Справа № 373/564/20
ПОСТАНОВА
Іменем України

07 травня 2020 року м. Переяслав

Суддя Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області Свояк Д.В., розглянув матеріали, які надійшли від командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 , народженого ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: АДРЕСА_1 , помічник начальника бронетанкової служби військової частини НОМЕР_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

-за ст.172-15 Кодексу України про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно з протоколом про військове адміністративне правопорушення А3085 № 34 від 30.04.2020 капітан ОСОБА_2 , перебуваючи на військовій службі за контрактом, 17.04.2020 всупереч вимогам статутних обов`язків, згідно з разовим посвідченням на право перевірки варти з 14 години до 16 години, не здійснив перевірку несення служби чатовими на постах у внутрішній варті військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_1 , без поважних причин, чим вчинив правопорушення, передбачене главою 13-Б ст. 172-15 КУпАП.

У тексті протоколу зазначається, що капітан ОСОБА_2 порушив вимоги ст. ст. 9, 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України обов`язок свято та непорушно додержуватись Конституції України та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, сумлінно вивчати військову справу, зразково виконувати службові обов`язки.

В суді ОСОБА_2 своєї вини не визнав та пояснив, що він не зміг перевірити внутрішню варту 17.04.2020 з 14:00 по 16:00, оскільки в цей час він доповідав результати роботи внутрішньо-перевірочної комісії по перевірці фінансово-економічної служби голові комісії, членом якої він є на підставі наказу т.в.о. командира військової частини від 10.03.2020 №198. При цьому, перевірку внутрішньої варти було здійснено начальником варти ОСОБА_3 . За результатами службового розслідування його було притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено стягнення сувора догана, що має наслідком позбавлення премії.

Відповідно до копії витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 №297 від 17.04.2020 призначено службове розслідування за фактом неналежного виконання службових обов`язків помічником начальника бронетанкової служби військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 , а саме нездійснення перевірки несення служби внутрішньою вартою військової частини НОМЕР_1 з 14:00 до 16:00 17.04.2020.

Відповідно до акту проведення службового розслідування від 27.04.2020, складеного начальником інформаційно-телекомунікаційного вузла військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_4 , в ході з`ясування обставин та причин, що сприяли вчиненню правопорушення, капітан ОСОБА_2 пояснив, що він не встиг перевірити внутрішню варту 17.04.2020 з 14:00 по 16:00, оскільки в цей час він доповідав результати роботи внутрішньо-перевірочної комісії по перевірці фінансово-економічної служби голові комісії з аудиту підполковнику ОСОБА_5 , та по результату доповіді отримав усну подяку за роботу внутрішньо-перевірочної комісії.

З встановлених під час проведення службового розслідування обставин та фактів вбачається, що згідно з графіком перевірки варти посадовими особами військової частини НОМЕР_1 на квітень 2020 у періоди 14:00 16:00 перевірку несення служби вартою здійснює офіцер управління військової частини. Згідно зі списком робочих груп, призначених для перевірки окремих питань повсякденної діяльності підрозділів, перевірки та надання допомоги в організації несення служби вартою, цілодобовим нарядом та підтримання статутного порядку у підрозділах на квітень 2020 року, на день п`ятниці, серед інших, визначений капітан ОСОБА_2 , він же отримав разове посвідчення на право перевірки варти 17.04.2020.

Також встановлено, що запис про перевірку варти зробив начальник варти лейтенант ОСОБА_3 .

Відповідно до вказаного акту проведення службового розслідування встановлено неправомірні дії військовослужбовця та причинний зв`язок між діями військовослужбовця та подією, що трапилась, зокрема: у діях капітана ОСОБА_2 вбачається порушення вимог ст.189 Статуту гарнізонної та вартової служб Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №550-ХІV, а саме: непроведення перевірки несення служби внутрішньою вартою 17.04.2020 з 14:00 по 16:00.

В акті зазначено про порушення ОСОБА_2 вимог ст. ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України.

За результатами службового розслідування, начальником інформаційно-телекомунікаційного вузла військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_4 , який його проводив, запропоновано за порушення військової дисципліни, що проявилось у непроведенні перевірки несення служби у внутрішній варті 17.04.2020, що є невиконанням вимог вищевказаних приписів законодавства, та відповідно до вимог ст. ст. 68, 71 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України помічника начальника бронетанкової служби військової частини НОМЕР_1 капітана ОСОБА_2 притягнути до дисциплінарної відповідальності. Згідно з п.4 розділу ХVІ наказу МО України №260 від 07.06.2018 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» капітану ОСОБА_2 виплату премії за квітень 2020 року здійснити у розмірі, що відповідає виду накладеного дисциплінарного стягнення.

Відповідно до рішення командира, винесеного після службового розслідування за фактом неналежного виконання службових обов`язків помічником начальника бронетанкової служби військової частини НОМЕР_1 капітаном ОСОБА_2 , останньому за незадовільне виконання службових обов`язків оголошено сувору догану і вказано скласти протокол про адмінправопорушення за ст.172-15 КУпАП.

До протоколу додано та досліджено судом копію рапорту капітана ОСОБА_6 від 17.04.2020 про нездійснення капітаном ОСОБА_2 перевірки варти з 14:00 по 16:00 17.04.2020; копію списку робочих груп, призначених для перевірки окремих питань повсякденної діяльності підрозділів, перевірки та надання допомоги в організації несення служби вартою, добовим нарядом та підтримання статутного порядку у підрозділах на квітень 2020 року; копію письмових пояснень ОСОБА_3 ; копію витягу з наказу №156; копію службової картки ОСОБА_2 ; копію скороченої оцінної картки військовослужбовця ОСОБА_2 ; копію акту роз`яснення прав військовослужбовця, стосовно якого проводиться службове розслідування.

Також судом досліджено копію наказу т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 №198 10.03.2020 про внесення змін та доповнень до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 02.03.2020 №178, яким затверджено склад підкомісії по перевірці фінансово-господарської діяльності, головою якої визначено капітана ОСОБА_2 .

Частиною 1 ст. 172-15 КУпАП передбачено відповідальність за недбале ставлення військової службової особи до військової служби.

Відповідальність за діяння, передбачене частиною першою цієї статті, вчинене в умовах особливого періоду, передбачено ч. 2 цієї статті.

Оскільки у протоколі при кваліфікації правопорушення не зазначено частину цієї статті, в суті правопорушення не вказано про вчинення адміністративного правопорушення під час особового періоду, а також не додано будь-яких доказів цього до протоколу, суд розглядає справу із кваліфікацією за ч. 1 ст.172-15 КУпАП.

Згідно з положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

У п. 7 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права зазначається, що ніхто не повинен бути вдруге засуджений чи покараний за злочин, за який він уже був остаточно засуджений або виправданий відповідно до закону і кримінально-процесуального права кожної країни.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод нікого не може бути вдруге притягнуто до суду або покарано в порядку кримінального провадження під юрисдикцією однієї і тієї самої держави за правопорушення, за яке його вже було остаточно виправдано або засуджено відповідно до закону та кримінальної процедури цієї держави.

Європейський суд з прав людини, зокрема у справі «Сергій Золотухін проти Росії», сформулював позицію, згідно з якою ст. 4 зазначеного Протоколу трактується як заборона кримінального переслідування особи двічі за правопорушення, якщо воно випливає з ідентичних фактів, які є по суті тими ж самими.

У п. 132 рішення ЄСПЛ у справі «А та Б проти Норвегії» (Заява № 24130/11) зазначено, що матеріальні критерії для визначення того, чи існує досить тісний зв`язок за суттю, включають у себе:

- чи переслідують різні провадження взаємодоповнюючі цілі і, таким чином, стосуються не тільки in abstrakto, але й in concreto, різних аспектів соціально неправомірної поведінки;

- чи є подвійність провадження передбачуваним наслідком (як в законодавстві, так і на практиці) одного і того ж оспорюваного діяння (idem);

- чи проводяться паралельні провадження таким чином, щоб уникнути, наскільки це можливо, будь-якого дублювання в збиранні, а також оцінці доказів шляхом належної взаємодії між різними компетентними органами з тим, щоб факти, встановлені в одному провадженні, також використовувалися в іншому провадженні;

- і, перш за все, чи враховується санкція у першому завершеному провадженні в тих провадженнях, які завершуються пізніше з тим, щоб особа, якої вони стосуються, не несла надмірний тягар.

Аналогічні підходи застосовані у рішенні ЄСПЛ у справі «Йоханнессон та інші проти Ісландії» (Заява № 22007/11).

Статтею 1 КУпАП визначено, що його завданням є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до положень ст. 2 КУпАП законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України.

Відповідно до положень ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Судом враховується, що з об`єктивної сторони недбале ставлення до військової служби характеризується суспільно-небезпечною (суспільно-шкідливою) бездіяльністю у вигляді недбалого ставлення до служби, а також суспільно-небезпечними (суспільно-шкідливими) наслідками, які можуть настати. При цьому, недбалість може мати як ознаки невиконання, так й неналежного виконання обов`язків. Неможливість прояву ставлення особи до своїх службових обов`язків, у тому числі через виконання інших обов`язків, може свідчити про відсутність цього елементу об`єктивної сторони правопорушення.

З огляду на форму та зміст рішення командира, винесеного за результатами службового розслідування щодо дій капітана ОСОБА_2 , обставини встановлені цим службовим розслідуванням, вбачається, що формулювання «за незадовільне виконання службових обов`язків», що слугувало підставою для притягнення його до дисциплінарної відповідальності, та кваліфікація цих самих його дій як «недбале ставлення військової службової особи до військової служби» не формує різні об`єктивні сторони цих «діянь» та можливі наслідки їх вчинення, а тому є одним й тим самим за суттю правопорушенням.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 5 ст. 15 КУпАП військовослужбовці несуть відповідальність за адміністративні правопорушення за дисциплінарними статутами. За вчинення військових адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть відповідальність, передбачену главою 13-Б цього Кодексу, за умови, якщо ці правопорушення не тягнуть за собою кримінальну відповідальність.

Згідно з приписами ч. 3 ст. 5 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків.

Відповідно до ст. 45 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. За вчинення правопорушень, пов`язаних із корупцією, військовослужбовці несуть відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності.

Статтею 91 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України встановлено заборону накладення кількох дисциплінарних стягнень за одне правопорушення.

Відповідно до ст. 92 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, якщо командир за тяжкістю вчиненого підлеглим правопорушення визнає надану йому дисциплінарну владу недостатньою для притягнення до дисциплінарної відповідальності військовослужбовця, він порушує клопотання про накладення стягнення на винну особу владою старшого командира.

Відповідно до положень п. 31.5 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 № 260, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 14.07.2008 за № 638/15329, командир військової частини позбавляє військовослужбовців премії частково на: 20% - у разі накладення на військовослужбовця дисциплінарного стягнення «сувора догана».

Відповідно до абз. 5 п. 31.6 цієї Інструкції командир військової частини позбавляє військовослужбовців премії повністю у разі винесення судом постанови про накладення адміністративного стягнення за вчинення військового адміністративного правопорушення або адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією (за місяць, у якому така постанова надійшла у військову частину).

Пунктом 31.7 цієї Інструкції визначено, що військовослужбовці не преміюються за той розрахунковий місяць, у якому вони допустили порушення чи проступок (за винятком випадків, передбачених абзацами четвертим - шостим пункту 31.6 цієї Інструкції). В абзаці 3 цього пункту передбачено заборону позбавляти премії військовослужбовців протягом кількох місяців за одне допущене порушення.

З огляду на зазначені норми, суд доходить висновку, що притягнення ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності шляхом оголошення суворої догани призведе до позбавлення його премії у розмірі 20 % за місяць, у якому це дисциплінарне стягнення було застосоване (квітень 2020 року). Притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності із накладенням стягнення, крім наслідків, визначених КУпАП, може мати наслідком позбавлення його премії за місяць, у якому б така постанова надійшла у військову частину (травень 2020 року).

При цьому, вбачається, що притягнення до того чи іншого виду юридичної відповідальності (дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної) військовослужбовця має відбуватись в залежності від обставин правопорушення, де враховується також тяжкість правопорушення та «достатність дисциплінарної влади».

Однак, прямої норми, яка б вказувала про розмежування підстав для притягнення військовослужбовців до дисциплінарної чи адміністративної відповідальності (щодо правопорушень, передбачених главою 13-Б цього Кодексу) ці нормативно-правові акти не містять.

Зважаючи на ступінь тяжкості стягнення, яке передбачено ч. 1 ст. 172-15 КУпАП - штраф від сімдесяти до ста сорока п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арешт з утриманням на гауптвахті на строк до семи діб, зважаючи на сталу практику Європейського суду з прав людини, суд доходить висновку, що це правопорушення має кримінально-правовий характер.

З положень Дисциплінарного статуту Збройних Сил України (ст. ст. 1 - 4) вбачається, що загальною ціллю дисциплінарного провадження (стягнення за порушення військової дисципліни та заохочення) є забезпечення військової дисципліни, яка, відповідно до ст. 3 цього Закону досягається, у тому числі, шляхом: виховання високих бойових і морально-психологічних якостей військовослужбовців на національно-історичних традиціях українського народу та традиціях Збройних Сил України, патріотизму, свідомого ставлення до виконання військового обов`язку, вірності Військовій присязі; особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог статутів Збройних Сил України; формування правової культури військовослужбовців; умілого поєднання повсякденної вимогливості командирів і начальників до підлеглих без приниження їх особистої гідності, з дотриманням прав і свобод, постійної турботи про них та правильного застосування засобів переконання, примусу й громадського впливу колективу; зразкового виконання командирами військового обов`язку, їх справедливого ставлення до підлеглих; підтримання у військових з`єднаннях, частинах (підрозділах), закладах та установах необхідних матеріально-побутових умов, статутного порядку; своєчасного і повного постачання військовослужбовців встановленими видами забезпечення; чіткої організації і повного залучення особового складу до бойового навчання.

Завдання адміністративного провадження сформульовані у ст. 1 КУпАП.

У контексті правопорушень, передбачених главою 13-Б цього Кодексу (у тому числі ст. 172-15), можна дійти висновку про те, що цілі та завдання дисциплінарного та адміністративного проваджень щодо військовослужбовців є аналогічними.

Статтею 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України передбачено, що право командира - віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк. Відповідальність за наказ несе командир, який його віддав.

Відповідно до положень ст. 38 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України у разі коли військовослужбовець, який виконує наказ, отримав від іншого командира (начальника), старшого за службовим становищем чи військовим званням, новий наказ, що стане перешкодою для виконання попереднього, він доповідає про це командирові (начальникові), який віддав наступний наказ, і після отримання його згоди припиняє виконання попереднього наказу. Командир (начальник), який віддав наступний наказ, повідомляє про це командира (начальника), який віддав попередній наказ.

Щодо обставин, які слугували причиною нездійснення 17.04.2020 ОСОБА_2 перевірки несення служби чатовими на постах у внутрішній варті військової частини НОМЕР_1 , суд доходить висновку, що це відбулось у зв`язку з виконанням капітаном ОСОБА_2 за наказом т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 від 10.03.2020 №198 та вказівкою голови внутрішньоперевірочної комісії по службам військової частини підполковника ОСОБА_5 обов`язків голови підкомісії по перевірці фінансово-господарської діяльності щодо звіту діяльності цієї підкомісії.

При цьому, зазначену перевірку у визначений час було здійснено начальником варти лейтенантом ОСОБА_3 . Отже, суспільно-небезпечні (суспільно-шкідливі) наслідки не настали.

Однак, цим обставинам за результатами службового розслідування належної уваги не було приділено, та, як вбачається з акту проведення службового розслідування й рішення командира за результатами його проведення, не взято їх до уваги, що дає підстави для висновку про некоректну кваліфікацію дій ОСОБА_2 у частині визначення норм права, які були ним порушені у зв`язку із встановленими обставинами правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно зі сталим підходом до розуміння (тлумачення) цієї норми Конституційним Судом України (у тому числі рішення від 02.11.2004 № 15-рп/2004, 22.09.2005 № 5-рп/2005, 29.06.2010 № 17-рп/2010, 25.01.2012 № 3-рп/2012) верховенство права це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України. Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність особи. Справедливість одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню.

Із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування в правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі.

Принцип правової визначеності означає, що «обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки».

Одним із елементів верховенства права є принцип пропорційності, який у сфері соціального захисту означає, зокрема, що заходи, передбачені в нормативно-правових актах, повинні спрямовуватися на досягнення легітимної мети та мають бути співмірними з нею.

Оцінюючи дисциплінарне провадження відносно ОСОБА_2 щодо його відповідності критеріям кримінального переслідування, суд враховує, що наслідки накладення на нього стягнення у виді суворої догани (позбавлення премії за один місяць на 20%) самі по собі не мають такого характеру, який би значною мірою обмежував його права. Даних щодо інших наслідків цього стягнення суду не надано.

Отже, дисциплінарне провадження відносно ОСОБА_2 не мало чітко визначеного кримінально-правового характеру, а відтак не є кримінальним провадженням у розумінні ст. 4 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Однак, аналізуючи обставини притягнення ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності, суд доходить висновку, що це відбулось щодо того самого діяння, яке розглядає суд в порядку притягнення його до адміністративної відповідальності.

Оцінюючи питання дотримання принципу верховенства права у цій справі, суд доходить висновку, що притягнення ОСОБА_2 до різних видів юридичної відповідальності за умов нечіткого законодавчого розмежування критеріїв їх застосування не дало можливості передбачати юридичні наслідки його поведінки, отже не дотримано принцип правової визначеності, як елементу принципу верховенства права.

За цих обставин створюються передумови до непропорційності застосованого до особи примусу із вчиненими діяннями. При цьому, цілі, які мали б бути досягнуті застосованими до особи процедурами, не є такими, що доповнюють одна одну, а є аналогічними.

Також, «подвійне» притягнення особи до відповідальності за обставин відсутності відмінностей в об`єктивних сторонах таких дій та цілковитій схожості цілей обох проваджень дають підстави для висновку про несправедливість такого притягнення до відповідальності.

За таких обставин при притягненні ОСОБА_2 порушено принцип верховенства права.

У зв`язку з цим, а також з огляду на відвернення негативних наслідків від скоєного діяння, некоректної його кваліфікації, рівня суспільної небезпечності (шкідливості), який не відповідає можливості кримінального переслідування за це, притягнення ОСОБА_2 за ці дії до дисциплінарної відповідальності, дають підстави для висновку про відсутність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-15 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.247, ст.284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ч.1 ст.172-15 КУпАП закрити, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення шляхом подачі до Київського апеляційного суду апеляційної скарги через Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги і може бути пред`явлена до виконання протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Суддя: Д. В. Свояк