ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/531/20 Справа № 171/293/20 Суддя у 1-й інстанції - Семенова Н. М. Суддя у 2-й інстанції - Калініч Н. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2020 року м. Дніпро

05 червня 2020 року суддя Дніпровського апеляційного суду Калініч Н.І., за участю особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та її захисника- Стрєльнікова Є.А. та прокурора- Мануйленка І.М.,розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро, апеляційну скаргу захисника Стрєльнікова Євгенія Анатолійовича в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 17 березня 2020 року у справі про адміністративне правопорушення щодо:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посада: депутат, мешкає та зареєстрованої: АДРЕСА_1 , -

яку визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 2 ст. 172-7, ч. 1 ст. 172-7 КУпАП,

В С Т А Н О В И Л А :

Постановою Апостолівського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 визнано винною у скоєні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.172-7, ч.2 ст.172-7 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 3400,00грн. (три тисячі чотириста) в дохід держави. Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 420,40 гривень (чотириста двадцять гривень сорок копійок).

При обставинах зазначених в оскаржуваній постанові, згідно протоколу №167 від 19.02.2020 року депутат Нивотрудівської сільської ради VII скликання від 03.12.2005 року ОСОБА_1 у порушення вимог ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції», ч. 1 ст. 59-1 Закону України «Про місцеве самоврядування» публічно не оголосивши про конфлікт інтересів, 26.03.2019 року взяла участь в розгляді та проголосувала «ЗА» в умовах реального конфлікту інтересів на пленарному засіданні 23 сесії Нивотрудівської сільської ради VII скликання під час розгляду питання «Про надання дозволу на розроблення детального плану території земель запасу комунальної власності Нивотрудівської сільської ради за кадастровим номером :01:002:0121 під будівництво сонячної електростанції ТОВ «РАНТЬЄ», на якому з 2012 року по травень 2019 року працювала на посаді бухгалтера, де отримувала згідно даних її щорічної декларації особи уповноваженої на виконання функцій держави та органів місцевого самоврядування за 2018 рік заробітну плату, чим вчинила правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачено ч. 1 ст. 172-7 КУпАП.

Крім того, згідно протоколу №168 від 19.02.2020 року, депутат Нивотрудівської сільської ради VII скликання ОСОБА_1 2 у порушення вимог ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції», ч. 1 ст. 59-1 Закону України «Про місцеве самоврядування» публічно не оголосивши про конфлікт інтересів, 26.03.2019 року взяла участь в розгляді та проголосувала «ЗА» в умовах реального конфлікту інтересів на пленарному засіданні 23 сесії Нивотрудівської сільської ради VII скликання під час розгляду питання «Про надання дозволу на розроблення детального плану території земель запасу комунальної власності Нивотрудівської сільської ради за кадастровим номером :01:002:0121 під будівництво сонячної електростанції ТОВ «РАНТЬЄ». Рішення надання дозволу на розроблення детального плану території земель запасу комунальної власності Нивотрудівської сільської ради за кадастровим номером :01:002:0121 під будівництво сонячної електростанції ТОВ «РАНТЬЄ» є безумовно необхідним для ТОВ «РАНТЬЄ» для подальшого введення цим підприємством своєї господарської діяльності, тому ОСОБА_1 , як бухгалтер цього підприємства безумовно була зацікавлена в ведення ТОВ «РАНТЬЄ» своєї господарської діяльності, результатом якої стане отримання підприємством прибуток, з якого згідно ст.. 4 Закону України «Про оплату праці» формується фонд оплати праці, що є джерелом виплати заробітної плати робітникам.

Таким чином, ОСОБА_1 вчинила правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачено ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

Не погоджуючись з вищевказаною постановою захисник Стрєльніков Є.А. в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить постанову судді першої інстанції скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування апеляційної скарги, зазначає, що фонд оплати праці ТОВ "Рантьє", який є джерелом виплати заробітної плати для його працівників не обов`язково залежить від прибутку ТОВ "Рантьє", про який йдеться в протоколах, адже фонд оплати праці формується й на збиткових (навіть в збанкрутілих) підприємствах. На думку сторони захисту,в протоколах помилково зазначено статтю 4 Закону України "Про оплату праці" у якості обґрунтування вищезазначеного твердження про вплив прибутку на фонд оплати праці. Захисник зауважує, що згідно статті 4 Закону України "Про оплату праці" джерелом коштів на оплату праці працівників госпрозрахункових підприємств є частина доходу та інші кошти, одержані внаслідок їх господарської діяльності. Докази, які покладені у справу, не містять відомостей про факти, якими підтверджується, що розмір заробітної плати бухгалтера ТОВ "Рантьє" ОСОБА_1 залежить від розміру фонду оплати праці ТОВ "Рантьє" або прибутку ТОВ "Рантьє". Матеріали справи не містять ніяких відомостей про ці розміри, відтак твердження про таку залежність є лише припущенням.

Апелянт також зазначає, що саме рішення Нивотрудівської сільської ради від 26.03.2019 No 26/608 "Про надання дозволу на розроблення детального плану території земель запасу комунальної форми власності Нивотрудівської сільської ради за кадастровим о :01:002:0121 під будівництво сонячної електростанції" впливу на господарську діяльність ТОВ "Рантьє" може й не мати, адже окрім дозволу розпочати проектування (яке може ніколи й не розпочатись) ніяких наслідків не має. А розроблений проект, до подальшого отримання дозволу на початок будівництва, ще має бути затверджений Нивотрудівською сільською радою за окремою процедурою прийняття таких рішень, що передбачає отримання позитивного рішення на громадських слуханнях.

Вказує, що за викладених обставин, конструкція про наявність у ОСОБА_1 приватного інтересу та, як наслідок, конфлікту інтересів, яка викладена в протоколах від 19.02.2020 № 167 та № 168 заснована виключно на припущеннях.

Звертає увагу на те, що в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні докази наявності у ОСОБА_1 факту суперечності між приватним інтересом і депутатськими повноваженнями із зазначенням того, в чому саме ця суперечність знаходить свій вияв або вплив на прийняття рішення та докази наявності у останньої факту реального впливу суперечності між приватним та службовим інтересом на об`єктивність або неупередженість рішення.

Крім того, вказує, що в даній ситуації (складення протоколу без припису та звернення до НАЗК), протоколи, будучи доказом, не можуть бути допустимим доказом, оскільки отримані з порушенням процедури за відсутності припису НАЗК та відсутності повноважень оперуповноваженого ДУ ДВБ НП України на самостійне здійснення перевірки дотримання антикорупційного законодавства.

Зазначає, що датою виявлення вказаних адміністративних правопорушень вказана дата складення протоколу, тобто 19.02.2020, однак з матеріалів, доданих до протоколу, вбачається, що заява про здійснення правопорушення отримана Управлінням стратегічних розслідувань в Дніпропетровській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України, зокрема, 05.02.2020.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 та її захисник Стрєльніков Є.А. в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити з підстав викладених у ній. Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника.

Заслухавши доповідь судді, доводи особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та її захисника, які просили скасувати постанову суду першої та закрити провадження за відсутності складу правопорушення, доводи прокурора, який просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, перевіривши матеріали справи та надані докази в межах доводів апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти вмотивоване законне рішення.

Як вбачається з оскаржуваної постанови, суд першої інстанції зазначених вимог закону в повному обсязі не дотримався та прийшов до помилкового висновку про вчинення ОСОБА_1 вказаних вище правопорушень.

Цілком обґрунтованими та такими, що підтверджуються матеріалами адміністративної справи, в тому числі доданими працівниками Управління стратегічних розслідувань в Дніпропетровській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України та прокуратурою до протоколів про адміністративні правопорушення, вбачаються апеляційні доводи про те, що судом першої інстанції не враховано ряд порушень положень ст.ст. 254-257 КУпАП при складанні протоколів про адміністративні правопорушення щодо ОСОБА_1 , їх невідповідність вимогам ст. 256 КУпАП.

Відповідно до вимог ст. 257 КУпАП, особа, яка склала протокол про вчинення адміністративного корупційного правопорушення, одночасно з надісланням його до суду надсилає прокурору, органу державної влади, органу місцевого самоврядування, керівникові підприємства, установи чи організації, де працює особа, яка притягається до відповідальності, повідомлення про складення протоколу із зазначенням характеру вчиненого правопорушення та норми закону, яку порушено.

В порушення вимог ст. 257 КУпАП, особою, яка склала протокол не було надіслано повідомлення до Нивотрудівської сільської ради Апостолівського району Дніпропетровської області про складення протоколів із зазначенням характеру вчинених правопорушень та норм закону, які порушено. Доказів такого направлення до матеріалів справи не додано та не надано в ході апеляційного розгляду справи.

При цьому належних та допустимих доказів того, що проекти протоколів № 167 та № 168 погоджено прокуратурою згідно спільного наказу Державної судової адміністрації України, Генеральної прокуратури України, Служби безпеки України, Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства доходів і зборів України від 22 квітня 2013 року № 52/394/172/71/268/60 «Про затвердження Інструкції про порядок обліку кримінальних та адміністративних корупційних правопорушень» та відповідно до вимог ст. 250 КУпАП не надано ані в суді 1 інстанції, ані при апеляційному розгляді.

Дані обставини свідчать про істотні процесуальні та процедурні порушення, допущені при складанні та затвердженні протоколів, що в свою чергу свідчить про істотні порушення прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, та з огляду на істотність наслідків притягнення до відповідальності для вказаної особи, вимагає недопущення спрощеного підходу в застосуванні зазначених вище норм КУпАП.

Однак на зазначені обставини суд першої інстанції належної уваги не звернув, питання про повернення протоколів до органу, що їх складав, в тому числі і у відповідності до роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, зазначених в листі від 22.05.2017 року № 223-943/0/4-17 щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов`язані з корупцією, не вирішив, та не приділив вказаним обставинам належної уваги при встановленні обставин правопорушень та ухваленні рішення по суті.

Разом з тим, враховуючи усі обставини цієї справи та аналізуючи відповідне антикорупційне законодавство України у сукупності, апеляційний суд приходить до переконання, що висновки судді суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_1 правопорушень, пов`язаних з корупцією, не відповідають фактичним обставинам справи, належним чином не вмотивовані та не ґрунтуються на законі, суперечать рішенням Конституційного Суду України (далі - КСУ) і ЄСПЛ, внаслідок чого доводи апеляційної скарги захисника про відсутність складів правопорушень за обставин, викладених у судовому рішенні, заслуговують на увагу та підлягають задоволенню.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 172-7 КУпАП, відповідальність настає за неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів, а згідно ч. 2 цієї статті - за вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Диспозиції цих статей є бланкетними і лише описують безпосередньо самі правопорушення, але для повного визначення ознак цих правопорушень відсилають до інших галузей права, тобто до інших нормативно-правових чи підзаконних нормативно-правових актів, які визначають правові та організаційні засади функціонування системи запобігання корупції в Україні, зміст та порядок застосування превентивних антикорупційних механізмів, правила щодо усунення наслідків корупційних правопорушень.

Зокрема, такі норми мають загальний і конкретизований зміст. Загальний зміст бланкетної диспозиції передається словесно-документною формою відповідної статті КУпАП і в обов`язковому порядку включає положення інших нормативно-правових актів. Із загальним змістом бланкетної диспозиції пов`язане визначення діяння як правопорушення певного виду та встановлення за нього відповідальності, а конкретизований зміст цієї диспозиції передбачає певну деталізацію відповідних положень інших нормативно-правових актів, що наповнює адміністративно-правову норму більш конкретним змістом.

Визначення терміну «правопорушення, пов`язаного з корупцією», про який йдеться мова у главі 13-А КУпАП міститься у ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про запобігання корупції» і є діянням, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у ч. 1 ст. 3 Закону, за яке законодавством України встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Вимоги щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів містить розділ V ЗУ «Про запобігання корупції», зокрема ст. 28, яка зобов`язує осіб, зазначених у п. 1 і 2 ч. 1 ст. 3 цього Закону:

1) вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів;

2) повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - НАЗК чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно;

3) не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів;

4) вжити заходів щодо врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів, а бланкетні диспозиції ч. 1 ст. 172-7 і ч. 2 ст. 172-7 КУпАП відсилають до ЗУ «Про запобігання корупції» і кореспондується з ч. 1 ст. 28 цього Закону, яка у свою чергу передбачає конкретні зобов`язання.

Згідно примітки ст. 172-7 КУпАП, під реальним конфліктом інтересів слід розуміти суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання вказаних повноважень.

Аналогічне визначення реального конфлікту інтересів міститься і у ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про запобігання корупції», де розкривається зміст такого терміну як приватний інтерес, яким є будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв`язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях.

Виходячи із системного аналізу вказаних термінів, для встановлення факту реального конфлікту інтересів необхідно чітко установити, що

а) приватний інтерес наявний, б) він суперечить службовим чи представницьким повноваженням і в) така суперечність реально впливає на об`єктивність чи неупередженість прийняття рішень чи вчинення дій.

Для встановлення ж наявності факту прийняття рішення в умовах реального конфлікту інтересів, у тому числі і для кваліфікації рішення як такого, що прийняте в умовах реального конфлікту інтересів, необхідно також встановити наявність обов`язкової сукупності таких юридичних фактів, як

1) наявність факту приватного інтересу, який має бути чітко сформульований (артикульований) та визначений;

2) наявність факту суперечності між приватним інтересом і службовими чи представницькими повноваженнями із зазначенням того, у чому саме ця суперечність знаходить свій вияв або вплив на прийняття рішення;

3) наявність повноважень на прийняття рішення;

4) наявність факту реального впливу суперечності між приватним та службовим чи представницьким інтересом на об`єктивність або неупередженість рішення.

Без наявності хоча б одного із зазначених фактів із цієї сукупності, реальний конфлікт інтересів не виникає, а тому встановлення таких обставин в обов`язковому порядку має бути відображено як у протоколі про правопорушення, пов`язане з корупцією, так і у судовому рішенні.

При цьому конфлікт інтересів повинен бути реальним (очевидним) і передбачуваним. Тобто, конфлікт інтересів має місце тоді, коли вказана суперечність фактично вплинула чи могла вплинути на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, на вчинення чи не вчинення дій під час виконання наданих особі службових повноважень.

За змістом ст. 172-7 КУпАП особистий інтерес - це користь, вигода яка стосується (або цікавить) особи, і які вона бажає отримати для себе особисто або близьких осіб.

Відповідно до ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління, і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст.10 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Вирішуючи вищенаведені питання, з огляду на повноваження ОСОБА_1 , апеляційний суд зазначає, що відповідно до частин другої та четвертої статті 49 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», депутат представляє інтереси всієї територіальної громади, має всю повноту прав, що забезпечують його активну участь у діяльності ради та утворюваних нею органів, несе обов`язки перед виборцями, радою та її органами, виконує їх доручення. Депутат зобов`язаний брати участь у роботі сесій ради, засідань постійної та інших комісій ради, до складу яких його обрано.

Тобто ОСОБА_1 повинна була взяти участь у голосуванні на пленарному засіданні 23 сесії Нивотрудівської сільської ради У11 скликання, а її дії були спрямовані на реалізацію представницького обов`язку як депутата місцевої ради.

Так, за результатами голосування було прийняте рішення Нивотрудівської сільської ради У11 скликання, а не депутатом Нивотрудівської сільської ради ОСОБА_1 особисто.

Перевіряючи наявність приватного інтересу зі сторони ОСОБА_1 ,апеляційний суд зазначає, що ОСОБА_1 дійсно перебувала на посаді бухгалтера в « ТОВ Рантьє», але мала фіксовану заробітну плату, як найманий працівник, не мала будь- якої частки у власності даного підприємства та об`єм діяльності вказаного підприємства не впливав на заробітну плату ОСОБА_1 а тому апеляційний суд вважає, що приватний інтерес у ОСОБА_1 відсутній.

Матеріали адміністративної справи, зовсім не містять відомостей про факти, якими підтверджується, що розмір заробітної плати бухгалтера ОСОБА_1 залежить від розміру фонду оплати праці «ТОВ Рантьє», або прибутку вказаного підприємства. Не доведено також факту отримання преміювання з підстав збільшення об`єму робіт підприємства, враховуючи, що вказане підприємство займається іншою діяльністю, ніж розроблення детального плану території земель запасу комунальної власності під будівництво сонячної електростанції, єдиним власником вказаної території залишається Нивотрудівська сільська рада.

Вищенаведене свідчить про те, що у протоколі про адміністративне правопорушення не визначено іншого, не убачається наявність приватного інтересу та відсутні посилання на факти, що приватний інтерес суперечить службовим чи представницьким повноваженням і така суперечність реально впливає на об`єктивність чи неупередженість прийняття рішень чи вчинення дій ,саме ОСОБА_1 .

Таким чином, оскільки складова частини реального конфлікту інтересів «приватний інтерес» відсутній, то і реальний конфлікт інтересів при голосуванні за надання дозволу на розроблення детального плану території земель запасу комунальній форми власності Нивотрудівської сільської ради під будівництво сонячної електростанції «ТОВ Рантьє» у ОСОБА_2 відсутній,що саме виключає її відповідальність за ч.1,2 ст. 172-7 КУпАП.

Аналіз термінів «потенційний інтерес» та «реальний інтерес», які містяться у ч. 1 ст. 1 Закону, з урахуванням висновку науково-правової експертизи Ради науково-правових експертиз при Інституті держави і права ім. В. М. Корецького НАН України від 29 квітня 2016 року № 126/50-е, виконаного на замовлення адвоката Ульянова Р. А., щодо законодавства про боротьбу з корупцією дає можливість констатувати, що потенційний конфлікт інтересів відрізняється від реального тим, що при потенційному конфлікті встановлюється лише наявність, існування приватного інтересу особи, що може вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, тоді як при реальному конфлікті інтересів існуюча суперечність між наявним приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями безпосередньо впливає (вплинула) на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання вказаних повноважень. Крім того, це також визначає ступінь впливу цієї суперечності на прийняття рішення чи вчинення дії, який повинен мати об`єктивний вираз, а також часовий взаємозв`язок між прийняттям рішення та наявністю певних ознак, що мають місце при цьому.

Тобто відмінність між цими поняттями полягає в тому, що для встановлення факту реального конфлікту інтересів недостатньо констатувати існування приватного інтересу, який потенційно може вплинути на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, а слід безпосередньо встановити, що, по-перше, приватний інтерес наявний, по-друге, він суперечить службовим чи представницьким повноваженням, а по-третє, така суперечність не може вплинути, а реально впливає на об`єктивність чи неупередженість прийняття рішень чи вчинення дій.

Ретельно дослідивши та перевіривши в ході апеляційного розгляду усі наявні в справі докази, апеляційний суд приходить до переконання про відсутність в діях ОСОБА_1 складів правопорушень, пов`язаних з корупцією, передбачених ч. 1 ст. 172-7 і ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, за обставин, викладених як у протоколах про адміністративні правопорушення, так і постанові судді, оскільки належних, достовірних і допустимих доказів, яких було б достатньо для визнання її винною у вчиненні цих правопорушень під час розгляду справи встановлено не було. При цьому всі можливості для усунення сумнівів апеляційним судом вичерпані, а сукупність зібраних та проаналізованих у справі доказів не дозволяє їх спростувати у категоричній формі та зробити беззаперечний і однозначний висновок про вчинення ОСОБА_1 дій, направлених на порушення вимог щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів (не повідомлення про наявність реального конфлікту інтересів та прийняття рішення в умовах реального конфлікту інтересів).

Відповідно до ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції є нормами прямої дії, а згідно з ч. 2 ст. 62 Основного Закону усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.

Зазначене узгоджується і з правовою позицією ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), п. 43 (з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).

Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги захисника в інтересах ОСОБА_1 в цих частинах є обґрунтованими і заслуговують на увагу, а постанову судді суду першої інстанції не можна вважати законною, обґрунтованою та належним чином вмотивованою, внаслідок чого це рішення підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 події та складу правопорушень, передбачених ч. 1,2 ст. 172-7 КУпАП.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника Стрєльнікова Євгенія Анатолійовича в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову судді Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 17 березня 2020 року у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , яку визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.1,2 ст. 172-7 КУпАП, скасувати.

Провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення за ч.1, 2 ст. 172 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду Н.І. Калініч.