Справа № 131/7/20
Провадження № 33/801/377/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Олексієнко О. Ю.
Доповідач: Шемета Т. М.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2020 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі судді Шемети Т. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 4 апеляційну скаргу ОСОБА_1 , на постанову Іллінецького районного суду Вінницької області від 31 березня 2020 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП та ч. 1 ст. 130 КУпАП ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, не працюючого, -

встановив:

Постановою Іллінецького районного суду Вінницької області від 31 березня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчинені адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 КУпАП та ч. 1 ст. 130 КУпАП, та призначене адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, стягнуто судовий збір у розмірі 420грн 40 коп.

В Постанові суду зазначено, що ОСОБА_1 03.01.2020 року о 02:10 год в смт. Дашів Іллінецького району Вінницької області по вул. Чкалова, керував автомобілем «VOLKSWAGEN» державний номерний знак НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння. Від проходження огляду у встановленому законом порядку на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 відмовився в присутності двох свідків.Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Крім того, ОСОБА_1 03.01.2020 року о 02:10 год в смт. Дашів Іллінецького району Вінницької області по вул. Чкалова, керуючи автомобілем «VOLKSWAGEN» державний номерний знак НОМЕР_1 не впоравшись з керуванням, здійснив зіткнення з дерев`яним парканом внаслідок чого автомобіль зазнав механічних пошкоджень та було заподіяно матеріальні збитки, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Не погоджуючись із такою постановою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Іллінецького районного суду Вінницької області від 31 березня 2020 року, і закрити провадження у справі, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на те, що в матеріалах справи відсутнє направлення на медичний огляд до відповідного закладу охорони здоров`я. Зазначає, що оскільки йому не видавалось посвідчення водія, то він не є водієм, а тому його не можна позбавити права керування транспортними засобами, у зв`язку з чим відсутній склад адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Одночасно зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази пошкодження транспортних засобів та заподіяння шкоди, то в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, за повідомленням його представника адвоката Ткаченка К. Д., в звязку з поганим самопочуттям, адвокат не заперечив проти розгляду справи за відсутності ОСОБА_1 , подану апеляційну скаргу підтримав з викладени у ній підстав, просив скасувати Постанову Іллінецького районного суду Вінницької області від 31 березня 2020 року, провадження у справі закрити.

Дослідивши матеріали справи відповідно до вимог частини 7 статті 294 КУпАП, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог п. 2.5. ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Проходження такого огляду регламентовано Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом МВС України, МОЗ України від 09.11.2015 року № 1452/735 (надалі - Інструкція).

Як передбачено п. 12 Розділу ІІ згаданої вище Інструкції, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані алкогольного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в п. 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Процедуру направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою встановлення ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських засобів, що знижують увагу та швидкість реакції врегульовано Порядком, затвердженим Постановою КМУ від 17.12.2008 року № 1103 (надалі Порядок).

У пункті 8 згаданого Порядку зазначено, що «у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, в якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Суд першої інстанції свої висновки про порушення ОСОБА_1 п.2.9 «а» Правил дорожнього руху України та вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП, обґрунтував наступними доказами: протоколами про адміністративні правопорушення серії ОБ №000076 від 03.01.2020 та серії БД № 263120 від 03.01.2020, письмовими поясненнями, ОСОБА_1 та свідків події ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Поясненнями свідків підтверджено, що ОСОБА_1 дійсно керував автомобілем з явними ознаками алкогольного сп`яніння та відмовився проходити огляд на стан сп`яніння на місці та в закладі охорони здоров`я (а. с. 2,3,11,12).

В своїх письмових поясненнях ОСОБА_1 , шляхом проставлення власного підпису, підтвердив факт вживання алкоголю, а також здійснення наїзду на паркан.( а. с. 4, 13).

Зі схеми місця ДТП, яка міститься в матеріалах справи, вбачається пошкоджений дерев`яний паркан (а. с. 15), а також зазначено про пошкодження, наявні у транспортного засобу ( а. с. 15 на звороті)

Доводи ОСОБА_1 про те, що в матеріалах справи відсутнє направлення на огляд водія транспортного засобу, повністю спростовані поясненнями свідків, наявними в матеріалах справи, оскільки в них зазначено, що заявник відмовився від проходження огляду на місці.

Вважаю, що місцевий суд дав належну оцінку доказам та дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_1 своїми діями вчинив адміністративні правопорушення, передбачені ст. 124 та ч.1 ст.130 КУпАП.

Порушень вимог закону, які б ставили під сумнів доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень чи порушення його права, не вбачається.Слід зазначити, що невизнання ОСОБА_1 вини у вчиненні адміністративних правопорушень апеляційний суд розцінює виключно як спосіб захисту з метою уникнення відповідальності.

Водночас відповідно до довідки Іллінецького ВП Гайсинського ВП ГУНП у Вінницькій області, згідно реєстраційних даних бази «АІПС АРМОР» та «НАІС», ОСОБА_1 посвідчення водія на право керування транспортними засобами не отримував.

Відповідно до п.1 п.п. 1.10 Правил дорожнього руху України водієм є особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії.

У відповідності до абз. 3 п. 28 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судоми України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» №14 від 23 листопада 2005 року зі змінами, позбавлення права керувати транспортними засобами можна застосовувати тільки як основне адміністративне стягнення за вчинення правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 121, ч. 4 ст. 122, ст. 122-2, ч. 3 ст. 123, статтями 124 і 130 КпАП ( 80731-10 ). Можливості накладати на винну особу таке стягнення як додаткове цей Кодекс не надає. Суди не вправі застосовувати його й тоді, коли винна особа вже позбавлена такого права або взагалі його не мала.

З наведеного вбачається, що 31 березня 2020 року, тобто, під час вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, ОСОБА_1 не був водієм в розумінні Правил дорожнього руху України, оскільки не був наділений правом керування транспортними засобами, а тому його неможливо позбавити цього права.

Місцевий суд не врахував цих обставин при розгляді справи та помилково наклав адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом строком на один рік.

Отже доводи апеляційної скарги в цій частині є обґрунтованими а постанова Іллінецького районного суду Вінницької області від 31 березня 2020 року підлягає зміні в частині призначеного покарання з виключенням з абзацу другого резолютивної частини «з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік».

З огляду на викладене наявні підстави для часткового задоволення апеляційної скарги і зміни постанови місцевого суду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.38, 247, 294 КУпАП, суд-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову судді Іллінецького районного суду Вінницької області від 31 березня 2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 124 та ч.1 ст.130 КУпАП змінити, виключивши з абзацу другого резолютивної частини «з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік».

У решті постанову Іллінецького районного суду Вінницької області від 31 березня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Вінницького

апеляційного суду Т. М. Шемета