10.06.2020 227/2255/20
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 червня 2020 року м. Добропілля

Суддя Добропільського міськрайонного суду Хоменко Д.Є., розглянувши матеріали, що надійшли від військового коменданта ІНФОРМАЦІЯ_1 , про притягнення до адміністративної відповідальності: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця м. Новоукраїнка Кіровоградської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , посада на службі старший солдат в/ч НОМЕР_1 , начальник складу стрілецького озброєння та засобів ближнього бою взводу матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 , у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.4 ст.172-11 КУпАП,
ВСТАНОВИВ:
10.06.2020 року до Добропільського міськрайонного суду від військового коменданта військової комендатури міста Покровськ надійшов адміністративний матеріал відносно ОСОБА_1 за ч.4 ст.172-11 КУпАП.

Відповідно до протоколу серії ДНК-2 №1923 від 08.06.2020 року вбачається, що старший солдат ОСОБА_1 , виконуючи обов`язки військової служби, умисно порушуючи військову дисципліну в умовах особливого періоду, 07.06.2020 року о 23.00 годині самовільно залишив місце служби, а саме н.п.Каменка Добропільського району Донецької області, чим вчинив правопорушення передбачене ч.4 ст.172-11 КУпАП.

Військовослужбовець ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, але до матеріалів справи була долучена його заява в якій останній просив розглянути справу без його участі, свою провину визнав в повному обсязі, заяв та доповнень не має.

Відповідно до ст.268 КУпАП, за таких обставин, справа може бути розглянута у відсутність ОСОБА_1 .

Таким чином в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч.4 ст.172-11 КУпАП, а саме самовільно залишив місце служби під час виконання обов`язків військової служби в умовах особливого періоду.

Відповідно до ч.1 ст.172-11 КУпАП покарання наступає за самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем строкової служби, а також нез`явлення його вчасно без поважних причин на службу у разі звільнення з частини, призначення або переведення, нез`явлення з відрядження, відпустки або з лікувального закладу тривалістю до трьох діб.
Як вбачається з положень частини 4 ст.172-11 КУпАП, відповідальність наступає за діяння, передбачені частинами першою або третьою цієї статті, вчинені в умовах особливого періоду.

Що стосується поняття «особливого періоду» суд зазначає таке.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про оборону України» (далі Закону України № 1932-XII), оборона України - це система політичних, економічних, соціальних, воєнних, наукових, науково-технічних, інформаційних, правових, організаційних, інших заходів держави щодо підготовки до збройного захисту та її захист у разі збройної агресії або збройного конфлікту.

Збройна агресія, відповідно до вказаного закону це застосування іншою державою або групою держав збройної сили проти України. Збройною агресією проти України вважається будь-яка з таких дій:

вторгнення або напад збройних сил іншої держави або групи держав на територію України, а також окупація або анексія частини території України;

блокада портів, узбережжя або повітряного простору, порушення комунікацій України збройними силами іншої держави або групи держав;

напад збройних сил іншої держави або групи держав на військові сухопутні, морські чи повітряні сили або цивільні морські чи повітряні флоти України;

засилання іншою державою або від її імені озброєних груп регулярних або нерегулярних сил, що вчиняють акти застосування збройної сили проти України, які мають настільки серйозний характер, що це рівнозначно переліченим в абзацах п`ятому - сьомому цієї статті діям, у тому числі значна участь третьої держави у таких діях;

дії іншої держави (держав), яка дозволяє, щоб її територія, яку вона надала в розпорядження третьої держави, використовувалася цією третьою державою (державами) для вчинення дій, зазначених в абзацах п`ятому - восьмому цієї статті;

застосування підрозділів збройних сил іншої держави або групи держав, які перебувають на території України відповідно до укладених з Україною міжнародних договорів, проти третьої держави або групи держав, інше порушення умов, передбачених такими договорами, або продовження перебування цих підрозділів на території України після припинення дії зазначених договорів.

Поняття особливого періоду, згідно вищевказаного закону визначається, як період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», особливий період це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до Закону України «Про боротьбу з тероризмом», антитерористична операція це комплекс скоординованих спеціальних заходів, спрямованих на попередження, запобігання та припинення терористичної діяльності, звільнення заручників, забезпечення безпеки населення, знешкодження терористів, мінімізацію наслідків терористичної діяльності. Район проведення антитерористичної операції це визначені керівництвом антитерористичної операції ділянки місцевості або акваторії, транспортні засоби, будівлі, споруди, приміщення та території чи акваторії, що прилягають до них і в межах яких проводиться зазначена операція.

Антитерористична операція проводиться лише за наявності реальної загрози життю і безпеці громадян, інтересам суспільства або держави у разі, якщо усунення цієї загрози іншими способами є неможливим.

Рішення щодо проведення антитерористичної операції приймається залежно від ступеня суспільної небезпеки терористичного акту керівником Антитерористичного центру при Службі безпеки України за письмовим дозволом Голови Служби безпеки України або керівником координаційної групи відповідного регіонального органу Служби безпеки України за письмовим дозволом керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України, погодженим з Головою Служби безпеки України. Про рішення щодо проведення антитерористичної операції негайно інформується Президент України.

За рішенням керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України до широкомасштабних, складних антитерористичних операцій у районі їх проведення залучаються та використовуються сили та засоби (особовий склад та спеціалісти окремих підрозділів, військових частин, зброя, бойова техніка, спеціальні і транспортні засоби, засоби зв`язку, інші матеріально-технічні засоби) Служби безпеки України, Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції, Національної гвардії України, Збройних Сил України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері захисту державного кордону, та органів охорони державного кордону, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, Управління державної охорони України.

Указом Президента України № 405/2014 від 14 квітня 2014 року введене в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України».

Стаття 10 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» передбачає, що антитерористична операція проводиться лише за наявності реальної загрози життю і безпеці громадян, інтересам суспільства або держави у разі, якщо усунення цієї загрози іншими способами є неможливим.

Відповідно до Наказу Антитерористичного центру при СБУ від 7 жовтня 2014 року №33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення», Донецька і Луганська області, визначені як райони де провадиться антитерористична операція з 07 квітня 2014 року.

Стаття 18 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» передбачає, що антитерористична операція вважається завершеною, якщо терористичний акт припинено та ліквідовано загрозу життю і здоров`ю заручників та інших людей, які знаходилися в районі її проведення. Рішення про припинення антитерористичної операції приймається керівником оперативного штабу з управління цією операцією.

Таким чином вбачається, що компетентними органами державної влади України визнано факт існування в державі загрози суверенітету і територіальній цілісності України, загрози життю та здоров`ю людей на території Донецької та Луганської областей, для подолання яких на цій території триває проведення антитерористичної операції, тобто на території Донецької області діє особливий період.

Крім того слід зазначити, що ч.9 ст.23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», передбачає строки військової служби в особливий період (крім проведення мобілізації та введення воєнного стану) для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та строк контракту яких закінчився, військова служба може бути продовжена за новими контрактами на строки, визначені частиною четвертою цієї статті, крім випадків, визначених абзацом другим частини третьої цієї статті.

Тобто, зі змісту вказаної норми вбачається, що особливий період може існувати також і в інших випадках ніж ті, що визначені в понятті особливого періоду, зазначеного в Законі України «Про оборону України» та Законі України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

На сьогоднішній день в Україні діє Закон України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях».

Відповідно до вищевказаного Закону, тимчасово окупованими територіями у Донецькій та Луганській областях на день ухвалення цього Закону визнаються частини території України, в межах яких збройні формування Російської Федерації та окупаційна адміністрація Російської Федерації встановили та здійснюють загальний контроль, а саме: 1) сухопутна територія та її внутрішні води у межах окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей; 2) внутрішні морські води, прилеглі до сухопутної території, визначеної пунктом 1 цієї частини; 3) надра під територіями, визначеними пунктами 1 і 2 цієї частини, та повітряний простір над цими територіями. Межі та перелік районів, міст, селищ і сіл, частин їх територій, тимчасово окупованих у Донецькій та Луганській областях, визначаються Президентом України за поданням Міністерства оборони України, підготовленим на основі пропозицій Генерального штабу Збройних Сил України.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях», для забезпечення національної безпеки, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях органи сектору безпеки і оборони, інші державні органи України, їх посадові особи здійснюють заходи для відновлення територіальної цілісності України, а також забезпечують комплексний розвиток безпекової, економічної, інформаційно-телекомунікаційної, соціальної та гуманітарної інфраструктури на територіях, прилеглих до тимчасово окупованих територій в Донецькій та Луганській областях, реалізують відповідно до документів стратегічного оборонного планування заходи зі зміцнення оборонних і безпекових спроможностей України.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях», для забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях у зонах безпеки, прилеглих до району бойових дій діє особливий порядок, що передбачає надання органам сектору безпеки і оборони, іншим державним органам України спеціальних повноважень, необхідних для здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації. Межі зон безпеки, прилеглих до району бойових дій, визначаються начальником Генерального штабу - Головнокомандувачем Збройних Сил України за поданням Командувача об`єднаних сил.

Початок та завершення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях визначаються окремими рішеннями Верховного Головнокомандувача Збройних Сил України.

Відповідно до ст.9 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях», стратегічне керівництво силами та засобами Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, які залучаються до здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, здійснює Генеральний штаб Збройних Сил України.

Керівництво силами та засобами Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, які залучаються до здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації безпосередньо у Донецькій та Луганській областях, здійснює Командувач об`єднаних сил, який призначається Президентом України за поданням начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України.

Командувач об`єднаних сил реалізує свої повноваження через Об`єднаний оперативний штаб Збройних Сил України.

Військовослужбовці, працівники правоохоронних органів та інші особи, які залучаються до здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, на час проведення таких заходів підпорядковуються Командувачу об`єднаних сил, рішення якого є обов`язковими до виконання.

ОСОБА_1 є військовослужбовцем, що підтверджується доповіддю по факту події у в/ч НОМЕР_2 ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (ОК « ІНФОРМАЦІЯ_4 ») командування Сухопутних військ ЗСУ.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про те, що дії ОСОБА_1 дійсно були вчинені в умовах особливого періоду.

Факт вчинення адміністративного порушення даною особою підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ДНК-2 №1923 від 08.06.2020р., доповіддю по факту події у в/ч НОМЕР_2 командира в/ч НОМЕР_2 , поясненнями старшого солдата ОСОБА_1 від 08.06.2020 року, відповідно до яких він 07.06.2020 року о 23.00 годині виконуючи обов`язки військової служби та умисно порушуючи військову дисципліну в умовах особливого періоду самовільно залишив місце служби, а також письмовою заявою старшого солдата ОСОБА_1 про визнання вини.

Дослідивши матеріали справи та враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ставлення його до вчиненого, а також обставини, що обтяжують та пом`якшують відповідальність, суд вважає за необхідне визнати його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.172-11 КУпАП та накласти адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Щодо стягнення з ОСОБА_1 судового збору, суд зазначає, що відповідно до ст.5 ч.1 п.12 Закону України «Про судовий збір», останній звільняється від сплати судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ч.4 ст.172-11, ст.285 КУпАП,-

ПОСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (паспорт серії НОМЕР_3 виданого 21.09.2012 року Новоукраїнським РС УДМС України в Кіровоградській області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , і.п.н. НОМЕР_4 ) визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.172-11 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави в розмірі ста сорока п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 2465 (дві тисячі чотириста шістдесят п`ять) гривень 00 коп., який слід сплатити на (IBAN) UA0005035, отримувач Добропільське УК/м.Добропілля/21081100, Код отримувача (ЕДРПОУ) 37755456, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код класифікації доходів бюджету 21081100, найменування коду класифікації доходів бюджету адміністративні штрафи та інші санкції.

У разі несплати правопорушником штрафу не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладання штрафу, постанова про накладання штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу, визначений у відповідній статті КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного суду через Добропільський міськрайонний суд Донецької області протягом 10 днів з дня винесення постанови.

Суддя Д.Є.Хоменко