Справа № 428/4227/20
Провадження №3/428/1143/2020
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 червня 2020 року м. Сєвєродонецьк

Суддя Сєвєродонецького міського суду Луганської області Бойко Н.В., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши матеріали, які надійшли з Управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності за ст.124, ст.130 ч. 1 КУпАП,
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, паспортні дані та РНОКПП в матеріалах справи відсутні, військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

ВСТАНОВИВ:
17.05.2020 року о 23 годині 30 хвилин в м. Сєвєродонецьк на вул. Гагаріна, 109-А, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом ВАЗ 2108, державний номерний знак НОМЕР_2 , не вибрав безпечну швидкість руху, не впорався з керуванням та скоїв наїзд на перешкоду (бетонні блоки), що призвело до пошкодження транспортного засобу, чим порушив вимоги п. 12.1 ПДР, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП.
17.05.2020 року року року о 23 годині 30 хвилина в м. Сєвєродонецьк на вул. Гагаріна, 109-А, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом ВАЗ 2108, державний номерний знак НОМЕР_2 в стані алкогольного сп"яніння. Огляд на стан сп"яніння проводився зі згоди водія у встановленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу Alcotest Drager ARNK - 0039 у присутності двох свідків. Тест № 347 від 18.05.20202, результат огляду позитивний - 1,07‰, чим порушив вимоги п. 2.9а ПДР, за що передбачена відповідальність за ст. 130 ч. 1 КУпАП.
У судовому засіданні ОСОБА_1 вину визнав, щиро розкаявся, запевнив суд, що зробив для себе належні висновки.
Вислухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, ретельно дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративне правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції, законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством. За нормою ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, який визначає людину, її права та свободи найвищою цінністю в державі, що обумовлює можливість обмеження її прав та свобод лише при неухильному дотриманні законодавства України та лише за наявності вини.
Тобто особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише у тому разі, якщо її вину у вчиненні правопорушення буде доведено поза розумним сумнівом, на підставі належних та допустимих доказів із дотриманням встановленої законом процедури. Принцип «поза розумним сумнівом», сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 р. у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282).
У відповідності до цього рішення, доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцію, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Виходячи з рішень ЄСПЛ - розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.
Презумпція невинуватості - є конституційною гарантією, яка закріплена статтею 62 Основного закону України та передбачає, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.
Положеннями ч. 1 ст. 11 Загальної Декларації прав людини від 10.12.1948 р. та ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 01.11.1950 р., ратифікованою Україною 17.07.1997 р. передбачено, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
Правова природа адміністративної відповідальності також ґрунтується на конституційних принципах та правових презумпціях.
Так, згідно п. 4.1. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року N 23-рп/2010 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 14-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (справа про адміністративну відповідальність у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху) зазначено, що Конституційний Суд України дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.
Наведені правові позиції закріплюють, що особа не вважається винною, доки її вина не буде доведена у встановленому законом порядку. Тобто, особа не повинна доказувати свою невинуватість і його поведінка вважається правомірною, доки не доведено зворотне.
В Рекомендаціях №R (91) 1 Комітету Міністрів Ради Європи «Про адміністративні санкції» одним із принципів застосування адміністративних стягнень є встановлення обов`язку нести тягар доказування саме для адміністративних органів (принцип 7).
Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) в своїх рішеннях неодноразово зазначав, що санкції, які згідно національному законодавству Договірних держав не входять у сферу кримінальних покарань, можуть вважатися такими в світлі положень Конвенції. У своїх рішеннях у справах «Малофєєв проти Росії від 30 травня 2013 року», «Малиге проти Франції від 23 вересня 1998 року», «Озтюрк проти Германії» ЄСПЛ визнав адміністративні правопорушення кримінальними злочинами, які підпадають під гарантії статі 6 Конвенції.
Крім того, у п. 21 свого рішення у справі «Надточий проти України від 15 травня 2008 року» ЄСПЛ зазначив, що українське правительство визнало кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Як зазначено в преамбулі Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006р., з наступними змінами, цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку з обов`язком держави виконати рішення ЄСПЛ у справах проти України; з необхідністю усунення причин порушення Україною Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і протоколів до неї; з впровадженням в українське судочинство та адміністративну практику європейських стандартів прав людини; зі створенням передумов для зменшення числа заяв до ЄСПЛ.
Відповідно ст.ст. 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами. При цьому орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до диспозиції ч.1 ст. 130 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а й за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року (Далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Згідно вимог ст.14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, статтею 53 цього Закону передбачено, що юридичні та фізичні особи, винні в порушенні законодавства про дорожній рух, відповідних правил, нормативів і стандартів, несуть відповідальність згідно з законодавством України.
Відповідно до пункту 2.9 «а» Правил дорожнього руху України - водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.
Так, порядок проходження огляду водіїв на стан сп`яніння регламентується ст. 266 КУпАП та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом МВС України № 1452/735 від 9 листопада 2015 року.

Відповідно до диспозиції ст. 124 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна у вигляді накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року.
Як вбачається з протоколів про адміністративне правопорушення серії БД № 310184 та серії БД № 122742 від 18.05.2020 року, 17.05.2020 року о 23 годині 30 хвилин в м. Сєвєродонецьк на вул. Гагаріна, 109-А, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом ВАЗ 2108, державний номерний знак НОМЕР_2 , не вибрав безпечну швидкість руху, не впорався з керуванням та скоїв наїзд на перешкоду (бетонні блоки), що призвело до пошкодження транспортного засобу, чим порушив вимоги п. 12.1 ПДР, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП.
17.05.2020 року року року о 23 годині 30 хвилина в м. Сєвєродонецьк на вул. Гагаріна, 109-А, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом ВАЗ 2108, державний номерний знак НОМЕР_2 в стані алкогольного сп"яніння. Огляд на стан сп"яніння проводився зі згоди водія у встановленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу Alcotest Drager ARNK - 0039 у присутності двох свідків. Тест № 347 від 18.05.20202, результат огляду позитивний - 1,07‰, чим порушив вимоги п. 2.9а ПДР, за що передбачена відповідальність за ст. 130 ч. 1 КУпАП.
Зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини за ст. 130 ч. 1 КУпАП підтверджуються чеком до протоколу БД № 122742 щодо результатів тесту на стан алкогольного сп"яніння, результат огляду позитивний - 1,07‰; актом огляду на стан алкогольного сп"яніння з використанням спеціальних технічних засобів; поясненнями свідка ОСОБА_2 , який пояснив, що 18.05.2020 року він був запрошений працівниками патрульної поліції для проведення огляду на стан алкогольного сп"яніння водія ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом та в нього були виявлені ознаки алкогольного сп"яніння, на пропозицію пройти огляд на стан алкогольного сп"яніння на місці зупинки транспортного засобу водій ОСОБА_1 за допомогою технічного пристрію Alcotest Drager, в його присутності був проведений огляд, результат позитивний - 1,07‰; поясненнями свідка ОСОБА_3 , який пояснив, що 18.05.2020 року він був запрошений працівниками патрульної поліції для проведення огляду на стан алкогольного сп"яніння водія ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом та в нього були виявлені ознаки алкогольного сп"яніння, на пропозицію пройти огляд на стан алкогольного сп"яніння на місці зупинки транспортного засобу водій ОСОБА_1 за допомогою технічного пристрою Alcotest Drager, в його присутності був проведений огляд, результат позитивний - 1,07‰; рапортом поліцейського взводу № 1 роти № 3 батальйону управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції Погорилюк А.Є. щодо обставин вчинення адміністративного правопорушення.
Винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, підтверджується схемою місця ДТП, яка сталася 17.05.2020 року, письмовими поясненнями поясненнями свідка ОСОБА_4 ; рапортом поліцейського взводу № 2 роти № 3 батальйону управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції Казюканова А.О. щодо обставин вчинення адміністративного правопорушення.
Крім того, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ст. 130 ч. 1 КУпАП підтверджується відеозаписами з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів), використання яких передбачено ст. 40 Закону України «Про національну поліцію» та Інструкцію про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них», затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції від 03.02.2016 року № 100, що був досліджений у судовому засіданні, який містить фіксацію обставин складення щодо водія автомобіля марки ВАЗ 2108, державний номерний знак НОМЕР_2 ОСОБА_1 протоколів про адміністративні правопорушення.
Рішення Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства України згідно зіст. 14 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».
Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов"язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Даючи оцінку вищевказаним доказам як окремо, так і в їх сукупності, з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП, суд вважає, що в діях водія ОСОБА_1 вбачається порушення Правил дорожнього руху, які були зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення, а саме - п. 2.9 а, 12.1 ПДР України та наявний склад адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ст. 130 ч. 1 КУпАП.
Перевіркою матеріалів справи, порушень при складанні протоколів про адміністративні правопорушення не встановлено, поліцейськими протоколи про адміністративні правопорушення серії БД № 310184 та серії БД № 122742 від 18.05.2020 року відносно ОСОБА_1 складені у встановленому законом порядку, відповідають вимогам ст. 256 КУпАП, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі.
Суд зазначає, що обґрунтовані та визначені законом підстави для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності передбаченої ст. 124, ст. 130 ч. 1 КУпАП.
Суд переконаний, що особа, яка свідомо сідає за кермо в стані алкогольного сп`яніння, або відмовляється від проходження огляду на стан алкогольного сп"яніння у встановленому законом порядку, повинна нести відповідальність згідно чинного законодавства.
Зазначений обґрунтований висновок узгоджується з Європейською практикою, оскільки Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати у справі ОГаллоран та Франціс проти Сполученого Королівства від 29.06.2007 зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Згідно з вимогами ст. 40 цього Закону поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб;2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
Матеріали справи не містять доказів того, що до ОСОБА_1 зі сторони працівників поліції або свідків було необ`єктивне ставлення. Ніяких доказів про порушення законодавства працівниками поліції (висновок службового розслідування, оскарження дій, рішення суду, тощо) ОСОБА_1 суду не надано.
Під час огляду диску відеозапису також було встановлено, що з боку свідків та працівників поліції відсутні будь-які ознаки впливу на ОСОБА_1 .
На підставі викладеного, суд дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ст. 130 ч. 1 КУпАП, що підтверджується зібраними доказами, які на переконання суду є належними та допустимими, повністю взаємоузгоджуються між собою та відповідають дійсним фактичним обставинам справи встановленим у судовому засіданні.
При цьому, суд враховує особу ОСОБА_1 , виходячи з того, що останній відповідно довідок інспектора відділу адміністративної практики управління патрульної поліції в Луганській області до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП протягом календарного року не притягувався, посвідчення водія не отримував.
Таким чином, суд вважає, що ОСОБА_1 , порушивши вимоги п. 12.1 Правил дорожнього руху України, вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, тобто порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, а також порушивши вимоги п. 2.9 а Правил дорожнього руху України, вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП керував транспортним засобом в стані алкогольного сп"яніння.

При накладенні стягнення, суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу, що вчинила правопорушення, ступінь його вини та майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність: ОСОБА_1 є військовослужбовцем, інвалідом не являється.
Обставини, що пом`якшують відповідальність ОСОБА_1 згідно зі ст. 34 КУпАП суд визнає щире розкаяння винного.
Обставин, що обтяжують відповідальність ОСОБА_1 згідно зі ст. 35 КУпАП, судом не вбачається.
Відповідно до ч. 2 ст. 36 КУпАП, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, так у даному випадку стягнення необхідно накласти в межах санкції ст. 130 ч. 1 КУпАП.
Відповідно до положень ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчинення нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
На підставі вищевикладеного, з урахуванням особи, майнового стану та ступеню вини ОСОБА_1 , характеру та суспільної небезпеки вчиненого ним правопорушення, суд вважає, що ОСОБА_1 слід призначити стягнення у виді штрафу в межах санкції ст. 130 ч. 1 КУпАП, що є достатньою мірою відповідальності з метою його виховання, а також запобігання вчиненню нових правопорушень.
Відповідно до абзацу 3 п. 28 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005р. № 14 суди не вправі застосовувати стягнення у вигляді позбавлення права керувати транспортним засобом й тоді, коли винна особа вже позбавлена такого права або взагалі його не мала.

Виходячи з вищевикладеного, враховуючи матеріали справи, а також вимоги ст. 33-35 КУпАП, суд вважає необхідним притягнути ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та накласти адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави без позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки ОСОБА_1 посвідчення водія не отримував.

На підставі ст. 40-1 КУпАП з ОСОБА_5 на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 420 грн 40 коп.

Керуючись ст.ст. 1, 7, 8, 9, 12, 23, 26, 33-35, 40-1, 130, 268, 278, 280-287, 307, 308 КУпАП та ст. 4 Закону України «Про судовий збір»,-

ПОСТАНОВИВ:
Визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП та накласти стягнення у виді штрафу в дохід держави у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 10200 (десять тисяч двісті) грн 00 коп. (Отримувач коштів ГУК у Луганській області/ Луганська область; Код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37991110; Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); Код банку отримувача: 899998, Казначейство України (МФО), рахунок отримувача: UА0012001; Код класифікації доходів бюджету: 21081300), без позбавлення права керування транспортними засобами.
Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави (отримувач коштів: ГУК у м. Києві/ м. Київ/22030106; код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача: UА0026001; код класифікації доходів бюджету: 22030106 (суд.збір) у розмірі 420 (чотириста двадцять) грн 40 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 307 КУпАП штраф має бути сплачений не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення особі постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 300-1 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Роз"яснити ОСОБА_1 , що у випадку несплати накладеного на нього штрафу у передбачений законом строк, до нього можуть бути застосовано подвійне стягнення штрафу в порядку ст. 308 КУпАП, тобто у випадку примусового виконання постанови суду.

Постанова може бути оскаржена до Луганського апеляційного суду у десятиденний строк з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Сєвєродонецький міський суд Луганської області.

Суддя Н. В. Бойко