Справа № 428/2760/20
Провадження №3/428/967/2020
Постанова

іменем України

26 травня 2020 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді Комплєктової Т.О.,

за участі секретаря судового засідання Кожем`яки А.В.,

розглянувши адміністративний матеріал про притягнення до адміністративної відповідальності ч. 4 ст. 121 КУпАП, які надійшли з управління патрульної поліції в Луганській області, у відношенні:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків у матеріалах справи відсутній, посвідчення водія НОМЕР_1 , яке вилучене 21.03.2020, який працює водієм у Рітейл логістік, зареєстрований та мешкає за адресою АДРЕСА_1 ,

встановив:

До Сєвєродонецького міського суду Луганської області надійшов матеріал про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 121 КУпАП ОСОБА_1 , на підставі протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 293751, складеного 21.03.2020 поліцейським взводу 1 роти 4 батальйону УПП в Луганській області Риндіною А.Є.

Як вбачається з зазначеного протоколу, 21.03.2020 о 16 годині 27 хвилин ОСОБА_1 у місті Сєвєродонецьку по вул. Б. Ліщини керував транспортним засобом марки «ВАЗ», моделі 21013, реєстраційний номер НОМЕР_2 , на якому відсутні передбачені конструкцією дзеркала заднього виду, що вчинено ОСОБА_1 повторно протягом року і є порушенням п. 31.4.7 «а» Правил дорожнього руху.

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, про день, час та розгляд адміністративної справи був повідомленим належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення відділу поштового зв`язку ПАТ «Укрпошта», але про причину неявки ОСОБА_1 суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи також не надходило.

З огляду на те, що при повідомленні судом про місце і час розгляду справи, та вжиття всіх заходів щодо унеможливлення порушення процесуальних прав особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , будучи обізнаним про складання щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення, а також належним чином повідомлення про те, що розгляд адміністративної справи відбудеться у Сєвєродонецькому міському суді, не дивлячись на достатність часу для того, щоб з`явитися до суду та дізнатися про рух справи, не вжив заходів для явки до суду, не зважаючи на неодноразові повідомлення про виклик, не подав письмових заперечень проти протоколу, тому суд вважає, що такі дії учасника процесу направлені на затягування розгляду справи, з метою уникнення відповідальності за вчинене правопорушення проти безпеки дорожнього руху.

Ураховуючи принцип судочинства, зазначений в практиці Європейського Суду з прав людини, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, суд вважає за необхідне провести розгляд справи за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Дослідивши надані матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративне правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності,запобігання правопорушення, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно зі ст. 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами. При цьому орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

У відповідності з ч. 4 ст. 121 КУпАП адміністративна відповідальність передбачена за повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених частиною першою - третьою цієї статті, а саме: керування водієм транспортним засобом, що підлягає обов`язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов.

Проте, при складанні протоколу відносно ОСОБА_1 , а також при оформленні матеріалів, окрім протоколу про адміністративне правопорушення, а також відомостей щодо притягнення до адміністративної відповідальності будь-яких інших безпосередніх доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення не надано. Між іншим, у протоколі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 вказано, що конструкцією його транспортного засобу не передбачено встановлення бокових дзеркал заднього виду, а надані до протоколу матеріали не містять інформації, що дані пояснення вивчались посадовою особою, якою складено протокол про адміністративне правопорушення. Не надано до матеріалів також і відомостей щодо технічних характеристик транспортного засобу (наявність тих чи інших вузлів та агрегатів) визначених заводом виробником.

При цьому, таким доказами повинні бути фото, відеоматеріали, які в порушення ст. 243 КУпАП не лише не надані, а й не зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення. До матеріалів надано диск з відеозаписом з нагрудних камер працівників поліції, однак дані відеозаписи не спростовують версію ОСОБА_1 щодо не встановлення дзеркал заводом виробником.

Отже, враховуючи надані ОСОБА_1 у протоколі зауваження, а також відсутність в наданих суду матеріалах справи будь-яких доказів в підтвердження викладених в протоколі про адміністративне правопорушення обставин та спростування версії ОСОБА_1 , суд не вбачає підстав ставити під сумнів наведені у протоколі про адміністративне правопорушення посилання ОСОБА_1 щодо не встановлення дзеркал заводом виробником.

Враховуючи ці обставини, суд не оцінює наявність такої обставини як повторність вчинення адміністративного правопорушення.

Згідно ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення». Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку». А згідно з положеннями ч.3 ст.6 Конвенції кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя, тощо.

Приймаючи до уваги, що всі сумніви щодо доведеності вини правопорушника слід тлумачити на його користь, за відсутності переконливих доказів вини ОСОБА_1 , суд приходить до висновку, що при розгляді справи не доведено, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 121 КУпАП.

Згідно з вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов`язок відповідно до закону здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення.

Відповідно до цієї ж статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов`язок сприяти максимальному забезпеченню процесуальних прав учасників судового провадження.

Презумпція невинуватості - є конституційною гарантією, яка закріплена статтею 62 Основного закону України та передбачає, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Положеннями ч. 1 ст. 11 Загальної Декларації прав людини від 10.12.1948 та ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 01.11.1950, ратифікованою Україною 17.97.1997 передбачено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Суд наголошує, що правова природа адміністративної відповідальності також ґрунтується на конституційних принципах та правових презумпціях.

Так, згідно п. 4.1. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року N 23-рп/2010 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 14-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (справа про адміністративну відповідальність у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху) зазначено, що Конституційний Суд України дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Наведені правові позиції закріплюють, що особа не вважається винною, доки її вина не буде доведена у встановленому законом порядку. Тобто особа не повинна доказувати свою невинуватість і його поведінка вважається правомірною, доки не доведено зворотнє.

В Рекомендаціях №R (91) 1 Комітету Міністрів Ради Європи «Про адміністративні санкції» одним із принципів застосування адміністративних стягнень є встановлення обов`язку нести тягар доказування саме для адміністративних органів (принцип 7).

Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) в своїх рішеннях неодноразово зазначав, що санкції, які згідно національному законодавству Договірних держав не входять у сферу кримінальних покарань, можуть вважатися такими в світлі положень Конвенції. У своїх рішеннях у справах «Малофєєв проти Росії від 30 травня 2013 року», «Малиге проти Франції від 23 вересня 1998 року», «Озтюрк проти Германії» ЄСПЛ визнав адміністративні правопорушення кримінальними злочинами, які підпадають під гарантії статі 6 Конвенції.

Крім того, у п.21 свого рішення у справі «Надточий проти України» від 15 травня 2008 року ЄСПЛ зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Європейський суд з прав людини (далі Суд) у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті п. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (справа «Камасінскі проти Австрії» рішення від 19.12.1989). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25.03.1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», рішення від 25.07.2000 року у справі «Матточія проти Італії», рішення від 20.04.2006 у справі «І.Н. та інш. проти Австрії»).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (рішення від 1 березня 2001 року у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п.3 ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини (рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Підсумовуючи викладене, суд вважає, що обставини, які викладені в протоколі про адміністративне правопорушення не підтверджені наданими матеріалами адміністративного провадження, що свідчить про відсутність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 121 КУпАП, тому суд вважає за необхідне провадження у справі закрити відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 1, 121, 245, 247,251, 252, 280, 283, 284, 294 КУпАП України, суд,

постановив:

Справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч. 4 ст. 121 КУпАП України, на підставі протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 293751 від 21.03.2020, закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 121 КУпАП України.

Постанова може бути оскаржена до Луганського апеляційного суду у десятиденний строк з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Сєвєродонецький міський суд.

Суддя Т. О. Комплєктова