Справа № 645/7149/19
Провадження № 3/645/41/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2020 року м. Харків

Суддя Фрунзенського районного суду м. Харкова Шарко О.П., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, що надійшла з Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції у м.Харкові, про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.124 КУпАП:

-ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не працює, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

-ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , працюючого на посаді слюсаря, мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,

В с т а н о в и в:

В провадженні Фрунзенського районного суду м. Харкова знаходиться матеріал, який надійшов з Депратменту патрульної поліції Управління патрульної поліції у Харківській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР №18 №360571 від 24 жовтня 2019 року, ОСОБА_1 , 09 жовтня 2019 року, о 08 год. 00 хв., в районі будинку 78А по пр-ту Льва Ландау, у м.Харкові керуючи автомобілем «Hyundai Sonata», державний номерний знак НОМЕР_1 , був не уважний, не дотримався безпечної швидкості руху, при виникненні небезпеки не вжив заходів для зупинки транспортного засобу, чим порушив п.п.12.1, 12.3, 2.3Б ПДР України, внаслідок чого відбулося зіткнення з автомобілем «Volkswagen TRANSPORTER», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , з подальшим зіткненням з автомобілем «Toyota Camry»,державний номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_3 , чим була заподіяна матеріальна шкода, автомобілі отримали механічні пошкодження.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР №18 №360560 від 24 жовтня 2019 року, ОСОБА_2 , 09 жовтня 2019 року, о 08 год. 00 хв., в районі будинку 78А по пр-ту Льва Ландау, у м.Харкові керуючи автомобілем «Volkswagen TRANSPORTER», державний номерний знак НОМЕР_2 , повертаючи ліворуч, при зеленому сигналі, не надав перевагу у русі транспортному засобу «Hyundai Sonata», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , який пухався прямо в зустрічному напрямку, внаслідок чого здійснив з ним зіткнення з послідуючим зіткненням з автомобілем «Toyota Camry»,державний номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_3 , чим була заподіяна матеріальна шкода, автомобілі отримали механічні пошкодження. Своїми діями ОСОБА_2 порушив вимоги п.16.6 ПДР України.

У судовому засіданні ОСОБА_2 та його представник не погодилися з оцінкою дій ОСОБА_2 працівниками поліції, пояснили суду, що ДТП трапилось із-за порушень водія ОСОБА_1 , який маневрував в бік руху водія ОСОБА_2 та не гальмував на забороняючий йому рух сигнал світлофору. Крім того, ОСОБА_1 порушив ті пункти ПДР України, які і призвели до ДТП: перевищив швидкість (порушив п.12.1, 12.4 ПДР), що не дало йому виконати п.12.3 ПДР, як це видно з наданого ним же відеозапису, де видно, що відстань між електроопорами він долає близько за 1 с, що при відстані між опорами в ЗО метрів (за ДБН) становить близько ПО км/год (ЗО м/с х 3.6 (коефіцієнт переводу м/с в км/год -108 км/год). Однак у цій ситуації необхідний розрахунок траєкторії руху для автомобілів шляхом проведення автотехнічної експертизи, тобто необхідні спеціальні знання, чи можна було уникнути ДТП, якби ОСОБА_1 правильно виконав п.12.3 ПДР: гальмував, а не маневрував вправо, в бік руху іншого транспортного засобу, тим самим порушивши ще й п.10.1 ПДР. ОСОБА_4 пояснив, що рухався він по другій смузі, а зіткнення було на третій, крайній правій смузі, що видно із фото з місця ДТП. Із наданого відеозапису вбачається, що в момент, коли водій ОСОБА_4 був на відстані гальмування перед стоп-лінією, на світлофорі вже мав вмикатися жовтий сигнал, при швидкості руху 50 км/год він би не встигав подолати відстань через перехрестя до місця зіткнення за той час, поки водій ОСОБА_5 на своєму автомобілі закінчить маневр. Водій ОСОБА_4 рухається по середній смузі руху, білий мікроавтобус завершує маневр, але він не становить небезпеки. Водієві ОСОБА_5 оглядовість обмежена, але він має право за п.1.4 розраховувати, що інші водії будуть вже гальмувати перед стоп-лінією і він завершить проїзд перехрестя безпечно. Однак водій ОСОБА_4 навіть не думає знижувати швидкість і долає відстань до зіткнення за 2 секунди, при чому маневрує вправо, а не гальмує, що є порушенням п.12.3, п.10.1 ПДР. До зіткнення він долає відстань в 40 м за 1,5 секунди, що відповідає швидкості біля 95 км/год! При чому він ще й маневрує вправо.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник не погодилися з оцінкою дій ОСОБА_1 працівниками поліції, пояснили, що дорожньо транспортна пригода відбулася внаслідок порушення водієм ОСОБА_2 п. 16.6 ПДР України, а саме: повертаючи ліворуч при зеленому сигналі основного світлофора, ОСОБА_2 не дав дорогу транспортному засобу ОСОБА_1 , що рухався в зустрічному напрямку прямо. Дані висновки вбачаються з аналізу показів ОСОБА_1 , схеми місця ДТП а також відеозапису з відеореєстратора що знаходився в автомобілі останнього, на якому чітко видно, що коли ОСОБА_1 , під`їжджаючи на автомобілі до регульованого перехрестя проспекта Льва Ландау та вулиці Краснодарської, світлофор вказував дозволений сигнал зеленого кольору з цифровим позначенням - «З», що надавало йому право pyxy через вказанеее перехрестя. В цей час з паралельної проїзної частини проспекту Льва Ландау і зустрічним рухом, на перехрестя, повертаючи наліво, здійснив виїзд автомобіль VOLKSWAGEN TRANSPORTER під керуванням ОСОБА_2 , та почав рух по дорозі зустрічного руху транспорту, не даючи дорогу транспорту, що рухається у зустрічному напрямку прямо. У зв`язку з чим ОСОБА_1 не встиг загальмувати через надто близьку відстань до автомобіля ОСОБА_2 в результаті чого відбулося їх зіткнення в межах смуги руху ОСОБА_1 , безпосередньо на самому перехресті. Незважаючи на дані обставини, порушник ОСОБА_2 заперечує свою винуватість. Для правильного вирішення даної справи по суті необхідно мати не тільки розрахунок траєкторії руху автомобілів, як вважає захисник Довгополова О.М., а і встановлення інших обставин, таких як аналіз дій ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з урахуванням вимог Правил дорожнього руху, технічних можливостей запобіганню ДТП.

Як вбачається з висновку експерта за результатами проведення судової транспортно трасологічної та автотехнічної експертизи №2059/6501 від 26.03.2020 року, вирішити питання; «У якій смузі руху дороги відбулося зіткнення автомобілів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ?», - на даному етапі дослідження, експертним шляхом не представляється можливим. В даній дорожньо-транспортній ситуації, враховуючи наданий на дослідження відеозапис, водій автомобіля Volkswagen Transporter ОСОБА_2 повинен був діяти у відповідності до вимог п.п. 10.1, 16.6 Правил дорожнього руху України. В даній дорожньо-транспортній ситуації, враховуючи наданий на дослідження відеозапис, технічна можливість уникнути зіткнення з автомобілем Hyundai Sonata для водія автомобіля Volkswagen Transporter ОСОБА_2 визначалась шляхом виконання ним вимог п.п. 10.1, 16.6 Правил дорожнього руху України, для чого в нього не було перешкод технічного характеру. В даній дорожньо-транспортній ситуації, враховуючи наданий на дослідження відеозапис, дії водія автомобіля Volkswagen Transporter ОСОБА_2 не відповідали вимогам п.п. 10.1, 16.6 Правил дорожнього руху України та, з технічної точки зору, знаходились в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди. В даній дорожньо транспортній ситуації водій автомобіля Volkswagen Transporter ОСОБА_2 , виконуючи маневр повороту ліворуч, з технічної точки зору, створив своїми діями небезпеку для руху водію ОСОБА_1 , вимушуючи останнього застосувати заходи екстреного гальмування. Враховуючи наданий на дослідження відеозапис, кінцеве розташування автомобілів Hyundai Sonata та Volkswagen Transporter, в даній дорожньо- транспортній ситуації водій автомобіля Hyundai Sonata ОСОБА_1 повинен був діяти у відповідності до вимог п.п. 10.1, 12.3 Правил дорожнього руху України. Якщо швидкість руху автомобіля Hyundai Sonata перед ДТП, складала 70-80 км/год, то в даній дорожньо-транспортній ситуації додатково до вищевказаного водій автомобіля Hyundai Sonata ОСОБА_1 повинен був діяти у відповідності до вимог п.п. 12.4, 12.9 (б) Правил дорожнього руху України. Якщо на момент ДТП, по напрямку руху автомобіля Hyundai Sonata був встановлений дорожній знак 3.29 «Обмеження максимальної швидкості руху 40 км/год», то в даній дорожньо-транспортній ситуації додатково до вимог п.п. 10.1, 12.3, 42.9 (б) Правил дорожнього руху України, водій автомобіля Hyundai Sonata ОСОБА_1 повинен був виконувати вимоги дорожнього знаку 3.29 «Обмеження максимальної швидкості руху 40 км/год» Правил дорожнього руху. Виходячи із пояснень водія ОСОБА_2 про механізм розвитку даної дорожньо-транспортної пригоди, в даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля Hyundai Sonata ОСОБА_1 мав технічну можливість уникнути зіткнення з автомобілем Volkswagen Transporter шляхом виконання ним вимог п.п. 10.1, 12.3, 12.4, 12.9 (б) Правил дорожнього руху України, для чого в нього не було перешкод технічного характеру. Виходячи із пояснень водія ОСОБА_2 про механізм розвитку даної дорожньо-транспортної пригоди, в даній дорожньо-транспортній ситуації дії водія автомобіля Hyundai Sonata ОСОБА_1 не відповідали вимогам п.п. 10.1, 12.3, 12.4, 12.9 (б) Правил дорожнього руху України та, з технічної точки зору, знаходились в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо- транспортної пригоди. Виходячи із пояснень водія ОСОБА_2 про механізм розвитку даної дорожньо-транспортної пригоди, якщо на момент ДТП, по напрямку руху автомобіля Hyundai Sonata був встановлений дорожній знак 3.29 «Обмеження максимальної швидкості руху 40 км/год», то в даній дорожньо-транспортній ситуації додатково до вимог п.п. 10.1, 12.3, 12.9 (б) Правил дорожнього руху України, водій автомобіля Hyundai Sonata ОСОБА_1 мав технічну можливість уникнути зіткнення з автомобілем Volkswagen Transporter шляхом виконанням ним вимог дорожнього знаку 3.29 «Обмеження максимальної швидкості руху 40 км/год» Правил дорожнього руху України та його дії, додатково до вимог п.п.10.1, 12.3, 12.9 (б) Правил дорожнього руху України не відповідали вимогам дорожнього знаку 3.29 «Обмеження максимальної швидкості руху до 40 км/год» Правил дорожнього руху України та, з технічної точки зору, знаходились в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо транспртної пригоди. Виходячи із пояснень водія ОСОБА_2 про механізм розвитку даної дорожньо-транспортної пригоди, в даній дорожньо-транспортній ситуації, при прямолінійному русі автомобіля Hyundai Sonata, своєчасному застосуванні екстреного гальмування водієм ОСОБА_1 та дотриманні ним швидкісного режиму в населеному пункті, автомобіль Volkswagen Transporter залишив би смугу руху автомобіля Hyundai Sonata. Вирішити питання щодо технічної можливості уникнути зіткнення з автомобілем Volkswagen Transporter для водія ОСОБА_1 та чи маються в його діях

невідповідності вимогам Правил дорожнього руху України, які, з технічної

точки зору, знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-

транспортної пригоди, по поясненням водія ОСОБА_1 , експертним шляхом не представляється можливим.

Суд, дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази у їх сукупності приходить до висновку про закриття провадження у справі, виходячи з наступного.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної в п.п.66-69 рішення у справі «Смірнова проти України», «…сторони зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти повагу до інших учасників процесу та суду, вживати заходів до всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи протягом розумного строку…».

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції ООН про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього обвинувачення. Поняття справедливого судового розгляду передбачає можливість для особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, бути присутнім на засіданні, а також необхідність перевірити точність її тверджень і співставити їх з матеріалами судової справи.

Разом з тим, керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суд виходить з того, що реалізуючип.1ст. 6 Конвенції про захист правлюдини іосновоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких-не допустити судовий процесу безладний рух. З цього приводу прецедентним є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Креуз проти Польщі»№ 28249/95 від 19.06.2001 року, в п.53 якого зазначено, що «…право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави ...», тобто уникнення зловживання суб`єктами такими правами.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про необхідність закриття провадження у справі, виходячи з наступного.

Згідно п. 7 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю якщо на момент розгляду справи про адміністративне закінчився строк накладення адміністративного стягнення, передбачений статтею 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 38 КУпАП, адміністративне стягнення може бути накладено не пізніше як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніше як через три місяці з дня його виявлення.

Визначення на законодавчому рівні у статті 38 КУпАП тривалості строків накладення адміністративного стягнення безпосередньо пов`язано з можливістю реального впливу адміністративної відповідальності на суспільні відносини, поведінку суб`єктів, їхню правосвідомість тощо, тобто з можливістю реалізації функцій адміністративної відповідальності, яка втрачається з плином часу.

При вирішенні питання щодо закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку із закінченням на момент розгляду такої справи строків накладення адміністративного стягнення, визначених ст. 38 КУпАП, суд враховує положення ст. 6 Конституції України, згідно з якою органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією межах і відповідно до законів України.

КУпАП чітко передбачає, що закінчення строків накладення адміністративних стягнень є підставою, що виключає провадження у справі на будь-якій стадії.

Тобто, приписи 247 статті КУпАП є імперативними, і чітко вказують, що суд повинен лише закрити провадження, і не вирішувати при цьому жодних інших питань.

Отже, після виключення провадження унеможливлюється здійснення будь-яких заходів, спрямованих на притягнення особи до адміністративної відповідальності. Це дає підстави вважати про відсутність у суду прав з`ясувати і встановлювати вину чи невинуватість особи в постанові про закриття провадження у справі.

Як вбачається з матеріалів справи, інкриміноване ОСОБА_1 , ОСОБА_2 правопорушення було скоєно 9 жовтня 2019 року, на час проведення судового засідання, тримісячний термін накладення адміністративного стягнення, визначений КУпАП сплинув.

Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Під час розгляду справи, суд враховує практику Європейського Суду з прав людини (пункт 137 Рішення від 09 січня 2013 року у справі «Олександр Волков проти України» (заява №21722/11) про те, що строки давності слугують кільком важливим цілям, а саме: забезпеченню юридичної визначеності та остаточності, захисту потенційних відповідачів від не заявлених вчасно вимог, яким може бути важко протистояти, та запобігти будь-якій несправедливості, яка могла б виникнути, якби від судів вимагалося виносити рішення щодо подій, що мали місце у віддаленому минулому, на підставі доказів, які через сплив часу стали ненадійними та неповними (див. рішення від 22 жовтня 1996 року у справі «Стаббінгз та інші проти Сполученого Королівства» (Stubbings and Others v. the United Kingdom), п. 51, Reports 1996-IV). Строки давності є загальною рисою національних правових систем договірних держав щодо кримінальних, дисциплінарних та інших порушень.

На думку суду, поєднання закриття справи з одночасним визнанням вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення є взаємовиключними рішеннями, і прийняття таких двох взаємовиключних рішень в одній постанові про закриття справи свідчить про порушення права людини на справедливий суд, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За правилами ст. 284 КУпАП рішенням, що доводить вину особи є постанова про накладення адміністративного стягнення або застосування заходів впливу, умовою якої є визначення вини.

Отже, наявність або відсутність вини встановлюється саме під час здійснення провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Враховуючи те, що з дня вчинення правопорушення минуло більше ніж три місяці, тому в силу ч. 2 ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення відносно ОСОБА_1 , ОСОБА_2 не може бути накладено, а адміністративна справа підлягає закриттю, у зв`язку з закриттям провадження, суд позбавлений встановити винність чи не винуватість в скоєнні інкримінованого йому правопорушення.

На підставі зазначеного, керуючись статтями 247, 251, 252, 278 КУпАП, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі відносно ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП закрити на підставі п. 7 ст. 247 КупАП, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строку накладання адміністративного стягнення.

Провадження у справі відносно ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП закрити на підставі п. 7 ст. 247 КупАП, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строку накладання адміністративного стягнення.

Постанова в частині закриття провадження у справі може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом 10 днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Фрунзенський районний суд м. Харкова.

В іншій частині постанова оскарженню не підлягає.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: