490/2123/20 від02.06.2020
н/п 3/490/1640/2020
Центральний районний суд м. Миколаєва
________________________________________________________________________________
Справа № 490/2123/20
н/п 3/490/1640/2020
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02.06.2020 року м.Миколаїв
Суддя Центрального районного суду м.Миколаєва Медюк С.О., розглянувши матеріали, які надійшли з Управління патрульної поліції в Миколаївській області, про притягнення
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, номер облікової картки платника податків невідомий, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст.44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП), -
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії АА №057014 від 06.04.2020 року, ОСОБА_1 06.04.2020 року о 10:45 год. в м.Миколаєві по вул. АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , покинув місце самоізоляції без поважних причин та не мав при собі документів, що посвідчують особу, чим порушив Постанову КМУ від 11.03.2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».
У судове засідання ОСОБА_1 , будучи повідомленим належним чином, не з`явився, заяв про відкладення справи не направляв, з огляду на що, суд вважає можливим розглянути справу за його відсутності.
Дослідивши надані матеріали справи, а саме: дані, що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення АА №057014 від 06.04.2020 року, письмові пояснення свідка ОСОБА_2 від 06.04.2020 року, диск з відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, приходжу до наступних висновків.
Статтею 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку із адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законів.
За ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.
Відповідно до ст.32 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, питання тлумачення і застосування Конвенції належить до виключної компетенції Європейського суду, який діє відповідно до Конвенції, тобто рішення Європейського суду є невід`ємною частиною Конвенції як практика її застосування і тлумачення.
Так, ч.1 ст.6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення». Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку». А згідно з положеннями ч.3 ст.6 Конвенції кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливість, необхідні для підготовки свого захисту, захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу, коли цього вимагають інтереси правосуддя, тощо.
Виходячи з практики застосування Європейським судом ст.6 Конвенції, у випадку, якщо передбачені санкції є достатньо суворими, то скоєне правопорушення має природу кримінального злочину, а отже, його судовий розгляд має відповідати принципу справедливості відповідно до статті 6 Конвенції.
Таким чином, розглядаючи справу про притягнення особи до адміністративної відповідальності за ст.44-3 КУпАП, судовий процес має відповідати загальним засадам кримінального провадження, а суд має забезпечити гарантії і принципи законності щодо особи, яка притягається до відповідальності, оскільки санкція вказаної статті, при встановленні факту скоєння правопорушення і вини, передбачає штраф, розмір якого значно перевищує прожитковий мінімум для осіб працездатного віку в Україні.
Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Статтею 44-3 КУпАП передбачено відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.
Диспозиція норми ст.44-3 КУпАП є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових чи підзаконних нормативно-правових актів, які передбачають конкретні правила щодо карантину людей.
Так, Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (зі змінами) з 12.03.2020 року до 24.04.2020 року на усій території України встановлено карантин; заборонено до 24.04.2020 року проведення всіх масових (культурних, розважальних, спортивних, соціальних, релігійних, рекламних та інших) заходів, крім заходів, необхідних для забезпечення роботи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, індивідуальних тренувальних занять (біг, хода, їзда на велосипеді, рух на активних візках спортсменів з інвалідністю) спортсменів штатних команд національних збірних команд України з олімпійських, неолімпійських, національних видів спорту та видів спорту осіб з інвалідністю, за умови забезпечення учасників засобами індивідуального захисту, зокрема респіраторами або захисними масками, у тому числі виготовленими самостійно, а також дотримання відповідних санітарних та протиепідемічних заходів.
Однак, в протоколі вказано, що ОСОБА_1 порушив вимоги Постанови КМУ від 11.03.2020 року №211, якою запроваджено обмеження у зв`язку з запобіганням поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, не зазначивши який саме пункт було порушено.
Крім цього, відповідальна посадова особа, при складенні протоколу, не встановила та не зазначила, який саме пункт нормативно-правового чи підзаконного нормативно-правового акту, який передбачає конкретні правила щодо карантину людей було порушено.
Суд також враховує, що згідно ч.1 ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, крім іншого, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, висновком експерта та показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а, відповідно до вимог ч.2 ст.251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається саме на особу, уповноважену на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначену ст.255 КУпАП.
Як доказ вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП, працівник поліції послався на покази свідка ОСОБА_2 та на відеозапис з нагрудної камери.
Однак, як вбачається з письмових пояснень свідка ОСОБА_2 , їй 06.04.2020 року зателефонував ОСОБА_1 , з яким вона проживає разом та повідомив, що його зупинив наряд патрульних поліцейських за порушення правил дорожнього руху та було встановлено відсутність посвідчення водія, яке йому не видавалось. Після цього, вона приїхала на місце його зупинки, а саме на вул.Чкалова, 48, забрати авто та привезла паспорт ОСОБА_1 ..
З оглянутого відеозапису вбачається спілкування ОСОБА_1 з поліцейськими біля транспортного засобу на місці зупинки.
З огляду на зазначене, слід констатувати, що з досліджених доказів не встановлено, яким саме чином ОСОБА_1 порушив умови самоізоляції та в чому вони проявлялись. Що стосується керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, то це є підставою для притягнення до адміністративної відповідальності, передбаченої ст.126 КУпАП, і не може бути доказом в даному провадженні.
Документ, що посвідчує особу ОСОБА_1 (паспорт) його співмешканка ОСОБА_2 привезла на місце зупинки, а відповідно у працівників поліції на момент складення протоколу була можливість встановити його особу.
Таким чином, суддя встановив, що до протоколу про адміністративне правопорушення серії АА №057014 від 06.04.2020 року, складеного відносно ОСОБА_1 , не додано жодного належного та допустимого доказу вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП.
Таким чином, у судовому засіданні не знайшов підтвердження факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП.
Суддя наголошує, що він не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Отже, суд дійшов висновку, що порушення зі сторони ОСОБА_1 . Постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року №211 - не відбулось.
До справи не додано будь-яких доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 , тобто не зафіксовано вчинення правопорушення належними доказами. Будь-які докази про наявність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП, відсутні. Викладені обставини виключають наявність в його діях складу адміністративного правопорушення.
Відповідно ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Згідно ст.68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.
Відповідно ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Згідно ст.17 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.
Відповідно до статті 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є зокрема, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Згідно рішення Конституційного суду України від 22.12.2010 року №23-рп/2010, яке є обов`язковим до виконання на території України, фактичні дані або будь-які інші докази, одержані в незаконний спосіб, а саме: з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина; з порушенням встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних; не уповноваженою на те особою тощо є неналежними доказами.
Тому, враховуючи вищевикладене, приходжу до висновку, що провадження у справі необхідно закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Керуючись ст.ст.7, 8, 44-3, 221, 245, 251, 266, 283, 284, 287, 288, 289 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст.ст.3, 8, 9, 62, 68 Конституції України, ст.ст.6, 13, 17 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суддя -
Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП - закрити за відсутністю в діях особи складу вказаного адміністративного правопорушення.
Постанова може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом десяти днів з часу її винесення через Центральний районний суд м.Миколаєва.

Суддя С.О. Медюк