Справа № 336/1064/20
Пр. № 3/336/643/2020
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2020 року суддя Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Щаслива О.В., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, що зареєстрований і проживає в АДРЕСА_1 , працює монтажником в товаристві з обмеженою відповідальністю «Співдружність АвіаБуд», за ознаками ч. 1 ст. 130 КУпАП, що надійшла з управління патрульної поліції в м. Запоріжжі,

В С Т А Н О В И Л А:

В провадженні Шевченківського районного суду м. Запоріжжя перебуває зазначена справа.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, який складений 15 лютого 2020 року, притягуємий до відповідальності о 16 годині 43 хвилини 15 лютого 2020 року керував транспортним засобом «ВАЗ 211114-130-51», державний номер НОМЕР_1 , в районі будинку № 57 по вул. Фабричній в м. Запоріжжі з ознаками алкогольного сп`яніння, на що вказували різкий запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, координації рухів, від огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився. Зазначені дії ОСОБА_1 , як вказано в протоколі про адміністративне правопорушення, містять порушення п. 2.5 «Правил дорожнього руху України».

В суді ОСОБА_1 винуватість у вчиненні описаних дій не визнав повністю, пояснивши, що у вказаний в протоколі час хоча і випив певну кількість спиртного, проте він не керував транспортним засобом, а в якості пасажира знаходився в салоні автомобіля, який належить його другу ОСОБА_2 , з яким він в той день розпивав спиртне в гаражному кооперативі «Машинобудівник-2», розташованому біля заводу «Сувенір». Коли приятелі закінчили розпиття чергової порції спиртного, вони прийняли рішення на автомобілі ОСОБА_3 з`їздити до магазину за новою пляшкою, у зв`язку з чим на їхнє прохання за кермо сів охоронник в гаражному кооперативі на ім`я ОСОБА_4 , так як вони повністю усвідомлюють відповідальність водія під час керування джерелом підвищеної небезпеки, а також зміст адміністративної відповідальності за порушення правил безпечного руху, тому не дозволяють собі протиправних посягань. Більш того, він взагалі не має відношення до транспортного засобу, який належить ОСОБА_3 . Під час здійснення покупок в магазині продуктів по вул. Фабричній у них виник конфлікт з невідомими особами, який розвивався на вулиці, де приятелі сіли в автомобіль ОСОБА_5 та вже стали від`їжджати з місця пригоди, коли хтось з учасників конфлікту кинув у вікно над пасажирським сидінням, де знаходився ОСОБА_1 , каміння, яке розбило скло та вдарило притягуємого до відповідальності по голові. У зв`язку з зухвалістю нападників супутники прийняли рішення викликати поліцію, тому зупинилися, і ОСОБА_1 самостійно зателефонував правоохоронцям та викликав їх нам місце пригоди. У зв`язку з приїздом екіпажу поліції почалось з`ясування обставин протистояння, під час якого особи, що знаходилися біля магазину, оговорили ОСОБА_1 , вказавши поліцейським на те, що він був за кермом. Означена інформація є хибною, оскільки за кермом, як і під час поїздки до магазину, сидів ОСОБА_4 , в чому ОСОБА_1 та його супутники і намагалися переконати поліцейських. Від проходження огляду він не відмовлявся, проте послідовно заявляв, що він не керував транспортним засобом. І так як суб`єктом відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП є лише водій транспортного засобу, який керує ним, просить звільнити його від відповідальності через відсутність в його діях ознак складу цього правопорушення.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч. 1 ст. 130 КУпАП, за ознаками керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Разом з тим, вислухавши пояснення притягуємого до адміністративної відповідальності, свідка ОСОБА_6 , вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суддя доходить висновку про необхідність закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях особи ознак правопорушення, що передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, виходячи з такого.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність, а в силу ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Об`єктивну сторону складу правопорушення, що передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, утворюють дії з відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Як випливає з диспозиції частини статті законодавства про адміністративні правопорушення, за ознаками якої складений протокол, суб`єктом зазначених в ній дій є особа, яка керує транспортним засобом, тобто здійснює дорожній рух, на що прямо вказує значення дієслова керувати.

Між тим суддею встановлено, що ОСОБА_1 не лише не керував транспортним засобом, а й не знаходився в салоні автомобіля, що перебував в нерухомому стані, коли до нього під`їхали поліцейські.

Зазначені обставини підтверджуються як поясненнями самого ОСОБА_1 , що є джерелом доказів в справі про адміністративне правопорушення, так і свідка ОСОБА_6 , якому роз`яснено відповідальність за давання неправдивих показань та приведено до присяги свідка.

Цей свідок повністю підтвердив показання ОСОБА_1 про обставини складання протоколу, а також події, що передували цьому.

Вирішуючи протокол на користь особи, щодо якої він складений, суддя виходить і зі змісту відеозапису обставин складання протоколу, з огляду якого є очевидним, що притягуємий до відповідальності не знаходиться ані за кермом, ані в салоні автомобіля, а стоїть поза транспортним засобом, що не рухається, тобто не є зафіксованим власне порушення правил безпеки дорожнього руху.

Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод, а також практика Європейського суду з прав людини є джерелами права в Україні відповідно до положень Основного Закону України та Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини».

Стаття 6 Конвенції гарантує кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який … встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. В багатьох справах Європейський суд з прав людини тлумачить поняття «кримінальний» автономно, тобто незалежно від національної термінології, включаючи сюди адміністративні, дисциплінарні, митні проступки тощо.

Таким чином, відповідно до усталеної практики ЄСПЛ при розгляді справ про адміністративні правопорушення національні органи влади мають дотримуватися гарантій прав особи, що передбачені законодавством.

Суд вважає, що процедура притягнення особи до відповідальності за адміністративні правопорушення в сфері порушення правил безпеки дорожнього руху, склад яких характеризуються надзвичайно суворими санкціями, мінімальний розмір яких обчислюється сумою в 10200 грн., та супроводжується позбавленням спеціального права на досить тривалий строк, тоді як найменший розмір штрафу за законом України про кримінальну відповідальність становить 510 грн., має відбуватися за процедурою переслідування за вчинення кримінального правопорушення з дотриманням гарантій, притаманних кримінальному провадженню.

Таким чином, серйозність покарання за статтею 130 КУпАП підкреслює її «кримінально-правовий» характер в розумінні положень Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а тому особам, стосовно яких складено протокол про адміністративне правопорушення за цією статтею, мають бути забезпечені всі гарантії, які передбачені в ст.6 Конвенції.

Такими гарантіями є встановлена статтею 62 Основного Закону України, статтею 17 КПК України презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини.

Особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення і не може бути піддана покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому законом ; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Обов`язок суду щодо забезпечення презумпції невинуватості і права на справедливий судовий розгляд, які передбачені ст. 62 Конституції України поєднуються з такими ж положеннями ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі "Барбера, Мессеґе і Хабардо проти Іспанії" від 6 грудня 1988 року Європейський Суд з прав людини встановив, що "принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину, обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь обвинуваченого (підсудного).

Гарантія того, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом, становить зміст принципу презумпції невинуватості.

Тягар доведення факту вчинення обвинуваченим (підсудним) злочину покладений на сторону обвинувачення і не може перекладатися на захист, чітко та недвозначно висловлено у низці рішень Європейського Суду з прав людини, зокрема, у § 39 Рішення Страсбурзького суду "Капо проти Бельгії" від 13 січня 2005 року.

З роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції при здійсненні правосуддя» випливає, що конституційні права та свободи людини і громадянина є безпосередньо діючими. Вони визначають цілі і зміст законів та інших нормативно-правових актів, зміст і спрямованість діяльності органів законодавчої та виконавчої влади, органів місцевого самоврядування і забезпечуються захистом правосуддя. Виходячи із зазначеного принципу та гарантування Конституцією судового захисту конституційних прав і свобод, судова діяльність має бути спрямована на захист цих прав і свобод від будь-яких посягань шляхом забезпечення своєчасного та якісного розгляду конкретних справ. Оскільки Конституція України, як зазначено в її ст. 8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акту з точки зору його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення мають ґрунтуватись на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.

За роз`ясненнями п. 19 цієї постанови, визнання особи винуватою у вчиненні злочину можливо лише за умови доведеності її вини.

Під час здійснення розгляду означеної справи в умовах дотримання положень засади змагальності судочинства доказів винуватості ОСОБА_1 суддею не отримано, хоча суд вживав заходів щодо безпосереднього дослідження доказів, на які посилається сторона обвинувачення, шляхом неодноразового виклику свідків, а також посадової особи патрульної поліції, яка складала протокол.

За означених обставин, суд доходить висновку, що поза розумними сумнівами винуватість притягуємого до адміністративної відповідальності не доведено, відтак, його притягнення до відповідальності не може ґрунтуватися виключною мірою на припущеннях, які доказами з інших джерел, досліджених суддею, не підтверджуються.

Як випливає із змісту ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Наслідки відсутності в діях особи складу адміністративного правопорушення встановлені пунктом 1 частини 1 статті 247 КУпАП і полягають в закритті провадження в справі про адміністративне правопорушення.

Таким чином, не вбачаючи сукупності фактичних даних, що підтверджують в силу ст. 251 КУпАП наявність ознак складу правопорушення, суддя вважає за необхідне постановити про закриття провадження в справі.

Керуючись ст. ст. 7, 9, 251, 252, 254, 256, 280 КУпАП, суддя

П О С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 від відповідальності за ст. 130 ч. 1 КУпАП звільнити у зв`язку з відсутністю в його діях ознак складу правопорушення.

Провадження в справі закрити.

На постанову може бути подано апеляційну скаргу до Запорізького апеляційного суду через суд, який виніс постанову, протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя О.В. Щаслива