБА_1 направлявся на огляд до закладу охорони здоров`я.

На відеозапису з нагрудної камери поліцейського зафіксовано, що присутній при пропозиції поліцейського ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння свідок ОСОБА_4 відмовився підписувати письмове пояснення та протокол про адміністративне правопорушення, посилаючись на те, що він не бачив факту керування транспортним засобом ОСОБА_1 .

Разом з тим, свідок ОСОБА_8 , не заперечуючи ознак алкогольного сп`яніння, виявлених поліцейським у ОСОБА_1 , зокрема, запах алкоголю з порожнини рота, заявив що ОСОБА_1 "випив сто грамів" після того, як керував транспортним засобом.

Таким чином, згідно із записом з нагрудної відеокамери поліцейського, поліцейський неодноразово пропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння із застосуванням приладу "Драгер" чи в закладі охорони здоров`я у присутності двох свідків, як того вимагає процедура проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, і ОСОБА_1 відмовився від проведення такого огляду, а тому твердження апелянта про те, що поліцейські порушили порядок проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, запропонувавши йому відразу проведення огляду у медичному закладі є безпідставними.

За наявності доказів, які містяться у записах з нагрудної відеокамери поліцейського, враховуючи обстановку, у якій складався протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , а також мотиви, з яких свідок ОСОБА_8 відмовився підписувати протокол про адміністративне правопорушення та письмове пояснення, суддя апеляційного вважає доведеною ту обставину, що ОСОБА_1 у присутності двох свідків відмовився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку.

При цьому суддя апеляційного суду вважає неспроможними доводи апеляційної скарги про те, що письмові пояснення свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , та рапорт поліцейського Мазуренка І.М. не можуть бути доказами в розумінні ст. 251 КУпАП, оскільки вказані особи не допитувались в судовому засіданні.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та ніші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а також іншими документами.

Отже, згідно з ч. 1 ст. 251 КУпАП письмові пояснення свідків та рапорт працівника поліції є джерелом доказів у справі про адміністративне правопорушення.

Питання щодо допиту в судовому засіданні свідків та працівників поліції, які складали ті чи інші документи, стосується перевірки наявних у справі доказів і вирішується у кожному конкретному випадку за клопотанням учасників судового розгляду або за ініціативою суду.

У даній справі особа, яка притягувалась до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 не заявляв клопотання про допит в судовому засіданні свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_9 .

Суддя апеляційного, зважаючи на те, що всі обставини, на які посилався в апеляційній скарзі ОСОБА_1 , зафіксовані відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, не вбачав підстав для допиту свідків в судовому засіданні апеляційної інстанції.

Зважаючи на те, що наявні у справі докази в сукупності підтверджують винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, при обставинах, встановлених судом першої інстанції, суддя апеляційного суду не приймає до уваги доводи апеляційної скарги щодо недоведеності винуватості особи, яка притягувалась до адміністративної відповідальності.

За таких обставин суддя апеляційного суду не вбачає підстав для скасування постанови судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 вересня 2019 року про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Суддя апеляційного суду, вважаючи слушними доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо порушення його права на участь в судовому засіданні суду першої інстанції, зауважує, що вказане порушення не впливає на висновки, викладені у постанові судді районного суду про доведеність винуватості особи та не може бути підставою для скасування постанови судді із закриттям провадження у справі у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Окрім того, права особи, яка притягувалась до адміністративної відповідальності, були поновлені в судовому засіданні апеляційної інстанції, позаяк ОСОБА_1 , будучи присутнім в судовому засіданні, мав реальну можливість скористатись правами, передбаченими ст. 268 КУпАП, що він і зробив.

Разом з тим, постанова судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 вересня 2019 року щодо ОСОБА_1 підлягає зміні у порядку, передбаченому ч. 7 ст. 294 КУпАП, якою передбачена можливість для судді апеляційного суду вийти за межі апеляційної скарги у разі встановлення неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Так, в матеріалах справи є довідка про відсутність відомостей про отримання посвідчення водія ОСОБА_1 (а.с. 9), яка залишилась поза увагою судді районного суду.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснив, що років десять тому він був позбавлений права керування транспортними засобами та з того часу не отримував посвідчення водія.

Отже, згідно з матеріалами справи у ОСОБА_1 відсутнє право на керування транспортними засобами, а відтак він не міг бути позбавленим такого права.

У зв`язку з наведеним з постанови судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 вересня 2019 року щодо ОСОБА_1 необхідно виключити застосування адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі наведеного та керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

В порядку ч. 7 ст. 294 КУпАП постанову судді Білоцерківсь кого міськрайонного суду Київської області від 26 вересня 2019 року про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, змінити: виключити застосування адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на один рік.

В решті постанову залишити без змін.

Постанова судді апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду В.В. Ковальська