ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2020 року м. Чернівці

Чернівецький апеляційний суд у складі:

Головуючого, судді за участю: секретаря судового засідання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, захисника ОСОБА_1 , адвоката Колотило О.О., Сабадаша Ю.С., Скурту І.М., Апетракіоає Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за ст. 44-3 КУпАП щодо, -

ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрований по АДРЕСА_1 , мешканець АДРЕСА_2 , -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Глибоцького районного суду Чернівецької області від 07 травня 2020 року на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за ст. 44-3 КУпАП у виді штрафу в розмірі 17 000 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави, судовий збір в сумі 420 грн. 40 коп.

У відповідності до постанови, ОСОБА_1 визнаний винним в тому, що 16 квітня 2020 року в`їхав на територію України через МКПП «Порубне» та був поміщений до місця обсервації у АДРЕСА_3 професійний АДРЕСА_4 ), 22 квітня 2020 року ОСОБА_1 залишив місце обсервації і вибув до місця проживання, чим порушив п. 5 Постанови КМ України № 211 від 11.03.2020 року «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», чим вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст.44-3 КУпАП.

Головуючий у І інст. Маковійчук Ю.В.; Єдиний унікальний № 715/942/20; суддя-доповідач Колотило О.О.; провадження № 33/822/260/20; катег.: ст. 44-3 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , просить постанову суду скасувати і провадження у справі закрити за відсутністю в його діях складу та події адміністративного правопорушення відповідальність за яке передбачена ст. 44-3 КУпАП, посилаючись на те, що він 16 квітня 2020 року на територію України не в`їжджав і доказів про це в матеріалах справи відсутні.

Розглянувши справу, заслухавши доводи ОСОБА_1 про те що, він державний кордон України не перетинав і помилково був поміщений на обсервацію, а також його захисника адвоката Апетрекіоає Г.В., які підтримали апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи в межах поданої апеляційної скарги, дослідивши наявні у справі докази, апеляційний суд вважає, що вона підлягає задоволенню.

Диспозиція ст. 44-3 КУпАП передбачає відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення він інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 року "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2" (далі Постанова КМУ) з 12.03.2020 року на усій території України встановлено карантин.

Так, відповідно до п. 2-3 Розділу Х Прикінцевих положень Закону, тимчасово, на період здійснення заходів щодо запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), передбачених карантином, встановленим Кабінетом Міністрів України, з урахуванням епідемічної ситуації, можуть бути запроваджені обмежувальні протиепідемічні заходи щодо фізичних осіб. За порушення встановлених обмежувальних протиепідемічних заходів особи несуть відповідальність згідно із законом.

Згідно з положеннями ст. 31 Закону обсервації та самоізоляції підлягають особи, які підпадають під критерії, визначені в рішенні про встановлення карантину.

Положеннями п.5 Постанови КМУ установлено, що обов`язковій госпіталізації до обсерваторів (ізоляторів), які визначаються обласними, Київською міською державними адміністраціями, підлягають особи, які здійснюють перетин державного кордону (крім осіб, які є працівниками дипломатичних представництв та консульських установ іноземних держав, представництв офіційних міжнародних місій, організацій, акредитованих в Україні, та членів їх сімей, водіїв та членів екіпажу вантажних транспортних засобів, членів екіпажів повітряних і морських, річкових суден, членів поїзних і локомотивних бригад, якщо немає підстав вважати, що вони були в контакті із хворою на COVID-19 особою). Обов`язкова госпіталізація таких осіб до обсерваторів (ізоляторів) проводиться у порядку, визначеному цією постановою.

Строк обсервації становить 14 днів.

Госпіталізація до обсерваторів та/або ізоляторів осіб, визначених у цьому пункті, забезпечується в межах компетенції Міністерством інфраструктури, Міністерством розвитку громад та територій і Міністерством охорони здоров`я.

Порядок проведення обов`язкової госпіталізації осіб, які здійснюють перетин державного кордону, до обсерваторів (ізоляторів), затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 8 квітня 2020 р. № 262 (далі Порядок), який визначає механізм організації роботи місць обсервації (ізоляції), їх утримання та госпіталізації до обсерваторів (ізоляторів) осіб, які здійснюють перетин державного кордону.

Згідно з ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Ці вимоги судом при розгляді даної справи судом порушені.

Так, у відповідності до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Запроваджені абзацом шостим пункту 6 Постанови № 392 у системному зв`язку з пунктом 10, 17 Порядку здійснення протиепідемічних заходів, пов`язаних із самоізоляцією, затвердженого Постановою № 392 заходи обмежують право особи на свободу пересування. В цьому контексті слід зважати, що Конституція передбачає можливість обмеження права на свободу пересування законом безвідносно до введення надзвичайного стану або воєнного стану. Однак, такі обмеження можуть бути встановлені та оформлені нормативно-правовим актом вищої юридичної сили законом та прийняті, відповідно, органом законодавчої влади Верховною Радою України.

Натомість, ці обмеження, як зазначалося вище, встановлені підзаконним нормативно-правовим актом, прийнятим Кабінетом Міністрів України, який відповідно до частини першої статті 113 Конституції України є вищим органом у системі органів виконавчої влади. Такі повноваження Уряд реалізував на виконання положень статті 30 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» та статті 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб». Ці нормативно-правові акти у загальних рисах делегують Кабінету Міністрів України повноваження щодо встановлення обмежень, пов`язаних з карантином, зокрема, статтею 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» передбачено можливість встановлення тимчасових обмежень прав фізичних і юридичних осіб та додаткових обов`язків. що покладаються на них.

Однак, враховуючи те, що згідно статті 8 Конституції України, Конституція України має найвищу юридичну силу, Кабінет Міністрів України міг реалізувати зазначені вище повноваження зі встановлення обмежень, в межах встановлених Конституцією, а не у спосіб, який суперечить їй. Попри визначену статтею 29 Закону дискрецію повноважень Кабінету Міністрів України, вона не є абсолютною, а визначений цим органом обсяг обмежень основоположних прав і свобод має узгоджуватись із вимогами Основного Закону.

Отже, встановлюючи обмеження прав на свободу пересування підзаконним нормативно-правовим актом Кабінет Міністрів України прийняв Постанову, яка не відповідає статті 33 Конституції України, відповідно до якої такі обмеження можуть бути встановлені виключно законом.

Крім цього, працівники поліції склавши щодо ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення за ст. 44-3 КУпАП незважаючи на те, що він заперечував вину у вчиненні цього правопорушення, документи які підтверджують перетин ним державного кордону України до матеріалів справи не приєднали.

У справі також відсутні докази, що ОСОБА_1 в`їжджаючи в Україну перетинав державний кордон Румунії, що підтверджує його пояснення, що він державний кордон України не перетинав.

Поставивши ОСОБА_1 у вину залишення місця обсервації після в`їзду в Україну, суд першої інстанції увагу на ці обставини не звернув, в наслідок чого прийшов до невірного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ст. 44-3 КУпАП.

За таких обставин, апеляційний суд, керуючись ст.ст. 8,19,33,62 Конституції України всі сумніви щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 44-3 КУпАП тлумачить на його користь і вважає, що висновок суду про наявність в її діях складу адміністративного правопорушення передбаченого ст. 44-3 КУпАП, є необґрунтованим.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 247, 294 КУпАП, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , - задовольнити.

Постанову Глибоцького районного суду Чернівецької області від 07 травня 2020 року, щодо ОСОБА_1 скасувати і провадження у справі закрити за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення передбаченого ст. 44-3 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Чернівецького апеляційного суду [підпис]О.О. Колотило

Копія, згідно з оригіналом

Суддя Чернівецького

апеляційного суду _________________ О.О. Колотило

18.06.2020 р. М.П. (підпис)