КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№33/824/3671/2020 Постанова винесена суддею Гуртовенко Р.В.
Категорія: ст. 44-3 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2020 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Горб І.М., за участю особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , розглянувши апеляційну скаргу

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Журавлиха Ставищенського району Київської області, громадянки України, з вищою освітою, одруженої, працюючої продавцем магазину «ІНФОРМАЦІЯ_2», проживаючої та зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , яка раніше до адміністративної відповідальності не притягувалася,

на постанову судді Ставищенського районного суду Київської області від 07 серпня 2020 року,

в с т а н о в и л а:

Постановою судді Ставищенського районного суду Київської області від 07 серпня 2020 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, та на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн.

Також постановлено стягнути з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп.

Згідно з постановою суду, 12 липня 2020 року о 17 год. 23 хв. в приміщенні магазину «ІНФОРМАЦІЯ_2» по АДРЕСА_2 ОСОБА_1 перебувала без одягнутих засобів індивідуального захисту, а саме респіратора або захисної медичної маски, що закривають ніс і ротову порожнину, у тому числі виготовлених самостійно та рукавичок на руках, чим порушила п.п. 1 п. 3 Постанови КМУ від 20 травня 2020 року № 392 (зі змінами).

Суд у постанові дійшов висновку про те, що в діях ОСОБА_1 наявнийсклад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП.

На вказане судове рішення ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, вважаючи постанову суду незаконною, винесеною з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати та прийняти нову постанову, якою провадження у справі закрити за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що дійсно 12.07.2020 року близько 17 год. 30 хв. вона перебувала на своєму робочому місці в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 » та здійснювала вологе прибирання приміщення антибактеріальними засобами з метою запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби СОVID-19, вказану дію вона здійснює п`ять разів за робочий день у відповідності до Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та розпорядження роботодавця ОСОБА_2 . Під час проведення вищевказаних заходів у приміщення магазину зайшов поліцейський та сфотографував її на телефон, та повідомив, що нею порушені вимоги Постанови КМУ № 211 від 11 березня 2020 року, а за хвилину до цього з її обличчя спала захисна маска, так як порвалася резинка, однак на її пояснення про те, що в приміщенні магазину відсутні будь-які інші фізичні особи, а вона здійснює вологе прибирання приміщення (на її руках гумові рукавиці в антибактеріальному засобі) і нову маску вона надіне після прибирання приміщення магазину, поліцейський повністю проігнорував.

Також поліцейським було проігноровано той факт, що в період проведення нею прибирання приміщення магазину антибактеріальними засобами на дверях магазину була повішена табличка «Не входити здійснюється вологе прибирання приміщення».

Тому, вважає, що у вищеописаній ситуації (на початок прибирання приміщення магазину) вона взагалі мала право перебувати навіть без будь-якого епідеміологічного захисту, так як бути у захисній масці продавцю магазину потрібно лише при обслуговуванні покупців, тобто виконанні професійних обов`язків, але незважаючи на вищевикладене, приблизно через 30 хвилин після того як поліцейський її сфотографував, він повернувся з її роботодавцем ОСОБА_2 та оформив протокол про адміністративне правопорушення.

Разом з тим, досліджені у судовому засіданні матеріали справи, а саме: протокол про адміністративне, пояснення ОСОБА_2 та фото з телефону, не можуть слугувати достатніми доказами для впевненого висновку щодо її винуватості у вчиненні порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, тобто правопорушення, яке передбачене ст. 44-3 КУпАП, а інші допустимі і належні докази цього в матеріалах справи відсутні і судом не встановлені, тому суддя був позбавлений можливості встановити факт вчинення нею інкримінованого їй адміністративного правопорушення та наявність в її діях складу правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП.

При цьому вказує на те, що судом першої інстанції, у порушення норм процесуального права, справу було розглянуто без її участі, але вона в цей час перебувала на стаціонарному лікуванні, що підтверджується медичним документом, і відповідно не могла прибути до суду щодо захисту свого порушеного права, проте суд навіть не направляв на її адресу повістки про розгляд справи.

Також зазначає, що навіть, якщо допустити, що в період виконання своїх професійних функцій вона перебувала без захисної маски на обличчі, то у відповідності до матеріалів справи, вона є лише працівником, а не безпосереднім суб`єктом, що здійснював згадану у протоколі діяльність, а тому у розумінні ст. 44-3 КУпАП вона не є суб`єктом вказаного правопорушення.

Крім того, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що протокол про адміністративне правопорушення щодо неї складений з порушенням вимог ст. 256 КУпАП, оскільки у ньому належним чином не викладена суть вчиненого нею адміністративного правопорушення, за що відповідальність передбачена ст. 44-3 КУпАП, а саме не зазначено яку конкретну норму вказаної Постанови КМУ № 211 вона порушила, а тому він не може бути визнаний належним та допустимим доказом наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП.

Також зазначає, що якщо порушення зафіксовано на підприємстві, то у разі відсутності у працівника захисної маски, відповідальність несе роботодавець. Навіть, якщо керівник забезпечив касира маскою, а він сидить у магазині без маски, то протокол про адміністративне правопорушення складається на керівника підприємства.

Тому суду першої інстанції слід було закрити провадження у зв`язку з відсутністю складу правопорушення, адже вона не є суб`єктом цього адміністративного правопорушення.

Крім того, вказує про те, що на даний час в Україні не визначені відповідні медичні критерії та не прийняті нормативно правові акти, щодо випадків та необхідності носіння засобів індивідуального захисту, зокрема респіратора або захисної маски для захисту орган дихання, у тому числі виготовлених самостійно громадянами.

Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, пояснення ОСОБА_1 на підтримку доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясовувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Всупереч тверджень апелянта, ці вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 були дотримані.

Що стосується доводів ОСОБА_1 про відсутність події та складу в її діях адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, то вони є помилковими з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно з вимогами ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі та в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Диспозицією ст. 44-3 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Ця норма є бланкетною, тобто відсилає до нормативно-правових актів, які регулюють правила карантину людей, санітарно-гігієнічні, санітарно-протиепідемічні правила і норми, тощо та є обов`язковими для виконання.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України. Рішення про встановлення карантину, а також про його відміну негайно доводиться до відома населення відповідної території через засоби масової інформації. У рішенні про встановлення карантину зазначаються обставини, що призвели до цього, визначаються межі території карантину, затверджуються необхідні профілактичні, протиепідемічні та інші заходи, їх виконавці та терміни проведення, встановлюються тимчасові обмеження прав фізичних і юридичних осіб та додаткові обов`язки, що покладаються на них. Карантин встановлюється на період, необхідний для ліквідації епідемії чи спалаху особливо небезпечної інфекційної хвороби.

Згідно з п.п. 1 п. 3 постанови КМУ від 20.05.2020 року №392 (зі змінами) «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», в редакції чинній на момент складання протоколу про адміністративне правопорушення, на період дії карантину на території України забороняється перебування в громадських будинках і спорудах, громадському транспорті без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно.

За змістом ст. 41 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» особи, винні в порушенні законодавства про захист населення від інфекційних хвороб, несуть відповідальність згідно із законами України.

Таким чином, порушення правил щодо карантину людей, які встановлені постановою КМУ від 20.05.2020 року №392, є підставою притягнення особи до відповідальності за ст. 44-3 КУпАП.

Як вбачається з матеріалів справи, суть адміністративного правопорушення в протоколі серії ГР №206834 від 12.07.2020 року викладена уповноваженою особою з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП та виходячи зі змісту порушених ОСОБА_1 правил щодо карантину людей. При цьому в протоколі ОСОБА_1 , у графі «Пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, по суті порушення», власноручно зазначила дослівно: «я проводила в приміщенні магазину «ІНФОРМАЦІЯ_2» вологе прибирання, при цьому захисна маска впала і в цей час зайшов поліцейський і виявив відсутність маски. Руки були в дезрозчині і одягти зразу, не мивши руки, я не могла, тому витерла руки і одягла, щоб продовжити роботу. В цей час у магазині нікого крім мене не було» (а.с. 1). Фактичні обставини правопорушення також не оспорюються ОСОБА_1 і в апеляційній скарзі.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснила, що, здійснюючи вологе прибирання приміщення магазину, в якому в цей час нікого з покупців не було, вона зачепилась маскою за стійку, від чого маска злетіла з її обличчя, але так як у неї руки були у дезрозчині, то вона вирішила домити підлогу, а потім помити руки та одягти чисту маску, але в цей час до магазину зайшов поліцейський та побачивши її без маски, склав протокол. Також зазначила, що, коли до магазину зайшов поліцейський, то вона не торгувала, а робила вологе прибирання у магазині, при цьому на дверях магазину висить табличка про санітарні години, в які проходить вологе прибирання приміщення магазину.

Враховуючи наведене, висновок судді місцевого суду в постанові про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи та є законним і обґрунтованим.

Проте, вирішуючи питання про накладення адміністративного стягнення за вчинення правопорушення, суддя місцевого суду не в повній мірі дотримався вимог ст.ст. 23, 33 КУпАП, в силу яких стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, поваги до правил співжиття, в дусі додержання законів України, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим порушником, так і іншими особами. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Разом із цим, відповідно до вимог ст. 22 КУпАП, при малозначності вчиненого правопорушення орган, посадова особа, уповноважені вирішувати справу, можуть звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

При оголошенні усного зауваження виноситься постанова про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, як це визначено в ч. 2 ст. 284 КУпАП.

За змістом пояснень ОСОБА_1 в суді, вона здійснювала вологе прибирання приміщення магазину в захисній масці, але зачепилась нею за стійку та вона злетіла з її обличчя, і, оскільки руки у неї були у дезрозчині, то вона вирішила домити підлогу, а потім помити руки та одягти чисту маску, однак в цей час до магазину зайшов поліцейський, незважаючи на те, що, на дверях магазину висіла табличка про санітарну годину і проведення вологого прибирання приміщення магазину, та побачивши її без маски, склав протокол, при цьому все це відбувалось, коли у магазині не було покупців, і така ситуація сталася вперше, що не спростовується матеріалами справи, та при цьому долучений до матеріалів справи DVD-R диск, щодо якого відсутні дані про його долучення до протоколу та зафіксовану на ньому інформацію, має пошкодження, внаслідок чого переглянути його під час апеляційного розгляду не виявилось за можливе, а інспектор СРПП Ставищенського ВП Романенко О.С., незважаючи на неодноразові виклики, до суду апеляційної інстанції не з`явився і такі твердження ОСОБА_1 жодним чином не спростував.

Отже, враховуючи конкретні обставини та характер вчиненого правопорушення, відсутність обставин, які обтяжують відповідальність та будь-яких негативних наслідків вчиненого, особу ОСОБА_1 , яка вперше притягується до адміністративної відповідальності, працює у магазині «ІНФОРМАЦІЯ_2» продавцем, за місцем проживання характеризується позитивно, приходжу висновку про те, що ОСОБА_1 слід звільнити від адміністративної відповідальності на підставі ст. 22 КУпАП, у зв`язку із малозначністю вчиненого правопорушення, обмежившись усним зауваженням, оскільки застосування такого заходу, як усне зауваження, в даному випадку буде необхідним та достатнім для досягнення визначеної ст. 23 КУпАП мети - виховного впливу та запобіганню вчиненню нових правопорушень.

Щодо стосується посилань ОСОБА_1 на розгляд справи судом першої інстанції у її відсутність та порушення у зв`язку із цим її прав на захист і надання пояснень по суті правопорушення, то в даному випадку зазначені права нею в повній мірі реалізовані в суді апеляційної інстанції.

Твердження апелянта про те, що вона не є суб`єктом відповідальності за ст. 43 КУпАП не заслуговують на увагу, так як, будучи продавцем магазину «ІНФОРМАЦІЯ_2», вона мала всі адміністративні можливості щодо неухильного виконання п.п. 1 п. 3 постанови КМУ від 20.05.2020 року №392 (зі змінами) «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», в редакції чинній на момент складання протоколу про адміністративне правопорушення.

За таких обставин, постанова судді Ставищенського районного суду Київської області від 07 серпня 2020 рокупідлягає скасуванню з прийняттям рішення на підставі вимог ст.ст. 22, 284 КУпАП, а апеляційна скарга ОСОБА_1 - частковому задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 22, 284, 294 КУпАП, суддя

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову судді Ставищенського районного суду Київської області від 07 серпня 2020 року, якою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, та на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн. - скасувати.

На підставі ст. 22 КУпАП звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за ст. 44-3 КУпАП за малозначністю вчиненого адміністративного правопорушення, оголосити ОСОБА_1 усне зауваження, а провадження у справі закрити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду Горб І.М.