Справа № 522/8384/20
Провадження № 3/522/5174/20
ПОСТАНОВА

10 червня 2020 року суддя Приморського районного суду м. Одеси Дерус А.В., розглянувши матеріали про адміністративне правопорушення, які надійшли з Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області у відношенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , про притягнення до адміністративної відповідальності по ст. 44-3 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, серії АПР18 644233 від 10.05.2020 року, 10.05.2020 року о 19.50 год. ОСОБА_1 , знаходячись в закладі «mash taproom» в м. Одесі, по вул. Ланжеронівська, № 28, порушив умови карантину, за що передбачена адміністративна відповідальність за ст. 44-3 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його захисник Воронюк М.О. вину не визнали та показали, що як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 знаходячись в закладі «МашТапРум» порушив умови карантину згідно постанови Кабінету міністрів України № 211 від 11.03.2020 року.

Разом з цим, з даного протоколу неможливо встановити, яким саме чином ОСОБА_1 порушував умови карантину, тобто, даний протокол не розкриває та не містить в собі суті правопорушення, як те передбачено ст. 256 КУпАП.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Малофєєва проти Росії», серед іншого зазначено, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принцип рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Крім того, протокол складено за відсутністю понятих та свідків, про що зроблено відповідні помітки, а також за відсутності технічних засобів фіксації (фото або відео техніка), про що свідчить відсутність відповідної помітки у протоколі.

Матеріали справи про адміністративне правопорушення містять роздруківки фотографій, та письмові пояснення осіб ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Втім, такі пояснення та роздруківки фотознімків не відносяться до протоколу про адміністративне правопорушення, не є його складовою або додатком до нього, а отже не можуть буди доказами у даній справі.

Дослідивши матеріали адміністративної справи та перевіривши їх наявними доказами, суд приходить до наступного.

Стаття 9 КУпАП регламентує, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до 44-3 КУпАП, адміністративним правопорушенням вважається порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Як вбачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення, додані працівниками поліції роздруківки фотознімків не можуть вказувати на обставини справи, та підтверджувати факт правопорушення, оскільки дані роздруківки не містять в собі будь-якої ідентифікаційної інформації, а саме: дата, час та місце зйомки, технічний прилад на який було зроблено фото-фіксацію, особу яка здійснила фото-фіксацію.

Відповідні знімки могли бути зроблені у будь-який час та за будь-яких обставин, а також дані знімки могли бути роздруковані працівниками поліції навіть з мережі інтернет.

Крім того, не можливо встановити також й те, чи дійсно на даних знімках знаходиться об`єкт (заклад харчування «МашТапРум»), який знаходиться в м. Одесі, а не в будь-якому іншому місці чи взагалі державі.

Враховуючи викладене, наявні в матеріалах справи роздруківки фотознімків жодним чином не підтверджують обставин, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення, та такі роздруківки не можна сприймати як доказ вчинення правопорушення.

Відповідно до ст. 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: прізвища, адреси свідків якщо вони є.

При наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

Як вбачається з матеріалів справи, працівниками поліції до матеріалів справи про адміністративне правопорушення було додано письмові пояснення громадянки ОСОБА_4 та громадянки ОСОБА_3 .

Втім, як вже зазначалось, протокол про адміністративне правопорушення містить в собі відмітки про відсутність свідків та понятих під час складання даного протоколу.

Крім того, як вбачається з доданих працівниками поліції пояснень вказаних осіб, не можливо встановити процесуальний статус даних осіб, тобто у якості кого взагалі було їх допитано, та на підставі чого відібрано дані пояснення.

Таким чином, пояснення осіб ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є неналежними доказами.

Відповідні особи не були попереджені про відповідальність за надання завідомо неправдивих показів, та їх пояснення можливо прийняти у якості доказів лише в тому випадку, якщо вони особисто нададуть їх під час судового засідання.

Як вбачається зі змісту рапорту сержанта НВН « ОСОБА_5 -59» ОСОБА_6 , останній зазначає, що прибувши на місце вчинення можливого правопорушення, дільничим інспектором майором поліції Шаптало Т.П. було складено адміністративний протокол на власника закладу громадського харчування ОСОБА_1 .

Разом з цим, з вказаного рапорту взагалі не вбачається, чи було вчинено будь-яке адміністративне правопорушення, та чи вчинялось воно взагалі.

Відповідний рапорт не містить й посилань на те, яким чином працівники поліції дійшли до висновку про те, що ОСОБА_1 має будь-яке відношення до закладу харчувавня «МашТапРум».

Пояснення ОСОБА_7 не містять будь-яких посилань на вчинення будь-ким будь-якого правопорушення, а також переконливих обгрунтувань та пояснень відношення ОСОБА_1 до закладу харчування «МашТапРум».

Тому, даний рапорт не можна вважати доказом, оскільки він не містить в собі будь-якої інформації, на підтвердження обставин, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення.

Як вбачається з матеріалів справи, протокол про адміністративне правопорушення було складено на ОСОБА_1 , на думку поліції, як на власника закладу громадського харчування.

Підставою для складання протоколу, на думку працівників поліції було те, що заклад громадського харчування «МашТапРум» проводив свою діяльність з надання послуг громадського харчування на вуличній терасі за адресою АДРЕСА_2 .

При чому, на думку працівників поліції, провадження такої діяльності відбувалось шляхом видачі заказів відвідувачам на терасу, де розташовані місця для відвідувачів у вигляді дерев`яних коробок (ящиків).

Разом з цим, працівниками поліції не було встановлено осіб, які сиділи на дерев`яних коробках, та з якою метою вони там знаходились, адже будь-якого облаштованого місця для відвідувачів (лава, стільці та столи) на вулиці біля кафе «МашТапРум» не було. Невідомі особи, які розташовувались на дерев`яних коробках мали при собі виключно одноразовий посуд невідомого походження, та скляні пляшки, які жодним чином не вказують на зв`язок з кафе.

З матеріалів справи не вбачається, на підставі чого дільничий, складаючи протокол, дійшов до висновку, що ОСОБА_1 є власником кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 ».

В матеріалах справи відсутні будь-які докази, або посилання на них, або навіть міркування працівників поліції з цього приводу.

Слід зазначити, що за адресою складання адміністративного протоколу (м. Одеса, вул. Ланжеронівська, 28) знаходиться не тільки відповідний заклад громадського харчування, а ще шість різнотипних закладів (згідно з даними онлайн картографічної системи міста Одеси «2GIS») не кажучи вже про кількість суб`єктів господарювання, які зареєстровані за даною адресою, або є орендарями приміщень в даному будинку.

Тобто, дільничий, під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, з власної ініціативи та за власного незрозумілою думкою вирішила, то ОСОБА_1 є власником закладу харчування «МашТапРум», та що особи, які знаходились поряд з закладом начебто були його відвідувачами.

При чому, дільничий, жодним чином не перевіряла хто є власником закладу, та хто є власником, та (або) орендарем приміщення, та не відібрала пояснення у осіб, які знаходились поряд з цим закладом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» визначено, що карантин - це адміністративні та медико-санітарні заходи, що застосовуються для запобігання поширенню особливо небезпечних інфекційних хвороб; санітарно-протиепідемічні правила і норми - нормативно-правові акти (накази, інструкції, правила, положення тощо) центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, вимоги яких спрямовані на запобігання виникненню та поширенню інфекційних хвороб.

Згідно зі ст. 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України.

Питання про встановлення карантину порушує перед Кабінетом Міністрів України центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, за поданням головного державного санітарного лікаря України.

Рішення про встановлення карантину, а також про його відміну негайно доводиться до відома населення відповідної території через засоби масової інформації.

У рішенні про встановлення карантину зазначаються обставини, що призвели до цього, визначаються межі території карантину, затверджуються необхідні профілактичні, протиепідемічні та інші заходи, їх виконавці та терміни проведення, встановлюються тимчасові обмеження прав фізичних і юридичних осіб та додаткові обов`язки, що покладаються на них. Карантин встановлюється на період, необхідний для ліквідації епідемії чи спалаху особливо небезпечної інфекційної хвороби. На цей період можуть змінюватися режими роботи підприємств, установ, організацій, вноситися інші необхідні зміни щодо умов їх виробничої та іншої діяльності. До відміни карантину його територію можуть залишити особи, які пред`явили довідку, що дає право на виїзд за межі території карантину.

Організація та контроль за дотриманням встановленого на території карантину правового режиму, своєчасним і повним проведенням профілактичних і протиепідемічних заходів покладаються на місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування.

При цьому, суддя звертає увагу на той факт, що відповідно до ст. 8 КУпАП, особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин справи.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбаченні цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Згідно зі ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зважаючи на той факт, що на момент розгляду справи у суді, неодноразово було внесено зміни до Постанови Кабінету Міністрів України № 211, на підставі якої встановлено заборони і обмеження, яких повинні дотримуватися певні групи осіб, суддя приходить до висновку, що з урахуванням принципу гуманізму адміністративного права, подія адміністративного правопорушення відсутня.

При цьому всі викладені в Протоколі про адміністративне правопорушення обставини повинні бути належним чином перевірені та доводитися сукупністю належних і допустимих доказів.

Відповідно до статті 62 Конституції України, положення якої знайшли подальшу конкретизацію в національному законодавстві України, особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення і не може бути піддана покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Суддя наголошує, що він не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже, діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція).

Аналізуючи зібрані у справі про адміністративне правопорушення докази у їх сукупності, приходжу до висновку, що провадження по справі відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю через відсутність в його діях складу та події адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП.

Згідно п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 44-3, 245, 251, 252, 283, 284, 247 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по адміністративній справі стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 закрити за відсутністю складу та події адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд міста Одеси протягом 10 днів з моменту її винесення.

Суддя А.В. Дерус

10.06.2020