Справа №592/129/20 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Литовченко О. В.
Номер провадження 33/816/196/20 Суддя-доповідач Рунов В. Ю.
Категорія 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2020 року суддя Сумського апеляційного суду Рунов В. Ю. , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу про адміністративне правопорушення № 592/129/20 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Ковпаківського районного суду м. Сум від 02.03.2020, якою

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1

визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

учасників провадження в справі про адміністративне правопорушення:

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати постанову судді та закрити справу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, оскільки розгляд справи відбувся без його участі та участі захисника, суд невірно зазначив підставу для заявленого відводу судді, на відеозаписі не зафіксована його відмова від проходження огляду на стан сп`яніння, а при складенні протоколу свідки присутні не були. Суд безпідставно послався на акт огляду на стан алкогольного сп`яніння, свідок ОСОБА_5 дав неправдиві показання, а він був безпідставно зупинений та затриманий.

Постановою судді Ковпаківського районного суду м. Сум від 02.03.2020 ОСОБА_3 визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і на нього накладене стягнення у виді штрафу у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн з позбавленням права керування т/з строком 1 рік. Стягнуто на користь держави 420,40 грн судового збору.

Відповідно до постанови, 23.12.2020 о 10-29 в м. Суми пр. Курський, 81 водій ОСОБА_3 керував т/з Ford Fiesta д. н. з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів), від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки т/з за допомогою газоаналізатора Alcotest Drager та в медичному закладі категорично відмовився у присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР.

Вислухавши доводи ОСОБА_3 , який підтримав апеляційну скаргу, просив скасувати постанову судді та закрити провадження у справі через відсутність складу правопорушення, перевіривши матеріали справи і дослідивши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно ч. 1 ст. 268 КУпАП, справа розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, а згідно ст. 248 цього Кодексу розгляд справи здійснюється на засадах рівності перед законом і судом, який розглядає справу.

Така загальна засада судочинства як рівність всіх учасників судового процесу перед законом і судом забезпечує гарантії доступності правосуддя та реалізації права на судовий захист, закріпленого в ч. 1 ст. 55 Конституції України. Ця засада є похідною від загального принципу рівності громадян перед законом, визначеного ч. 1 ст. 24 Основного Закону, і стосується, зокрема, сфери судочинства. Рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом передбачає єдиний правовий режим, який забезпечує реалізацію їхніх процесуальних прав (ст. 129 Конституції України, розділ I ЗУ «Про судоустрій і статус суддів»), а тому суддею суду першої інстанції не дотриманий конституційний принцип, що «ніхто не може бути обмежений у праві на доступ до правосуддя, яке охоплює можливість особи ініціювати судовий розгляд та брати безпосередньо участь у судовому процесі, або позбавлений такого права», який знайшов своє закріплення у рішенні КСУ від 12.04.2012 № 9-рп/2012 (справа про рівність сторін судового процесу), де формулюючи незаперечне право особи на судову присутність, Суд керувався правовими постулатами «доброї совісті» (bonae fidei), оскільки для громадян не може бути жодних перешкод об`єктивного характеру, якщо відбувається розгляд в суді індивідуально-конкретної справи.

Присутність особи, яка має право брати безпосередньо участь і виступати у суді, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, у передбачений законом строк і порядок оскаржити постанову по справі, є невід`ємним правом на справедливий суд, гарантованого ст. 6 Конвенції, а для суддів усіх інстанції важливим елементом законного і справедливого правосуддя. Принцип рівності сторін у процесі у розумінні «справедливого балансу» між сторонами вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п. 33 рішення ЄСПЛ від 27.10.1993 у справі «Домбо Бехер Б.В. проти Нідерландів» (Dombo Beheer B.V. v. the Netherlands), заява № 14448/88); п. 38 рішення ЄСПЛ від 23.10.1996 у справі «Анкерль проти Швейцарії» (Ankerl v. Switzerland), заява № 17748/91).

Таким чином, виходячи із засад судочинства, зважаючи на ту обставину, що строк накладення стягнення за вчинення правопорушення закінчувався лише 23.03.2020, а також те, що ОСОБА_3 та його захисник Гуріна Г. В. подали клопотання про відкладення розгляду справи через поважні причини (перебування на лікуванні одного та поза межами України іншої), то відсутня розумна пропорційність між використаними суддею суду першої інстанції засобами (розгляд справи у відсутність правопорушника та його захисника) та легітимною метою провадження у справі про адміністративне правопорушення (ст. 3, 6, 8 і 55 Конституції України, ст. 1, 7, 23 і 245 КУпАП), внаслідок чого істотно порушені права та законні інтереси ОСОБА_3 , постанова підлягає безумовному скасуванню через порушення норм процесуального права, а апеляційна скарга задоволенню у цій частині.

Однак факт вчинення ОСОБА_3 правопорушення за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 277662 від 23.12.2019, об`єктивно підтверджується дослідженими в суді апеляційної інстанції доказами, а саме:

- власноруч викладеними ОСОБА_3 поясненнями у протоколі про те, що він не згоден, оскільки не керував автомобілем та не був зупинений;

- письмовими поясненнями ОСОБА_3 від 23.12.2019, згідно яких він в цей день близько 10:30 припарковав автомобіль біля магазину «Наш супермаркет» та до нього підійшли працівники поліції, які згодом склали протокол про адміністративне правопорушення;

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням технічних засобів, згідно якого в присутності свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 водій відмовився проходити огляд на стан сп`яніння;

- письмовими поясненнями свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 від 23.12.2019, згідно яких по вул. Курській, 81 в їх присутності ОСОБА_3 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння за допомогою газоаналізатора, а також відмовився від огляду в медичному закладі, мотивуючи свою відмову тим, що він тверезий;

- рапортом та показаннями у суді першої інстанції поліцейського УПП в Сумській області Гончаренка В. В. про те, що 23.12.2019 в 10:29 був запинений т/з Ford Fiesta д. н. з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 , у якого були явні ознаки алкогольного сп`яніння. Останній відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки т/з та в медичному закладі в присутності двох свідків, про що було складено відповідний протокол;

- розпискою ОСОБА_8 від 23.12.2019 про те, що вона зобов`язується прийняти керування автомобіля Ford Fiesta д. н. з. НОМЕР_1 у водія ОСОБА_3 ;

- відеозаписами з нагрудних камер поліцейських, з яких убачається, що вони рухались за т/з Ford Fiesta д. н. з. НОМЕР_1 , який зупинився в м. Суми по пр. Курський, 81. На місці водія знаходився ОСОБА_3 , який поводив себе неадекватно та відмовлявся пред`явити документи. Після прибуття дружини ОСОБА_8 водій пред`явив документи та в присутності свідків відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння, про що був складений протокол про адміністративне правопорушення.

Досліджуючи під час розгляду письмові пояснення свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на предмет їх достовірності і допустимості, апеляційний суд вважає за можливе використати їх як докази вини ОСОБА_3 , оскільки ці письмові пояснення містять фактичну інформацію, на основі якої встановлюється певний юридичний факт і їх зміст об`єктивно узгоджується та співпадає з іншими безпосередньо дослідженими доказами в справі, враховуючи, що ці свідки, будучи повідомленими в установленому законом порядку про час і місце розгляду справи, не спростували перед судом у будь-який спосіб викладені ними у письмових поясненнях обставини, що не протирічить принципам, які застосовуються у випадках, коли свідки обвинувачення не з`являються у судове засідання і надані ними раніше показання визнаються допустимими як докази, які узагальнені та уточнені ЄСПЛ у справі «Аль-Хавайя й Тахері проти Сполученого Королівства» (Al-Khawaja and Tahery v. the United Kingdom), заяви № 26766/05 і № 22228/06, ECHR 2011), згідно яких необхідно проводити три етапний аналіз відповідності положенням п. 1 і п.п. «d» п. 3 ст. 6 Конвенції того провадження, у якому показання свідка, який не був присутнім та допитаним у судовому засіданні, були визнані допустимими як доказ, оскільки у справі мали місце достатні урівноважуючі фактори, які забезпечили належну і чітку оцінку достовірності таких доказів, та надійні процесуальні гарантії, що компенсували недоліки, з якими зіткнулася сторона через допустимість неперевірених доказів, а також забезпечена загальна справедливість судового розгляду.

Зокрема, письмові пояснення свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не є єдиними або ж вирішальними доказами для притягнення ОСОБА_3 до відповідальності за вчинення правопорушення, ці пояснення не є більш значущими, ніж інші безпосередньо досліджені в судовому засіданні докази, які є достатньо вагомими для визнання особи винною, і лише об`єктивно та органічно доповнюють останні у їх сукупності.

Також в апеляційній скарзі не зазначено, у чому полягає неправдивість показань свідка ОСОБА_5 , які є логічними, послідовними та повністю узгоджуються з іншими доказами у справі, а тому апеляційний суд вважає за необхідне прийняти їх до уваги.

Доказами є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку суд встановлює наявність чи відсутність правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, які встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису тощо (ч. 1 ст. 251 КУпАП).

Оцінюючи кожен наведений вище доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи (ст. 252 КУпАП), не вбачає будь-яких підстав не довіряти цим доказам. При цьому наведені докази жодним чином не спростовуються іншими матеріалами справи, у тому числі і доводами апеляційної скарги щодо обставин події.

Доводи апеляційної скарги про те, що при вирішенні заявленого відводу судді не вірно зазначена підстава є необґрунтованими та не впливають на законність постанови, оскільки матеріали справи та апеляційна скарга не мають об`єктивної інформації, яка б викликала сумнів в упередженості чи будь-якій заінтересованості судді, який розглянув справу.

Відсутність свідків при складенні протоколу про адміністративне правопорушення не є порушенням вимог процесуального закону, оскільки КУпАП не містить вимог про обов`язкову присутність будь-якої іншої особи при складенні протоколу про адміністративне правопорушення, а факт присутності свідків при відмові від огляду на стан алкогольного сп`яніння підтверджується відеозаписом з нагрудної камери поліцейського та не оспорюється ОСОБА_3 .

Також необґрунтованими є доводи апеляційної скарги про посилання судді на акт огляду на стан алкогольного сп`яніння, оскільки згідно ч. 1 ст. 251 КУпАП доказами є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку суд встановлює наявність чи відсутність правопорушення, а зазначений акт огляду містить інформацію про відмову ОСОБА_3 від проходження огляду на стан сп`яніння, зокрема на місці зупинки транспортного засобу. Обставини затримання ОСОБА_3 для встановлення його особи та законність дій працівників поліції при цьому не є предметом апеляційного розгляду і жодним чином не впливає на факт доведеності його вини у вчиненні конкретного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за певних обставин.

Оскільки ОСОБА_3 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння на як місці зупинки знаходження т/з в присутності 2-х свідків, так і в закладі охорони здоров`я, він порушив вимоги п. 2.5 ПДР та вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП. У своєму рішенні від 29.06.2007 у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (OHalloran and Francis v. the United Kingdom), заяви № 15809/02 і № 25624/02) ЄСПЛ наголосив, що «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі», тому працівником поліції при складанні відносно ОСОБА_3 протоколу дотримані в повному обсязі усі вимоги процесуальних норм та права і законні інтереси останнього, а наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази у своїй сукупності і взаємозв`язку є достатніми для прийняття рішення про доведеність його вини у керуванні т/з та відмові від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку.

Зважаючи на те, що адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, може бути накладено лише протягом трьох місяців з дня його вчинення (ч. 2 ст. 38 КУпАП), а також те, що згідно п. 7 ст. 247 КУпАП провадження в справі підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи строку, передбаченого ст. 38 цього Кодексу, то апеляційний суд вважає за необхідне провадження справі закрити у зв`язку із закінченням на момент апеляційного розгляду справи строку накладення стягнення, оскільки правопорушення вчинене 23.12.2019 і строк накладення стягнення за його вчинення сплинув 23.03.2020.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову судді Ковпаківського районного суду м. Сум від 02.03.2020 відносно ОСОБА_9 скасувати через порушення суддею суду першої інстанції норм процесуального права, а провадження у справі закрити на підставі п. 7 ст. 247 і п. 3 ч. 1 ст. 284 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент апеляційного розгляду справи строку накладення стягнення, передбаченого ч. 2 ст. 38 КУпАП.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Сумського апеляційного судуРунов В. Ю.