Справа № 203/1347/20
Провадження № 3/0203/975/2020
ПОСТАНОВА

03 червня 2020 р. суддя Кіровського районного суду м. Дніпропетровська Підберезний Г.А., розглянувши матеріали адміністративної справи у відношенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який мешкає: АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

04.03.2020 о 21:29 годин водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Opel Vectra н.з. НОМЕР_1 на вул.Боброва, 21а в м. Дніпрі в стані наркотичного що підтверджується висновком КЗ «Дніпропетровського наркологічного диспансеру Дніпропетровської обласної ради» №1067 від 17.03.2020 чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Зазначений факт підтверджується висновком КЗ «Дніпропетровського наркологічного диспансеру Дніпропетровської обласної ради» №1067 від 17.03.2020, рапортом співробітника поліції.

Розгляд справи було призначено на 20.05.2020 09 год. 00 хв. У зв`язку із поданням заяви адвоката ОСОБА_1 Доронкіним І.І. про відкладення розгляду справи та надання можливості ознайомитися із матеріалами справи і судове засідання, було відкладено на 03.06.2020 09 год. 00 хв. та від ОСОБА_1 надійшла заява про повторне відкладення судового розгляду

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», суди повинні неухильно виконувати вимоги ст. 268 КУпАП, щодо розгляду справи про адміністративні правопорушення у присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності зазначеної особи, це можливо у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце та час розгляду і від неї не надійшло клопотання про його відкладення.

Відповідно до ч. 1ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод (далі Конвенція), встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Ратифікуючи Конвенцію, Україна взяла на себе обов`язки гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

Поняття справедливого судового розгляду передбачає можливість для особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, бути присутнім на засіданні. Ця можливість випливає із об`єкта і цілі ст. 6 ЄСПЛ, оскільки здійснення прав, гарантованих ст. 6 Конвенції, передбачає можливість вказаної особи бути вислуханою, а також необхідність перевірити точність її тверджень і співвставити їх з матеріалами судової справи.

Разом з тим, керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суд виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції в праві встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентним є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року. У вказаному Рішенні зазначено, що право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики ЄСПЛ вбачається, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом та потребою з боку держави регулювання доступу до суду.

Суддею відзначається, що законодавством встановлено строки здійснення провадження у справах про притягнення до адміністративної відповідальності з метою забезпечення учасникам процесу визначеності у часі, протягом якого суд розгляне справу. Передусім такі строки слугують інтересам особи, яка зазнає заходів впливу, оскільки наявність визначеного строку дає розуміння того, скільки триватиме такий вплив. Водночас протягом такого строку особу наділено процесуальними правами та обов`язками, що дає особі можливість, в тому числі з використанням адміністративного ресурсу (повноважень суду щодо витребування доказів, допиту свідків тощо), представити суду доводи на захист своєї правової позиції. Добросовісна участь особи у процесі вирішення її справи полягає в активній участі у розгляді її справи і недопущенні зловживань наданими їй правами.

Дотримання балансу між інтересами всіх сторін при розгляді справи покладено на суд, який, вирішуючи питання про права та обов`язки сторін, також зобов`язаний дотримуватися встановлених законодавством правил та строків розгляду справи.

Отже, приходжу до висновку про те, що ОСОБА_1 як особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, будучи обізнаним про складання щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення та направлення складених матеріалів до суду, ознайомившись із матеріалами справи у суді в яких вдруге без підтверджених підстав, просив знову відкласти розгляд справи, не вжив заходів для явки до суду, тому доходжу до висновку, що наведена поведінка учасника процесу є такою, що направлена на затягування розгляду справи, з метою спливу строку притягнення до адміністративної відповідальності, передбаченого статтею 38 КУпАП.

В той же час практика Європейського Суду з прав людини (зокрема рішення «Пономарьов проти України» від 3 квітня 2008) наголошує, що «сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження». Вказаним рішенням закріплено принцип судочинства, зазначений в практиці ЄСПЛ, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним. За таких підстав доходжу до висновку про необхідність провести розгляд справи за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, оскільки безпідставне умисне затягування справи нівелює завдання Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Таким чином, враховуючи, що судом вжито всіх можливих заходів для повідомлення ОСОБА_1 , з метою дотримання строків, передбачених ст. 38 КУпАП, доходжу висновку щодо можливості розглянути справу за відсутності вказаної особи на підставі матеріалів, які маються у справі.

З огляду на наведене суд вбачає в діях ОСОБА_2 зловживання наданими йому процесуальними правами та намір затягування судового процесу з метою уникнення відповідальності, адже, судом відкладався розгляд справи з урахуванням надання ОСОБА_3 чи його адвокатом можливості детально вивчити складені відносно нього матеріали та надання суду вмотивованих заперечень з приводу складених відносно нього матеріалів.

З урахуванням викладеного, враховуючи характер вчиненого правопорушення, особи правопорушника, ступінь вини, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, прихожу до висновку, що в діях ОСОБА_4 є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП і вважаю за необхідне підвергнути останнього адміністративному стягненню у вигляді штрафу у розмірі 600 (шестисот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що дорівнює 10200 (десять тисяч двісті) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Крім того, враховуючи результат розгляду даної справи, а також вимоги закріплені у п.5 ч.2 ст.4 закону України «Про судовий збір», суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір у розмірі 420,40грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 130, 284, 285 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Визнати ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Підвергнути ОСОБА_1 адміністративному стягненню за ч.1 ст.130 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 600 (шестисот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік та стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 420,40грн.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Апеляційна скарга подається до Дніпровського апеляційного суду через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя Г.А. Підберезний

Строк пред`явлення постанови до виконання три місяці з дня набрання чинності.

Постанова набрала чинності « ___ » _________________ 2020 року