Справа № 357/783/20 Головуючий у І інстанції Бобкова Н.В.
Провадження № 33/824/1507/2020 Доповідач у 2 інстанції Миколюк О.В.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
___________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

іменем України

15 травня 2020 року м. Київ

Суддя Київського апеляційного суду Миколюк О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві адміністративну справу за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_1 та його представника - адвоката Романішіна Є.В., на постанову судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 лютого 2020 року, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 лютого 2020 року, провадження по справі щодо

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

закрито, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Відповідно до зазначеної постанови, з протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ №184395 від 17.01.2020 вбачається, що 17.01.2020 о 21 год. 30 хв. на а/дР32 2.4км. до АЗС «БРСМ» водій, керуючи т/з здійснив проїзд на дію Д. З. 3.21 «Проїзд заборонено» та намагаючись розвернутись, рухаючись заднім ходом не впевнився в безпечності та скоїв зіткнення з автомобілем «ВМW 3251» д.з. НОМЕР_1 , для якого було перекрито дорогу причепом так як водій не врахував габарити свого транспортного засобу. При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушив вимог п. 10.9,33.3,2.3 б ПДР України та вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Закриваючи провадження по справі, суд в постанові вказав, що працівниками поліції не було роз`яснено ОСОБА_2 права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України, також у протоколі про адміністративне правопорушення, у викладі суті адміністративного правопорушення, не зазначено, що саме ОСОБА_2 вчинив зазначені в протоколі дії та не зазначена марка транспортного засобу.

Не погоджуючись з постановою суду, потерпілий ОСОБА_1 та його представник - адвокат Романішін Є.В. в апеляційній скарзі просять постанову скасувати та прийняти нову, якою ОСОБА_2 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та накласти на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 340,00 грн. та судовий збір в розмірі 420,40 коп. Також просять призначити комплексну автотехнічну та транспортно-трасологічну судову експертизу.

В обґрунтуванні вказують, що суд першої інстанції під час розгляду справи не дотримався вимог закону щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин вчиненого адміністративного правопорушення, не проаналізував наявні у справі докази, не надав належної оцінки поясненням потерпілого та не викликав його до суду, не розглянув клопотання ОСОБА_2 про проведення судового засідання в режимі відеоконференції та призначення по справі автотехнічної експертизи.

Вважають посилання суду в постанові на порушення працівниками поліції вимог закону через нероз`яснення ОСОБА_2 прав і обов`язків, необґрунтованими, оскільки, як вбачається з матеріалів адміністративного провадження, ОСОБА_2 були роз`яснені права, передбачені ст.63 Конституції України.

Звертають увагу, що в протоколі про порушення ПДР вказано і особу, на яку складено адміністративний протокол і автомобіль, на якому він рухався, також в протоколі вказано потерпілого та марку його автомобіля, роз`яснено права і обов`язки, він підписаний учасниками ДТП, тому підстав для закриття адміністративного провадження, з підстав невідповідності протоколу вимогам закону не вбачають.

Твердять, що саме порушення ОСОБА_2 ПДР призвели до дорожньо-транспортної пригоди та пошкодження транспортних засобів з матеріальними збитками.

08.05.2020 року до Київського апеляційного суду надійшло клопотання представника потерпілого ОСОБА_1 - адвоката Романішина Є.В. про розгляд апеляційної скарги за відсутністю апелянтів, тому вважаю за можливе розгляд апеляційної скарги провести у відсутність потерпілого та його представника.

Крім того, судом апеляційної інстанції належним чином було повідомлено ОСОБА_2 про розгляд апеляційної скарги, однак на розгляд до суду останній не з`явився та не повідомив про причини своєї неявки, будь-яких клопотань про перенесення розгляду апеляційної скарги від нього не надходило, тому вважаю за можливе розгляд провести у його відсутність.

Вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на таке.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вивченням матеріалів адміністративного провадження встановлено, що протоколом про адміністративне правопорушення ОСОБА_2 інкримінується порушення вимог п.10.9, 33.3, 2.3б ПДР.

Відповідно до п.10.9 ПДР, під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб.

Як вбачається з пояснень ОСОБА_2 , які містяться в матеріалах адміністративного провадження, 17.01.2020 року приблизно о 21 год. 30 хв. на а/дР32 2.4км. до АЗС «БРСМ» керуючи т/з Volvo FH12 рухався в напрямку дороги Біла Церква-Київ, при цьому був туман та обмежена видимість, дорога була мокра, на виїзді з м.Біла Церква, побачив, що дорожня розмітка закінчилась та у зв`язку з тим, що були відсутні дорожні знаки, він доїхавши до перехрестя, поїхав прямо, після чого побачив на узбіччі лежачий дорожній знак «в`їзд заборонений» і знак напрямок повороту 1.4.1, знак ремонтні роботи та знак обмеження швидкості до 70 км на год., не доїжджаючи до лежачих знаків, він виконав зупинку і включив аварійну сигналізацію, ближнє світло фар не вимикав, по причепу горіло освітлення, розібравшись в якому напрямку йому рухатись і переконавшись у відсутності позаду його транспортних засобів, що рухаються, переключив передачу, щоб почати рух вперед та в цей момент відчув удар в свій автомобіль

Також в матеріалах справи містяться пояснення потерпілого ОСОБА_1 та свідка ОСОБА_4 , відповідно до яких, 17.01.2020 року приблизно о 21 год. 30 хв., вони рухались зі швидкістю 60 км/год, з міста Києва до смт.Володарка на автомобілі BMW д.н.з. НОМЕР_1 , проїхавши КП Біла Церква та звернувши з А/ДМ-05 до міста Біла Церква, були погані погодні умови-туман, приблизно за 30 метрів побачили вантажний автомобіль з причепом, який проїхав на забороняючий знак та перекрив рух, водій ОСОБА_1 почав гальмувати та брати праворуч, однак уникнути зіткнення не вдалось.

З урахуванням пояснень учасників ДТП та матеріалів справи, вважаю, що порушення п.10.9 ПДР, яке інкримінується ОСОБА_2 працівниками поліції, не відповідає обставинам дорожньо - транспортної пригоди, викладеним в протоколі обставинам, та іншим вивченим матеріалам адміністративного провадження, так як з матеріалів справи не вбачається і судом апеляційної інстанції не встановлено тієї обставини, що водій ОСОБА_2 рухався заднім ходом, що є головною умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності за цим пунктом.

Щодо порушення ОСОБА_2 п. 33.3 ПДР, то слід вказати наступне.

Відповідно до приписів п.8.2-1 Правил дорожнього руху, дорожні знаки застосовуються відповідно до цих Правил і повинні відповідати вимогам національного стандарту.

Дорожні знаки повинні розміщуватися таким чином, щоб їх було добре видно учасникам дорожнього руху як у світлу, так і в темну пору доби. При цьому дорожні знаки не повинні бути закриті повністю або частково від учасників дорожнього руху будь-якими перешкодами.

Дорожні знаки повинні бути видимими на відстані не менш як 100 м за напрямком руху та розміщеними не вище 6 м над рівнем проїзної частини.

Дорожні знаки встановлюються обабіч дороги на тому її боці, що відповідає напрямку руху. Для поліпшення сприйняття дорожніх знаків вони можуть бути розміщені над проїзною частиною. Якщо дорога має більше ніж одну смугу для руху в одному напрямку, установлений обабіч дороги відповідного напрямку дорожній знак дублюється на розділювальній смузі, над проїзною частиною або на протилежному боці дороги (у разі, коли для руху в зустрічному напрямку є не більше ніж дві смуги).

Дорожні знаки розміщуються таким чином, щоб інформацію, яку вони передають, могли сприймати саме ті учасники руху, для яких вона призначена.

Учасники дорожнього руху мають права на безпечні умови дорожнього руху, на відшкодування збитків, завданих внаслідок невідповідності стану автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів вимогам безпеки руху (ч. 3 ст. 14, ч. 1 ст. 16 ЗУ «Про дорожній рух»).

Власники доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважені ними органи несуть відповідальність за створення безпечних умов руху на дорогах, вулицях та залізничних переїздах, що знаходяться у їх віданні (ч. 1 ст. 24 ЗУ «Про дорожній рух»).

Власники дорожніх об`єктів або уповноважені ними органи, дорожньо-експлуатаційні організації зобов`язані: своєчасно і якісно виконувати експлуатаційні роботи відповідно до технічних правил з дотримання норм і стандартів з безпеки руху; постійно контролювати експлуатаційний стан усіх елементів дорожніх об`єктів та негайно усувати виявлені пошкодження чи інші перешкоди в дорожньому русі, а за неможливості це зробити невідкладно позначити їх дорожніми знаками, сигнальними, огороджувальними і направляючими пристроями відповідно до діючих нормативів або припинити (обмежити) рух; вирішувати питання забезпечення експлуатації дорожніх об`єктів у надзвичайних ситуаціях, за несприятливих погодно-кліматичних умов, у разі деформації та пошкодження елементів дорожніх об`єктів, аварії на підземних комунікаціях і виникнення інших перешкод у дорожньому русі й разом із спеціалізованими службами організації дорожнього руху і за погодженням з Державтоінспекцією оперативно вносити зміни до порядку організації дорожнього руху; відшкодовувати в установленому законодавством порядку збитки власникам транспортних засобів, якщо дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок незадовільного утримання доріг, вулиць, залізничних переїздів (п. 11 Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30.03.1994 № 198).

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про недоведеність матеріалами справи факту порушення водієм ОСОБА_2 вимог п. 33.3. Правил дорожнього руху України, оскільки в матеріалах справи відсутні докази, які б спростували твердження ОСОБА_2 про те, що знак 33.3 ПДР був повалений на узбіччі, у зв`язку з чим він не мав можливості належним чином бути проінформований про дорожню ситуацію попереду та не мав фізичної можливості виконати його вимоги.

Стосовно порушення ОСОБА_2 п. 2.3(б) Правил дорожнього руху, то з огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що саме відсутність належним чином закріпленого дорожнього знаку 33.3 ПДР, стали причиною дорожньо-транспортної пригоди за участю водіїв ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , тому в діях ОСОБА_2 не вбачається порушення п.2.3(б) ПДР.

Від апелянта (представника потерпілого) надійшло письмове клопотання про призначення комплексної автотехнічної та транспортно-трасологічної судової експертизи, однак будь-яких обґрунтованих доводів він не наводить. Оскільки матеріали справи містять сукупність належних та допустимих доказів, які проаналізовані в даній постанові, що не підтверджують вину ОСОБА_2 в порушенні п.п.10.9, 33.3, 2.3б ПДР, необхідності в її проведенні немає, тому клопотання не підлягає задоволенню.

З урахуванням наведених в цьому судовому рішенні мотивів, постанову суду першої інстанції слід залишити без зміни, оскільки його висновок про відсутність в діях ОСОБА_2 складу адмінправопорушення за ст.124 КУпАП є правильний.

Керуючись ст. ст. 283, 294 КУпАП апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_1 та його представника - адвоката Романішіна Є.В. - залишити без задволення, а постанову судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 лютого 2020 року щодо ОСОБА_2 - без зміни.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя: О.В. Миколюк