Провадження № 33/4820/302/20
Справа № 686/9873/20 Головуючий в 1-й інстанції Навроцький В. А.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП Доповідач Бондар В. В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд в складі: головуючої-судді Бондар В.В., з участю секретаря судового засідання Філіпчук О.В., особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника Упадова Д.Д., розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Хмельницькому справу за апеляційною скаргою особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 на постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 квітня 2020 року,-

В с т а н о в и в :

Постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 квітня 2020 року

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , фізичного особу-підприємця,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено штраф в розмірі 10 200 грн., що становить шістсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 420 грн. 40 коп. судового збору.

ОСОБА_1 визнано винним у тому, що 05 квітня 2020 року о 20 год. 31хв. в м. Хмельницькому по вул. Вінницьке шосе, 21, керував транспортним засобом марки «ROVER 6181», державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, різка зміна забарвлення шкіряного покриву обличчя), а після зупинення працівниками патрульної поліції транспортного засобу, в порушення п. 2.5 Правил дорожнього руху України, від проходження огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків. Такими діями ОСОБА_1 вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі, як видно з її змісту, ОСОБА_1 просить скасувати постанову суду першої інстанції щодо нього, а провадження по справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП за відсутності події та складу адміністративного правопорушення. Вважає, що постанова суду є незаконною, необґрунтованою, постановлена з порушенням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Конституції України та норм процесуального права, а висновки суду не відповідають обставинам та не узгоджуються з доказами у справі. Вказує, що суд порушив його право на доступ до правосуддя та право на справедливий суд, оскільки бажав особисто надати пояснення з приводу обставин справи, проте із введенням карантину на території України, просив суд відкласти розгляд справи. Також судом першої інстанції не взято до уваги клопотання захисника про відкладення розгляду справи, оскільки захиснику необхідний був час для вивчення доказів у справі. Вважає, що ознаки алкогольного сп`яніння, які вказані у протоколі та в акті огляду, не відповідають дійсності, а вимоги працівників поліції для проходження відповідного огляду на стан сп`яніння були необґрунтовані. Вказує, що відсторонення від керування транспортного засобу не здійснювалось, працівники поліції надали можливість продовжувати рух на автомобілі.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника в підтримання доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково, постанову суду першої інстанції щодо ОСОБА_1 скасувати та прийняти нову з таких підстав.

Твердження апелянта, що суд першої інстанції дійшов безпідставного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, не можуть бути прийнятими до уваги, позаяк спростовуються сукупністю досліджених апеляційним судом доказів, в той же час апеляційний суд погоджується з доводами апелянта, що суд розглянув справу у відсутність правопорушника з порушеннями вимог ст. 268 КУпАП.

Як видно з матеріалів справи, розгляд справи 21 квітня 2020 року відбувся за участю захисника ОСОБА_1 адвоката Упадова Д.Д., договір між яким був укладений 17 квітня 2020 року, та у відсутність ОСОБА_1 , який через адвоката в судовому засіданні подав заяву про відкладення розгляду справи в зв`язку з тим, що в Україні запроваджено карантин. Також, в судовому засіданні захисник клопотав про відкладення розгляду справи, позаяк бажав ознайомитись з матеріалами справи та узгодити позицію з підзахисним.

Положеннями ст. 268 КУпАП передбачено можливість розгляду справ (в яких участь особи, що притягується до відповідальності не є обов`язковою) у відсутність цієї особи в разі, якщо в суду є відомості про повідомлення особи про судовий розгляд справи та якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

За таких обставин апеляційний суд погоджується з доводами апелянта, що в суду першої інстанції, за наявності заяви апелянта про відкладення розгляду справи з причин, які апеляційний суд визнає поважними, за наявності клопотання захисника, який ознайомився з матеріалами провадження в день розгляду справи та неодноразово під час судового розгляду заявляв про необхідність відкладення розгляду справи, не було підстав проводити судовий розгляд в відсутність апелянта та відмовляти в задоволенні клопотання захисника, оскільки ОСОБА_1 особисто бажав бути присутнім в судовому засіданні та давати пояснення щодо обставин справи, узгодити правову позицію захисту з захисником, чим судом порушено його конституційні права, що тягне за собою скасування судового рішення з прийняттям нової постанови з таких підстав.

Апеляційний суд зауважує, що з огляду на рішення Європейського суду з прав людини в справі «Гурепка проти України» від 08.07.2010 року, де суд, зокрема, зазначив, що адміністративні правопорушення через суворість санкцій, слід відносити до фактично кримінальних правопорушень, з усіма гарантіями статті 6 Конвенції та, відповідно, й статті 2 Протоколу № 7 до Конвенції; Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження в справах про адміністративні правопорушення, зокрема, в справі «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 року, заява № 16347/02) провадження в справі про адміністративні правопорушення за ч. 1 ст. 51 КУпАП України стосовно заявниці, яка вчинила дрібну крадіжку на загальну суму 0,42 грн., ЄСПЛ розцінив як кримінальне для цілей застосування Конвенції «з огляду на загальний характер законодавчого положення, яке порушила заявниця, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених цим положенням».

Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що конституційне право на участь в судовому засіданні не може бути формальним. Незважаючи на наявність достатнього строку, передбаченого ст. 38 КУпАП, суд не відклав розгляд справи, хоча були всі підстави для його відкладення, зважаючи на обґрунтованість заявлених як апелянтом, так і його захисником клопотань, ухвалив рішення, що є порушенням вимог ст. 268 КУпАП та такі доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду.

Апеляційний суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, підтверджується зібраними та дослідженими апеляційним судом доказами, а доводи апелянта про відсутність належних та допустимих доказів, не можуть бути врахованими з наступних підстав.

Відповідно до положень п. 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Апеляційним судом встановлено, що 05 квітня 2020 року о 20 год. 31 хв. в м.Хмельницькому по вул. Вінницьке шосе, 27, ОСОБА_1 керував автомобілем «ROVER 6181», державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП. Вина ОСОБА_1 підтверджується даними долученого до справи відеозапису фіксування правопорушення, дослідженого судом першої інстанції (а.с.6), протоколом про адміністративне правопорушення (а.с.1).

В апеляційній скарзі апелянт не оспорював факту керування транспортним засобом в день, зазначений у протоколі. В засіданні апеляційного суду підтверджував, що відмовився від огляду, так як через епідемію коронавірусу боявся інфікуватись.

За змістом п. п. 2, 3 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним Наказом МВС України, МОЗ України 09.11.2015 року за № 1452/735, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 року за № 1413/27858, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають в стані сп`яніння, згідно з ознаками такого стану, які були зазначені поліцейськими в складених документах.

Так, відповідно до п. 3. Розділу І Інструкції такими ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Доводи апелянта, що ознаки сп`яніння, які зазначені поліцейським в протоколі (запах алкоголю з порожнини рота, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя) не відповідають дійсності та не дають підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП, на увагу не заслуговують, позаяк наявність таких ознак, які зафіксовані поліцейським в протоколі, давали підстави для проведення його огляду та за результатами такої відмови від огляду на стан алкогольного сп`яніння на складання відповідних процесуальних документів. На відеозаписі, долученому до справи, зафіксовано, що поліцейський звертав увагу присутніх на наявність ознак вживання алкогольного сп`яніння, в зв`язку з чим водію було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння.

Підстав вважати протокол про адміністративне правопорушення недопустимим доказом апелянт не наводить, не встановлено таких і апеляційним судом. В складеному протоколі вказано, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду у встановленому законом порядку, в присутності двох свідків, що не суперечить диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП, згідно якої за цією нормою настає відповідальність в разі, зокрема, відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Даними запису відеофіксування вчиненого правопорушення зафіксовано, що ОСОБА_1 керував вищевказаним транспортним засобом та був зупинений працівниками поліції, які повідомили про причину зупинки. В подальшому поліцейські вказали на ознаки алкогольного сп`яніння та запропонували ОСОБА_1 відповідно до встановленого законом порядку пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння (на місці зупинки і в медичному закладі), від якого він відмовився в присутності двох свідків.

Доводи ОСОБА_1 , що в нього були всі підстави для відмови від огляду в зв`язку з поширенням в Україні коронавірусної інфекції, не приймаються до уваги, зважаючи, що як видно з запису відеофіксації, долученого працівниками поліції, видно, що поліцейські надавали упакований мундштук, який ОСОБА_1 , міг відкрити особисто, до того ж використовуючи захисні рукавички.

Необхідності виклику та допиту свідків не наведено ні під час розгляду справи в суді першої інстанції, відсутні з цього приводу і клопотання в апеляційній скарзі.

Під час апеляційного розгляду не встановлено порушень в діях працівників поліції вимог «Інструкції про порядок виявлення в водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом МВС України та МОЗ України, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за №1413/27858.

Відсутність в провадженні даних про відсторонення водія від керування транспортним засобом свідчить, на переконання апеляційного суду, лише про незазначення таких даних у протоколі та не вказує на наявність підстав для закриття провадження з підстав, про які вказує апелянт.

З врахуванням викладеного, підстави для закриття провадження у справі в зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відсутні, та такі доводи апеляційної скарги свого підтвердження не знайшли.

Зібрані та досліджені апеляційним судом докази підтверджують доведеність вини ОСОБА_1 у тому, що він за викладених у протоколі обставин, порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху, відмовившись від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, чим вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційний суд враховує всі обставини справи та вважає за необхідне призначити ОСОБА_1 стягнення в виді штрафу в розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Призначене стягнення буде достатнім для виховання ОСОБА_1 та попередження вчинення ним нових правопорушень.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд,-

П о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 квітня 2020 року про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та накладення штрафу в сумі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, стягнення з ОСОБА_1 судового збору в сумі 420 грн. 40 коп., - скасувати та прийняти нову постанову.

Визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та накласти адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 420 грн. 40 коп. судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя