Справа № 339/101/20
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 травня 2020 року м. Болехів Суддя Болехівського міського суду Івано-Франківської області Поляниця М. розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративний матеріал, який надійшов відДолинського ВП Калуського ВП ГУНП України в Івано-Франківській областіпро притягнення до адміністративної відповідальності
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , фізична особа - підприємець, громадянина України, одруженого
за ст.44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення
якому роз`яснено права передбачені ст.63 Конституції України та ст 268 КУпАП,-
На розгляд суду поступив зазначений адміністративний матеріал про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності передбаченої ст.44-3 КУпАП.
Протоколом про адміністративне правопорушення серії АНП18 № 536333 від 25 березня 2020 року ОСОБА_1 інкримінується, що 25.03.2020 о 12:15 год. в м. Болехів по вул. Котляревського, 6 будучи ФОП магазину «АгроАвто» не припиняв роботу закладу та здійснював торгівлю автозапчастинами, чим порушив вимоги підпункт 3 пункту 2 постанови КМУ №211 від 11 березня 2020 року, тобто вчинив правопорушення, передбачене ст.44-3 КУпАП.
В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні інкримінованого правопорушення не визнав та вказав, що того числа він відкрив приміщення магазину для того, щоб запалити котел (включити опалення), оскільки було холодно. Жодного покупця не було і торгівлю не здійснював.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_2 суду показав, що перебував у сусідньому приміщенні і здійснював бухгалтерські роботи по обліку товарів. Магазин не працював і ОСОБА_1 не здійснював торгівлю.
Свідок ОСОБА_3 суду показав, що ОСОБА_1 орендує у нього приміщення. Оскільки на вулиці було холодно то ОСОБА_1 відкрив магазин для включення котла опалення. Торгівлю не здійснював.
Вислухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, повно та всебічно з`ясувавши обставини та дослідивши докази по справі, вважаю, що провадження по справі слід закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, з таких підстав.
При розгляді справи про адміністративне правопорушення, завданням судді відповідно до вимог ст.245 КУпАП, є своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Виходячи з вимог ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Посадовою особою, що складає протокол, ставиться у вину особі вчинення таких конкретних протиправних діянь, що містять в собі ознаки того чи іншого адміністративного правопорушення, що відображається у протоколі.
Суддя, розглядаючи справу, повинен, дослідивши докази у справі, переконатися шляхом співставлення фактично досліджених по справі обставин та доказів зі змістом обставин, що ставляться особі у вину згідно з протоколом та з диспозицією ст.44-3 КУпАП і прийти до висновку чи містять дії, які суддя вважає доведеними, ознаки саме такого правопорушення.
В статті 251 КУпАП зазначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, іншими доказами.
Згідно з ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Статтею 44-3 КУпАП передбачено відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.
Отже, диспозиція вказаної норми є бланкетною, тобто такою, що відсилає до норм іншого нормативно-правового акта, тому, формулюючи суть правопорушення, вказівка на нормативний акт, вимоги якого порушені, є обов`язковою.
Закон України "Про захист населення від інфекційних хвороб" визначає правові, організаційні та фінансові засади діяльності органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, спрямованої на запобігання виникненню і поширенню інфекційних хвороб людини, локалізацію та ліквідацію їх спалахів та епідемій, встановлює права, обов`язки та відповідальність юридичних і фізичних осіб у сфері захисту населення від інфекційних хвороб.
Статтею 1 вказаного Закону, яка регулює визначення термінів, визначено, що карантин - це адміністративні та медико-санітарні заходи, що застосовуються для запобігання поширенню особливо небезпечних інфекційних хвороб.
У відповідності до статті 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» передбачено, що карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України. У рішенні про встановлення карантину зазначаються обставини, що призвели до цього, визначаються межі території карантину, затверджуються необхідні профілактичні, протиепідемічні та інші заходи, їх виконавці та терміни проведення, встановлюються тимчасові обмеження прав фізичних і юридичних осіб та додаткові обов`язки, що покладаються на них. Карантин встановлюється на період, необхідний для ліквідації епідемії чи спалаху особливо небезпечної інфекційної хвороби. На цей період можуть змінюватися режим роботи підприємств, установ, організацій, вноситися інші необхідні зміни щодо умов їх виробничої та іншої діяльності. Організація та контроль за дотриманням встановленого на території карантину правового режиму, своєчасним і повним проведенням профілактичних і протиепідемічних заходів покладаються на місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування.
Згідно п.п. 3 п. 2 Постанови № 211 КМ України від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-Co-2» зі змінами та доповненнями, внесеними постановою КМУ №215 від 16.03.2020 з 00.01год. 17.03.2020 до 03.04.2020 заборонено роботу суб`єктів господарювання, яка передбачає приймання відвідувачів, зокрема закладів громадського харчування (ресторанів, кафе тощо), торговельно-розважальних центрів, інших закладів розважальної діяльності, фітнес-центрів, закладів культури, торговельного і побутового обслуговування населення, крім роздрібної торгівлі продуктами харчування, пальним, засобами гігієни, лікарськими засобами та виробами медичного призначення, засобами зв`язку. Провадження банківської та страхової діяльності, а також торгівельної діяльності з надання послуг з громадського харчування із застосуванням адресної доставки замовлень за умови забезпечення відповідного персоналу засобами індивідуального захисту.
У протоколі АПР18 №536333 від 25.03.2020 а долучених матеріалах не зазначено свідків, даних покупця чи покупців, який товар продав, не долучено товарний чек, що підтверджує торгівлю, тобто не виконання ОСОБА_1 вимог п.п. 3 п. 2 Постанови № 211 КМ України від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-Co-2» (а.с.1).
Свідоцтво про державну реєстрацію ОСОБА_1 , як фізичної особи-підприємця та свідоцтво платника єдиного податку не є доказом вчинення правопорушення передбаченого ст.44-3 КУпАП а свідчить про його право у встановленому законом порядку на зайняття підприємницькою діяльністю (а.с.3-4).
З пояснення ОСОБА_1 вбачається, що магазин був відчинений, оскільки йому ніхто не повідомив, як приватному підприємцю, про те, що він має припинити його функціонування під час карантину (а.с.2).
З визначення даного у Вікіпедії торгівля це процес обміну товарами, послугами, цінностями і грошима. У широкому значенні вид підприємницької діяльності, пов`язаний з купівлею-продажем товарів.
Стаття 263 Господарського кодексу України дає визначення торгівлі це господарсько-торговельною є діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання у сфері товарного обігу, спрямована на реалізацію продукції виробничо-технічного призначення і виробів народного споживання, а також допоміжна діяльність, яка забезпечує їх реалізацію шляхом надання відповідних послуг.
Виходячи з зазначених визначень, наявність відчиненого (відкритого) магазину не може свідчити про здійснення торгівлі ( купівлі/продажу товарів, прийом/відпуск покупців), а отже порушення п.п. 3п.2 Постанови № 211 КМ України від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-Co-2»
Працівниками поліції не надано суду належних та достатніх доказів, які б підтверджували вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому адміністративного правопорушення.
До матеріалів справи не долучено належних доказів на основі яких у визначеному законом порядку можливо встановити наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, зокрема, пояснень свідків, які були відвідувачами та/або покупцями магазину «Агро Авто, інших свідків, тощо.
Відсутність вказаної інформації не дає змогу суду зробити відповідні висновки про необхідність притягнення тієї чи іншої особи до адміністративної відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.
За змістом закону, протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує подію адміністративного правопорушення і відповідно до ст. 251 КУпАП є одними із джерел доказів, на основі яких ґрунтується повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин справи та правильне її вирішення, тому його невідповідність вимогам ст. 256 КУпАП є підставою для закриття провадження у справі, внаслідок відсутності належного доказу винуватості особи.
Державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення.
Вимагання від особи представлення доказів на свій захист і спростування протоколу, є неприпустимим в розумінні принципу презумпції невинності, закріпленому в ст. 62 Конституції України, оскільки доказування є правом особи, а не її юридичним обов`язком.
Відповідно до ст. 245 КУпАП під час провадження в справах про адміністративні правопорушення забезпечується всебічне, повне і об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, вирішення її в точній відповідності із законом. Вимогами ст.278, 280 КУпАП встановлено, що при підготовці до розгляду справи суд вирішує, зокрема, чи правильно складено протокол та інші матеріали справи, а при розгляді справи суд зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні тощо.
Згідно з ч. 1 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до ст. 62 Конституції України, сумніви щодо обвинуваченої особи слід тлумачити на її користь.
За вимогами ч. 2 ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього кодексу.
При цьому суд наголошує, що не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, не може перебирати на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що призведе до порушення ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Виходячи з основоположних засад диспозитивності, суд не може встановлювати інші фактичні обставини, окрім тих, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення.
Положеннями ч. 1 ст. 11 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року та ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 01 листопада 1950 року, рішенням Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року № 23 рп/2010 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень ч.1 ст.14-1КУпАП передбачено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено у законному порядку при додержанні, зокрема, процедури притягнення до адміністративної відповідальності, яка повинна ґрунтуватись на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.
Наведені правові позиції закріплюють, що особа не вважається винною, доки її провина не буде доведена у встановленому законом порядку. Тобто, особа не повинна доказувати свою невинуватість і її поведінка вважається правомірною, доки не буде доведено зворотне.
Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.
За таких обставин ОСОБА_1 не може вважатися таким, що вчинив правопорушення, передбачене ст. 44-3 КУпАП, а тому справу про адміністративне правопорушення відносно нього слід закрити у зв`язку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення.
Згідно п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про судовий збір» в разі закриття провадження в справі судовий збір не стягується.
На підставі викладеного та керуючись п.1 ч.1 ст.247, ст.283,284 КУпАП,-
п о с т а н о в и в:
Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ст.44-3 КУпАП, закрити у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови до Івано-Франківського апеляційного суду через Болехівський міський суд.

Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Суддя М.М. Поляниця

28.01.2019