Справа № 161/7794/20
Провадження № 3/161/2397/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2020 року суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області Кирилюк В.Ф., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , працює на посаді начальника Державної установи «Луцький слідчий ізолятор»,

за ч.1 ст.185-8 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

Як слідує з протоколу про адміністративне правопорушення від 14 травня 2020 року, ОСОБА_1 .. який наказом Міністерства юстиції України №3308/к від 28.08.2017 призначений на посаду начальника ДУ «Луцький слідчий ізолятор» з 30.08.2017, будучи в силу покладених на нього організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських Функцій посадовою особою відповідно до положення про державну установу «Луцький слідчий ізолятор», затвердженого наказом Міністерства юстиції України за №893/5 від 04.03.2020. не виконав законну вимогу прокурора, за наступних обставин:

На виконання вимог п. 2.2 та п. 8 наказу виконувача обов`язків Генерального прокурора України №161 від 20.04.2016 з метою забезпечення нагляду за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних провадженнях та інших заходів примусового характеру, керуючись вимогами п. 9 Перехідних положень Конституції України, п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про прокуратуру», ст. 26 Закону України «Про прокуратуру», ст. 22 Закону України «Про попереднє ув`язнення» проводилася перевірка дотримання вимог чинного законодавства в ДУ «Луцький слідчий ізолятор», у тому числі щодо забезпечення режиму утримання, охорони і нагляду за особами, які утримуються в установі та дотримання персоналом слідчого ізолятора вимог інструкції із забезпечення режиму, охорони і нагляду за особами, які тримаються у слідчих ізоляторах Державної кримінально-виконавчої служби України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 17.03.2015 №21/5-ДСК, що включає в себе перегляд записів з камер відеоспостереження на внутрішніх постах корпусних відділень установи.

23.04.2020 на ім`я начальника ДУ «Луцький слідчий ізолятор» ОСОБА_1 направлено вимогу за №16-143 вих-20 за підписом заступника прокурора області Хвищука В.О. про надання прокурору відділу нагляду за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних провадженнях та інших заходів примусового характеру прокуратури Волинської області Музичуку Б.А. можливості перегляду записів з камер відеоспостереження на внутрішніх постах корпусних відділень установи у період з 17.04.2020 по 20.04.2020 включно.

Також, у вищевказаній вимозі було роз`яснено вимоги ст. 185-8 Кодексу про адміністративні правопорушення щодо відповідальності за ухилення від виконання законних вимог прокурора.

Проте, при наданні в приміщенні ДУ «Луцький слідчий ізолятор» даної вимоги прокурором ОСОБА_2 24.04.2020 начальнику ДУ «Луцький слідчий ізолятор» ОСОБА_3 С.В.. останнім було відмовлено у доступі до відеозаписів з камер відеоспостереження на внутрішніх постах корпусних відділень за вищевказаний період, аргументуючи це тим, що прокурор не має права доступу до перегляду технічних засобів контролю та нагляду.

Факт відмови також підтверджується актом про невиконання вимоги 6-143вих-20 від 23.04.2020 щодо проведення перевірки режимних вимог в діяльності ДУ «Луцький слідчий ізолятор» від 24.04.2020. який підписаний начальником відділу нагляду за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних провадженнях та інших заходів примусового характеру прокуратури Волинської області Хомичем С.С. та прокурорами цього ж відділу Радзивилюком І.Ф. та Музичуком Б.А.

В подальшому 27.04.2020 до прокуратури області надійшла письмова відповідь начальника ДУ «Луцький слідчий ізолятор» Киреєва С.В. за №Сі/1620/кр від 24.04.2020. у якій останній вказує про те, що ст. 26 Закону України «Про прокуратуру» не передбачає перевірки прокурором по нагляду дотримання режимних вимог в установах Державної кримінально-виконавчої служби України.

Окрім того, начальник ДУ «Луцький слідчий ізолятор» Киреєв С.В. у вказаній відповіді посилається на наказ Міністерства юстиції України за №2025/5 від 26.06.2010 та п.п. 15, 16 розділу 7 «Порядку використання технічних засобів нагляду і контролю у виправних колоніях ДКВС України».

Ураховуючи наведене, на думку прокурора, який склав протокол про адміністративне правопорушення, в діях начальника ДУ «Луцький слідчий ізолятор» ОСОБА_3 С.В. вбачаються ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185-8 КУпАП, а саме невиконання посадовою особою законних вимог прокурора.

Місцем вчинення правопорушення, згідно протоколу, є державна установа «Луцький слідчий ізолятор», що розташована за адресою: вул. Нестора Бурчака, З м. Луцьк Волинської області.

Під час розгляду справи у суді ОСОБА_1 не заперечив фактичні обставини справи, тобто факт вчинення ним відмови у наданні доступу до відеозаписів. Одночасно, вважає, що його відмова є правомірною, оскільки Закон України «Про прокуратуру» не передбачає перевірки прокурором по нагляду дотримання режимних вимог в установах Державної кримінально-виконавчої служби України, доступ до цих відеоматеріалів можливий лише за ухвалою слідчого судді про надання тимчасового доступу до речей та документів. Також відомчими нормативно-правовими актами встановлено обмеження у доступі до цієї інформації з боку третіх осіб, в тому числі і органів прокуратури.

Прокурор у судовому засіданні протокол підтримав та просив суддю притягнути ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, та прокурора, дослідивши письмові матеріали справи, суддя дійшов наступних висновків.

З матеріалів справи, а також пояснень ОСОБА_1 слідує, що ним не заперечуються фактичні обставини справи, а саме здійснення 24 квітня 2020 року відмови у виконанні вимоги прокурора про надання доступу до відеозаписів з камер відеоспостереження на внутрішніх постах ДУ «Луцький слідчий ізолятор», яка є установою для попереднього ув`язнення, в розумінні Закону України «Про попереднє ув`язнення», і керує якою ОСОБА_1 .

Окрім, власне, пояснень ОСОБА_1 цей факт підтверджується наступними письмовими матеріалами справи:

1) вимога прокурора за №16-143 вих-20 від 23.04.2020 за підписом заступника прокурора області Хвищука В.О.;

2) письмова відповідь начальника ДУ «Луцький слідчий ізолятор» Киреєва С.В. за №Сі/1620/кр від 24.04.2020;

3) акт про невиконання вимоги прокурора за №16-143 вих-20 від 23.04.2020 щодо проведення перевірки режимних вимог в діяльності ДУ «Луцький слідчий ізолятор» від 24.04.2020;

4) рапорт ОСОБА_2 на ім`я заступника прокурора Волинської області від 27.04.2020;

5) пояснення ОСОБА_1 від 24.04.2020;

6) копія наказу прокурора Волинської області про розподіл обов`язків між керівництвом прокуратури Волинської області від 21.02.2020;

7) копія наказу прокурора Волинської області про розподіл обов`язків між керівництвом прокуратури Волинської області від 27.04.2020;

8) копія наказу прокурора Волинської області № 65 від 02.04.2020 «Про розмежування повноважень з нагляду за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних провадженнях та інших заходів примусового характеру між самостійним структурним підрозділом прокуратури Волинської області та місцевими прокуратурами»;

9) копія наказу прокурора Волинської області № 443к від 18.12.2018 про призначення ОСОБА_2 на посаду прокурора відділу нагляду за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних провадженнях та інших заходів примусового характеру прокуратури Волинської області;

10) запит заступника прокурора області Мосійчука О.П. за №16-151 вих-20 від 29.04.2020 на ім`я виконувача обов`язків начальника Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції Хомі М.В.;

11) копія наказу Міністерства юстиції України №3308/к від 28.08.2017 про призначення ОСОБА_1 на посаду начальника ДУ «Луцький слідчий ізолятор» з 30.08.2017;

12) копія положення про державну установу «Луцький слідчий ізолятор», затвердженого наказом Міністерства юстиції України за №893/5 від 04.03.2020.

З наведених вище підстав суддя вважає встановленим той факт, що ОСОБА_1 , як начальник ДУ «Луцький слідчий ізолятор», 24.04.2020 відмовив прокурору, який пред`явив відповідну вимогу, у доступі до відеозаписів з камер відеоспостереження на внутрішніх постах цієї установи за період з 17 по 20 квітня 2020 року.

Фактично, доводи як сторони обвинувачення, в особі прокурора, так і сторони захисту в особі ОСОБА_1 , зводяться виключно до правового питання про наявність у прокурора права вимагати надання доступу до відеозаписів в установі попереднього ув`язнення, поза межами конкретного кримінального провадження та відповідної ухвали слідчого судді, і з приводу цього суддя зазначає наступне.

Прокуратура є конституційним інститутом, який відповідно до приписів Основного Закону віднесений до розділу VIII «Правосуддя».

Так, частинами першою та другою статті 131-1 Основного Закону передбачено, що в Україні діє прокуратура, яка здійснює:

1) підтримання публічного обвинувачення в суді;

2) організацію і процесуальне керівництво досудовим розслідуванням, вирішення відповідно до закону інших питань під час кримінального провадження, нагляд за негласними та іншими слідчими і розшуковими діями органів правопорядку;

3) представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Організація та порядок діяльності прокуратури визначаються законом.

Одночасно, пунктом 9 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України визначено, що прокуратура продовжує виконувати відповідно до чинних законів функцію досудового розслідування до початку функціонування органів, яким законом будуть передані відповідні функції, а також функцію нагляду за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян, - до набрання чинності законом про створення подвійної системи регулярних пенітенціарних інспекцій.

В Україні наразі не прийнятий та не набрав чинності закон про створення подвійної системи регулярних пенітенціарних інспекцій, а отже прокуратура продовжує, як конституційний інститут, здійснювати функції нагляду за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян.

Ці функції прокуратури не є тотожною іншим функціям, які наведені у ст.131-1 Основного Закону, а передбачає наділення прокурорів особливими повноваження стосовно нагляду за додержанням законності під час примусового обмеження волі людини.

Прокурор у даному випадку не здійснює функції підтримання публічного обвинувачення у суді, чи процесуального керівництва під час досудового розслідування, а здійснює функції із захисту основоположного права людини на особисту недоторканість та свободу.

Одним із видів тимчасового обмеження особистої свободи громадян є запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який застосовується відповідно до приписів КПК України, а порядок здійснення цього обмеження врегульований Законом України «Про попереднє ув`язнення».

Також, у Кримінальному кодексі України в якості видів покарань встановлені позбавлення волі та арешт.

Отже, прокурор, в силу прямої норми Конституції уповноважений здійснювати функції нагляду за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян, в тому числі під час попереднього ув`язнення чи відбуття особами покарання у виді позбавлення волі чи арешту.

В розглядуваному випадку, як слідує з Положення про державну установу «Луцький слідчий ізолятор», основними завданнями цієї установи є організація тримання осіб, щодо яких як запобіжний захід обрано взяття під варту або до яких застосовано тимчасовий чи екстрадиційний арешт, та засуджених, вироки щодо яких не набрали законної сили і щодо яких як запобіжний захід обрано тримання під вартою, а також виконання покарань у виді позбавлення волі на певний строк засуджених осіб, які залишені для роботи з господарського обслуговування та засуджених до арешту.

Тобто, за напрямом своєї основної діяльності, державна установа «Луцький слідчий ізолятор», здійснює примусове утримання осіб під час попереднього ув`язнення чи відбуття покарання у виді позбавлення волі чи арешту, а отже ця установа підпадає під нагляд прокурора, який передбачений пунктом 9 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України.

Конкретні функції прокурора під час здійснення нагляду за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян, деталізовані у ст.26 Закону України «Про прокуратуру», а також у ст.22 Закону України «Про попереднє ув`язнення».

Так, у статті 22 Закону України «Про попереднє ув`язнення» передбачено, що нагляд за додержанням законів у місцях попереднього ув`язнення здійснюється прокурором шляхом реалізації повноважень щодо нагляду за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян.

Постанови і вказівки прокурорів щодо додержання встановлених законодавством порядку і умов тримання осіб, взятих під варту, підлягають обов`язковому виконанню адміністрацією місць попереднього ув`язнення.

А, у пункті 3 частини першої статті 26 Закону визначено, що прокурор, здійснюючи нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян, має право знайомитися з матеріалами, отримувати їх копії, перевіряти законність наказів, розпоряджень, інших актів відповідних органів і установ та в разі невідповідності законодавству вимагати від посадових чи службових осіб їх скасування та усунення порушень закону, до яких вони призвели, а також скасовувати незаконні акти індивідуальної дії.

У чинному законодавстві не наведено конкретного визначення терміну «матеріали», однак в контексті положень Закону України «Про попереднє ув`язнення» та Закону України «Про прокуратуру» суддя розуміє під ними будь-яку зафіксовану інформацію стосовно обставин попереднього ув`язнення осіб чи відбуття покарання у виді позбавлення волі чи арешту. Це стосується всіх аспектів організації такого примусового утримання особи, в тому числі й дотримання відповідного режиму попереднього ув`язнення (відбуття покарання), і така інформація може бути зафіксована як на матеріальних, так і на електронних носіях.

З наведених міркувань, на переконання судді, до матеріалів, з якими прокур має право знайомитися та отримувати їх копії під час здійснення нагляду, передбаченого пунктом 9 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України, відносяться і записи з камер відеоспостереження на внутрішніх постах корпусних відділень ДУ «Луцький слідчий ізолятор», оскільки на цих матеріалах можуть бути зафіксовані конкретні обставини попереднього ув`язнення осіб чи відбуття покарання у виді позбавлення волі чи арешту, дотримання відповідних правил та законності.

Тому, начальник ДУ «Луцький слідчий ізолятор» Киреєв С.В. повинен був надати доступ до цих матеріалів прокурору, однак цього не зробив, чим вчинив, як посадова особа, невиконання законної вимоги прокурора.

При цьому суд не приймає до уваги посилання ОСОБА_1 на положення Порядку використання технічних засобів нагляду і контролю у виправних та виховних колоніях ДКВС України, оскільки вказаний нормативно-правовий акт є підзаконним і його положення не можуть суперечити чи підміняти собою положення пункту 9 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України та ст.26 Закону України «Про прокуратуру», які надають прокурору право вільно знайомитися з матеріалами, стосовно попереднього ув`язнення осіб чи відбуття покарання у виді позбавлення волі чи арешту.

Також є помилковим посилання ОСОБА_1 на положення КПК України, які регулюють порядок надання тимчасового доступу до речей та документів, оскільки, як вже зазначав суддя, прокурор у даному випадку не здійснює процесуальне керівництво під час досудового розслідування, а здійснює особливу, передбачену у пункті 9 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України функцію з нагляду за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян, а тому рішення слідчого судді про надання тимчасового доступу до відповідних відеозаписів у даному випадку не потребувалося.

Власне тлумачення ОСОБА_1 обсягу аспектів попереднього ув`язнення (відбуття покарання), за якими прокурор має право здійснювати нагляд, є його суб`єктивними судженнями, які не звільняють його від відповідальності, оскільки чинне законодавство дозволяє прокурору здійснювати вивчення всіх обставин, які стосуються обмеження волі осіб, в тому числі і режиму їх тримання, що зафіксовані на відповідні технічні засоби.

За таких обставин, суддя приходить до висновку, що своїми діями, ОСОБА_1 вчинив невиконання посадовою особою законних вимог прокурора, тобто адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.185-8 КУпАП.

При накладенні стягнення, суддею враховується характер вчиненого правопорушення, яке відноситься до правопорушень, що посягають на встановлений порядок управління, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Обставин, що обтяжують чи пом`якшують правопорушення, суддя не знаходить.

Оскільки ОСОБА_1 працевлаштований та має постійний дохід, до нього можливо застосувати стягнення у вигляді штрафу.

Враховуючи всі обставини справи про адміністративне правопорушення, особу правопорушника, суддя дійшов висновку, що на нього слід накласти адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

На підставі ст. 40-1 КУпАП, п.5 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з правопорушника слід також стягнути судовий збір у сумі 420,40 грн.

Керуючись ст.ст. 40-1, 185-8, 283, 284 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185-8 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340,00 грн. (триста сорок гривень).

Штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення. На підставі ч.2 ст.308 КУпАП, у разі несплати правопорушником штрафу у вищенаведений строк, у порядку примусового виконання постанови стягується подвійний розмір штрафу, що складає 680,00 грн. (шістсот вісімдесят гривень).

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 420,40 грн. (чотириста двадцять гривень сорок копійок).

Постанова судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова судді може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, шляхом подання апеляційної скарги до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області В.Ф. Кирилюк