Справа №485/247/20 Головуючий у районному суді: Квєтка І.А.
Провадження № 33/812/144/20 Головуючий у апеляційному суді: Лисенко П.П.
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

іменем України

21 травня 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого судді - Лисенка П.П.,

із секретарем судового засідання Лівшенком О.С.,

за участі:

особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративнеправопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Снігурівського районного суду Миколаївської області від 20 березня 2020 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого та фактично проживаючого по АДРЕСА_1 , не працюючого, визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 270824, 18 лютого 2020 року о 15:50 годині на 233 км автодороги Одеса-Мелітополь-Новоазовськ було зупинено автомобіль марки "ВАЗ 21063" з державним номерним знаком НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 , який, як на думку працівників поліції, був з явними ознаками наркотичного сп`яніння, про що свідчили звужені зіниці очей, відсутність реакції на світло, порушення координації рухів.

У присутності двох свідків, ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі м. Херсона, проте той від такого огляду відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

У зв`язку з цим, було складено протокол про адміністративне порушення, який разом з іншими матеріалами адміністративної справи передано на розгляд Снігурівського районного суду Миколаївської області.

Постановою судді названого суду від 20 березня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив названу постанову скасувати та закрити провадження у справі, підставою чого назвав не повне дослідження судом першої інстанції обставин справи, які необхідні для обґрунтованого та законного її вирішення.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 на підтримку доводів апеляційної скарги, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, та, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити в повному обсязі, виходячи з наступного.

Приймаючи оскаржувану постанову, суддя районного суду дійшов висновку, що досліджені у судовому засіданні докази (дані протоколів про адміністративне правопорушення, дані відеозапису) не суперечать, а навпаки доповнюють один одного і є переконливими та підтверджують порушення ОСОБА_1 вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України; наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції).

Перевіривши під час апеляційного розгляду докази у справі, апеляційний суд дійшов висновку, що такий висновок не підтверджується та спростовується дослідженими апеляційним судом доказами.

Відповідно до Закону України «Про дорожній рух», п. 1.1 п. 1.10. Правил дорожнього руху (далі Правила) єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють названими Правилами, а встановлені ними норми та приписи розповсюджуються на усіх водіїв транспортним засобів, що здійснюють керування ними.

Зокрема, водієм визнається особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Згідно із пунктом 2.4 Правил дорожнього руху, що затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 № 1306 (далі Правила), водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил на вимогу поліцейського.

Згідно пункту 2.9 (а) Правил, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (пункт 2.5 Правил).

Невиконання вказаних правил утворюють склад правопорушень, передбачених статтею 122-2 , частини 1 статті 130 КУпАП.

Положеннями статті 122-2 КУпАП передбачена відповідальність за невиконання водіями вимог поліцейського про зупинку транспортного засобу.

Згідно частини 1 статті 130 КУпАП адміністративним правопорушенням є керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23 жовтня 1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності» (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998).

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом (частини 1-3 ст. 7 КУпАП).

Згідно із ст. 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинене правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Оскаржена постанова судді не відповідає наведеним положенням закону.

Відповідно до частин 1, 2 статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Вимоги до протоколу про адміністративне порушення викладені у статті 256 КУпАП та Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, яка затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 листопада 2015 року № 1376 (далі Інструкція).

Так, згідно статті 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Пунктами 11, 12 Інструкції передбачено, що при складанні протоколу про адміністративне правопорушення особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються її права, передбачені статтями 55, 56, 59, 63 Конституції України, статтею 268 КУпАП, повідомляється, що справу про адміністративне правопорушення буде розглянуто у строки, визначені статтею 277 КУпАП, про що робиться відмітка та ставиться підпис особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Протокол про адміністративне правопорушення підписується уповноваженою посадовою особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності. За наявності свідків і потерпілих протокол про адміністративне правопорушення може бути підписано також цими особами.

У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, підписати протокол про адміністративне правопорушення у ньому робиться запис про це.

Таким чином, при складанні протоколу про адміністративне правопорушення обов`язковою умовою є роз`яснення особі, відносно якої складається протокол, її прав, передбачених статтями 55, 56, 59, 63 Конституції України, статтею 268 КУпАП.

Згідно частин 1-3 ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів працівників поліції у присутності двох свідків.

У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Аналогічні вимоги містить пункт 7 Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 11 листопада 2015 року № 1413/27858.

Крім того, пунктами 2, 3, 4, 6, 8 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103 (далі Порядок № 1103), визначено, що огляду підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції(далі - стан сп`яніння), згідно з ознаками такого стану, установленими МОЗ і МВС. Огляд проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ і Держспоживстандартом; лікарем закладу охорони здоров`я (в сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку). Огляд на місці зупинки транспортного засобу проводиться у присутності двох свідків. Водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я. У разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Аналіз вказаних правових норм дає підстави для висновку, що у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейський повинен скласти протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду, в присутності двох свідків.

При цьому, працівник поліції зобов`язаний чітко роз`яснити водієві негативні наслідки ігнорування його вимог.

Однак протокол про адміністративні правопорушення відносно водія ОСОБА_1 та оскаржена постанова вказаним вимогам закону відповідають не у повній мірі.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 270824 (а.с. - 5), складеного з участю двох свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ; їх письмових пояснень (а.с.7-8); відеозапису з нагрудної камери працівника поліції (а.с. -1), які суд вважав належними доказами по справі, водій ОСОБА_1 18 лютого 2020 року о 15 годині 50 хвилин був зупинений працівниками поліції на 233 км автодороги Одеса-Мелітополь-Новоазовськ,у зв`язку з підозрою у керуванні транспортним засобом "ВАЗ 21063" з державним номерним знаком НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння.

У зв`язку з цим, йому запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння в медичному закладі м. Херсона, від чого він відмовився в присутності свідків, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

При цьому, з відеозапису № та №, зробленого з нагрудної камери поліцейського, вбачається, що працівниками поліції не були роз`яснені ОСОБА_1 його права й обов`язки, передбачені статтею 63 Конституції України та статтею 268 КУпАП, а також наслідки відмови від проходження огляду на стан сп`яніння. Відсутня відмітка про відмову ОСОБА_1 від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння і в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному працівником поліції.

Крім того, не може вважатися належним доказом здійснений працівниками поліції відеозапис у зв`язку з тим, що протокол серії ДПР18 №2700824 від 18 лютого 2020 року не містить посилань на технічний пристрій, за допомогою якого здійснено даний відеозапис.

За такого, протокол про адміністративне правопорушення, складений 18 лютого 2020 року відносно ОСОБА_1 , не відповідає вимогам закону і не може бути підставою для притягнення останнього до відповідальності.

Крім того, заперечуючи наведене, ОСОБА_1 в скарзі наполягав на тому, що його затримання відбулося не о 15.30 годині, а о 13.00 годині та ще й іншим екіпажом патрульної поліції, якому він дав згоду на проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі і разом з працівниками того екіпажу вони приступили до його виконання.

З цією метою вони поїхали в медичний заклад м. Херсону, проте через деякий час, його було передано іншому екіпажу працівникам міліції, який, без проведення медогляду, повернув його на місце затримання де, близько 16 години і було складено протокол про адміністративне порушення. І він, дійсно, вже відмовився від повторної поїздки в медичний заклад, оскільки не мав для цього часу.

Так сталося, що він сам виховує трьох дітей, один з яких малолітній та знаходився в дитячому садочку і він повинен був його забрати. При цьому, він мав би доїхати від місця затримання до місця проживання, що через значне віддалення, зайняло тривалий час.

Доказів, якими можна було б заперечити вказані твердження, в матеріалах справи немає. Не надала їх поліція і в суд апеляційної інстанції.

Судом апеляційної інстанції, для допиту в судовому засіданні, двічі викликалися свідки та поліцейський, яким було складено протокол, проте жодного разу названі особи в судове засідання не з`явились.

Між тим, інформація нагрудної камери поліцейського, більш підтверджує твердження ОСОБА_1 , оскільки виглядає, як постановочний варіант дійства, формального дотримання вимог закону, щодо встановлення та документування адміністративного проступку. Поліцейський не тільки не роз`яснює водієві наслідки недотримання вимог про проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння, але навіть і не робить спроб такого. Формально дотримавшись вимог закону, щодо складення протоколу про адміністративне порушення та, фактично, штучно створивши обставини, що становлять склад даного адміністративного правопорушення, працівники поліції поставили питання про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, що є неприпустимим. .

З огляду на наведене, висновки суду про доведеність вини ОСОБА_1 у порушенні вимог пункту 2.5 Правил, є невірними, оскільки в суді не доведено наявність в його діях складу адміністративних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 130 КУпАП.

Про це ж свідчить і довідка Адміністрації Комунального некомерційного підприємства «Миколаївського обласного центру психічного здоров`я» « 485/247/20/10342/2020 від 12.05.2020 року, згідно якої ОСОБА_1 на наркологічному обліку не знаходиться.

За такого, постанова суду підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі про адміністративне правопорушення з підстав, передбачених пунктом 1 частини 1 статті 247 КУпАП, через відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених статтею 122-2 та частиною 1 статті 130 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову судді Снігурівського районного суду Миколаївської області від 20 березня 2020 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності за протоколом серії ДПР18 № 270824 від 18 лютого 2020 року скасувати, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити, за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, частиною 1 статті 130 КУпАП, на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського

апеляційного суду П.П. Лисенко