ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/6022/20
провадження № 3/753/3096/20
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" квітня 2020 р. суддя Дарницького районного суду міста Києва Просалова О.М., розглянувши справу про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

- за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 533392, 26 березня 2020 року о 11 годині 30 хвилин по вулиці А.Ахматової, 8 в місті Києві, водій ОСОБА_1 керував автомобілем «Шевролет Авео» н/з НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: порушення мови, координації рухів, зіниці очей не реагують на світло. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, водій відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність встановлена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В суді ОСОБА_1 свою вину не визнав та пояснив, що 26.03.2020 року приблизно о 11 годині ночі віз знайомого та був зупинений працівниками поліції за те, що не працював стоп-сигнал. На вимогу працівника поліції, ОСОБА_1 надав посвідчення водія та документи на транспортний засіб. Після цього працівник поліції пішов до патрульного автомобіля та повернувшись сказав, що йому стало відомо ОСОБА_1 у 2014 році відбував покарання по ст. 309 КК України. Працівник поліції одразу почав висловлювати підозри у тому, що ОСОБА_1 перебуває у стані наркотичного сп`яніння і сказав, що вони евакуюють автомобіль. Проте пояснили, що якщо ОСОБА_1 відмовиться від проходження огляду на стан сп`яніння при свідках, на нього складуть протокол, який він також мав підписати, після чого його відпустять разом з автомобілем. В зв`язку з тим, що ОСОБА_1 вперше опинився в такій ситуації, розгубився та не хотів, щоб його автомобіль евакуювали, він погодився на умови працівників поліції та відмовився від огляду у присутності свідків, підписав протокол. При цьому, працівники поліції не дали йому можливості написати свої пояснення у протоколі або окремо. Після чого йому видали копію протоколу та він поїхав у справах.

Вислухавши пояснення ОСОБА_1 , дослідивши протокол про адміністративне правопорушення ДПР18 № 533392 від 26.03.2020 року (а.с. 1), пояснення свідків (а.с. 2), направлення на огляд водія т/з (а.с. 3), а також відеозапис з нагрудних камер працівників поліції (а.с. 4), письмові пояснення ОСОБА_1 , оцінивши всі обставини справи в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Згідно з вимогами ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення. Перекладання такого обов`язку на суд не передбачено.

Відповідно до положень ст. 252 КУпАП - орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Так, викладені у протоколі серії ДПР18 № 533392 обставини спростовуються наявними у справі доказами з огляду на наступне. Відеозапис з нагрудної камери працівників поліції розпочинається о 12:10 годині, в цей час на місці поліцейський, який веде відеозапис звертається до ОСОБА_1 та свідків, далі складається протокол та о 12:11 годині відеозапис припиняється. При цьому у протоколі про адміністративне правопорушення вказано, що ОСОБА_1 о 11 годині 30 хвилин керував транспортним засобом, а протокол було складено о 11 годині 50 хвилин. Разом з тим, дослідженим відеозаписом об`єктивно не підтверджуються такі ознаки сп`яніння як порушення мови, координації рухів, що вказані у протоколі, оскільки ОСОБА_1 адекватно відповідає на всі питання працівників поліції, орієнтується в ситуації та навколишній обстановці.

Крім того, викладені у протоколі обставини не узгоджується з наявними у справі поясненнями свідків, які складено бланкетно та з яких вбачається, що в їх присутності о 12-00 годині водій відмовився від проходження медичного огляду на стан сп`яніння у лікаря нарколога за допомогою спеціального технічного приладу «Драгер» та у медичному закладі. При цьому, прилад «Драгер» не застосовується для виявлення стану наркотичного сп`яніння. Крім того, в бланках пояснень відсутні дані про документи, за якими було встановлено особу свідків, що позбавляє суд можливості належним чином встановити їх особи. Також, з наявного в матеріалах справи направлення на огляд водія транспортного засобу не вбачається, ким воно було видано.

Вказані обставини викликають сумніви у достовірності даних, вказаних у протоколі серії ДПР18 № 533392, в зв`язку з чим, суд не може визнати його належним та допустимим доказом.

У відповідності до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14 лютого 2008 у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини » (Avsar v. Turkey), п. 282) доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Крім цього, суд також враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема рішення від 20.09.20196 року «Карелін проти Росії», відповідно до якого збір судом доказів на підтвердження винуватості особи за відсутності сторони обвинувачення у справах про адміністративні правопорушення, свідчить про порушення права особи на неупереджений судовий розгляд.

Згідно положень ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

З огляду на вищевикладене, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП, а тому, вважаю, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до вимог ст. 247 п.1 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

З огляду на викладене, провадження у даній справі підлягає закриттю.

Керуючись ст.ст. 130 ч. 1, 247, 283-285 КУпАП,-

П О С Т А Н О В И В:

Провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва.

Суддя