Провадження № 3/331/507/2020
Єдиний унікальний номер № 331/1131/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2020 року місто Запоріжжя

Суддя Жовтневого районного суду міста Запоріжжя Стратій Є.В., за участю адвоката Шумейка І.П., розглянувши адміністративний матеріал, який надійшов з Олександрівського відділення поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області, відносно: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Дніпровка, Кам`янко-Дніпровського району, Запорізької області, громадянина України, працевлаштованого Фізичною особою-підприємцем, який має вищу освіту, державна реєстрація місця проживання якого та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

-про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

в с т а н о в и в :

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР18/480 № 623346, складеному 23 березня 2020 року, громадянин ОСОБА_1 , 23 березня 2020 року, о 12 годині 30 хвилин, знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 Запоріжжя, вулиця Гоголя, будинок № АДРЕСА_3 , будучи ФОП магазину «Медіа сервіс», не припинив роботу закладу та здійснював прийом відвідувачів, чим порушив вимоги підпункту 3 пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211.

Дії особи кваліфіковані за ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Адвокат Шумейко І.П., який, на підставі ордеру від 08 травня 2020 року серії АР № 1014800, діє в інтересах ОСОБА_1 , зазначив, що в діях ОСОБА_1 23 березня 2020 року був відсутній склад адміністративного правопорушення, оскільки, в протоколі про адміністративне правопорушення серії АПР18/480 № 623346 від 23.03.2020 року зазначається про те, що ОСОБА_1 будучи, як ФОП магазину «Медія сервісу» не припинив діяльність відповідно до Постанови КМУ №211 від 11.03.2020 року. Адвокат Шумейко І.П зазначив, що уповноважена особа при складанні не врахувала, що ФОП ОСОБА_1 здійснює свою діяльність не як магазин, а як сервісний центр з ремонту техніки. Відповідно до Витягу з реєстру платників єдиного податку від 09.01.2019 року основною господарською діяльністю ФОП ОСОБА_1 є ремонт комп`ютерів і периферійного устаткування (КВЕД 95.11).

Адвокат Шумейко І.П. просив суд закрити провадження по справі за ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Дослідивши протокол про адміністративне правопорушення, матеріали, додані до протоколу, вислухавши пояснення учасників розгляду справи, суддя дійшла наступних висновків.

Оцінивши у сукупності матеріали справи про адміністративне правопорушення, суддя дійшла висновку про необхідність закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 за ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у зв`язку з наступним.

Відповідно до ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Стаття 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачає, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, тощо, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог Кодексу України про адміністративні правопорушення розроблені та затверджені наказом наказом МВС від 06.11.2015 за №1376 з реєстрацією в Міністерстві юстиції України 01 грудня 2015 року за №1496/27942 «Інструкція з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції», недотримання норм яких дає підстави для висновку про недопустимість доказів на підтвердження обставин подій та доведеності вини особи у вчиненні відповідного адміністративного правопорушення.

За ст. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі й гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Забезпечення законності при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення гарантоване ст.7 Кодексу України про адміністративні правопорушення, за якою ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством, а органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19 Конституції України).

Відповідно до ст.ст.1 та 8 Основного Закону Україна є правовою державою, де визнається і діє принцип верховенства права. Згідно з положеннями ст. 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Визначення «законності» або «згідно із законом» досить широко наведено в практиці ЄСПЛ, яка є джерелом права, у зв`язку із чим є обов`язковою до врахування судами при розгляді справ відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Так, в рішенні «Салов проти України» (Salov v. Ukraine) від 27 квітня 2004 р. ЄСПЛ нагадав, що фраза «відповідно до закону» вимагає, щоб оскаржуваний захід мав певне підґрунтя в національному праві.

Крім того, у рішенні по справі «Пантелеєнко проти України» (Panteleyenko v. Ukraine) від 29 червня 2006 p., заява №11901/02, в п. 60 ЄСПЛ зазначено, що «законність розуміють як фундаментальну юридичну категорію, що є критерієм правового життя суспільства і громадян; законність також розглядають як «принцип, метод та режим суворого, неухильного дотримання, виконання норм права всіма учасниками суспільних відносин». У правовій державі законність (правозаконність) є гарантією правомірності застосованого примусу».

Однак концепція «законності» стосується не лише статті 8, але й багатьох інших статей Конвенції. Наприклад, у справі «Кац та інші проти України» (Kats and Others v. Ukraine, заява № 29971/04), рішення від 18 грудня 2008 року, ЄСПЛ зазначив, що слово «законний» та словосполучення «відповідно до процедури, встановленої законом», які містяться в пункті 1 статті 5, по суті, відсилають до національного законодавства і встановлюють обов`язок забезпечувати дотримання матеріально-правових та процесуальних норм такого законодавства.

Ще однією вартою уваги справою за статтею 8 Конвенції, в якій йдеться про принцип законності, є «Володимир Поліщук та ОСОБА_2 проти України» (Vladimir ОСОБА_3 and Svetlana Polishchuk v. Ukraine, заява № 12451/04), рішення від 30 вересня 2010 року, в п. 44 якого ЄСПЛ наголосив, що «словосполучення «згідно із законом» у пункті 2 статті 8 Конвенції, по суті, стосується національного законодавства і встановлює обов`язок забезпечувати дотримання матеріальних та процесуальних норм (див. рішення від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» (Panteleyenko v. Ukraine), заява № 11901/02, п. 49).

Таким чином, особа може бути піддана заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням не інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, що кореспондується із ст. 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення, за якою завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення, зокрема, є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності із законом.

В протоколі про адміністративне правопорушення серії АПР18/480 № 623346, складеному 23 березня 2020 року, зазначено, що громадянин

ОСОБА_1 , 23 березня 2020 року, о 12 годині 30 хвилин, знаходячись за адресою: АДРЕСА_3 , будучи ФОП магазину «Медіа сервіс», не припинив роботу закладу та здійснював прийом відвідувачів, чим порушив вимоги підпункту 3 пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211.

Вказаний протокол про адміністративне правопорушення містить посилання на порушення ОСОБА_1 п.п. 3 п. 2 Постанови КМУ № 211 від 11.03.2020.

Згідно до п.п. 3 пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 (із змінами та доповненнями) (далі Постанова КМУ № 211) забороняється з 00 год. 01 хв. 17 березня 2020 р. до 3 квітня 2020 р. робота суб`єктів господарювання, яка передбачає приймання відвідувачів, зокрема закладів громадського харчування (ресторанів, кафе тощо), торговельно-розважальних центрів, інших закладів розважальної діяльності, фітнес-центрів, закладів культури, торговельного і побутового обслуговування населення, крім роздрібної торгівлі продуктами харчування, пальним, засобами гігієни, лікарськими засобами та виробами медичного призначення, засобами зв`язку, провадження банківської та страхової діяльності, а також торговельної діяльності і діяльності з надання послуг з громадського харчування із застосуванням адресної доставки замовлень за умови забезпечення відповідного персоналу засобами індивідуального захисту.

Стаття 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення носить бланкетний характер, оскільки у наведеній диспозиції відсилає до Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Кваліфікуючі ознаки правопорушення, передбаченого ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення, мають бути конкретно зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення як того вимагає ст. 256 Кодексу України про адміністративні правопорушення

Таким чином, об`єктивною стороною складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення, є здійснення винною особою діянь, які прямо заборонені Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та деталізовані у Постанові КМУ №211 від 11.03.2020 року, рішеннями органів місцевого самоврядування. Протокол про вчинення адміністративного правопорушення відносно ОСОБА_1 не містить посилання на норми Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб».

Відповідно до принципу точності теорії кваліфікації адміністративних правопорушень зазначається, що діяння кваліфікується за статтею Кодексу України про адміністративні правопорушення або іншими нормативно-правовими актами, які встановлюють адміністративну відповідальність. При кваліфікації правопорушення уповноважена особа повинна найбільш точно описати його ознаки. Здійснення кваліфікації правопорушення передбачає вказівку на статтю Кодексу України про адміністративні правопорушення, а якщо стаття містить у собі частину чи пункт то й на відповідну частину або пункт.

Вказаний протокол про адміністративне правопорушення містить посилання на імовірні порушення ОСОБА_1 п.п.3 п.2 Постанови Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020. При цьому, вищезазначена Постанова взагалі не містить підпунктів, а складається тільки з пунктів. Можливо, у протоколі про адміністративне правопорушення малася на увазі Постанова Кабінету Міністрів України № 215 від 16.03.2020 року, якою вносились зміни до Постанови КМУ № 211 від 11.03.2020, але такого уточнення у протоколі не міститься. З огляду на це, у протоколі про адміністративне правопорушення, складеному 23.03.2020 щодо ОСОБА_1 порушено вимоги ст. 256 Кодексу України про адміністративні правопорушення України, не визначено нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення.

При складанні протоколу не враховано, що ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення України не має частин, однак дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ч.1 ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення України, що тим самим порушив принцип точності при кваліфікації адміністративного правопорушення.

Також, при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, не дотримано і вимоги відомчого наказу МВС України від 06.11.2015 № 1376, яким затверджено Інструкцію з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції. Пункт 9 Розділу ІІ вказаної Інструкції визначає, що при складанні протоколу про адміністративне правопорушення в ньому зазначаються, зокрема: у графі «місце складання протоколу» - населений пункт або географічна точка; у графі «посада, найменування органу поліції, звання, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол» - прізвище, ім`я, по батькові посадової особи, яка склала протокол (повністю, без скорочень); у графі «склав цей протокол про те, що громадянин(ка)» - прізвище, ім`я та по батькові особи, яка притягається до адміністративної відповідальності (повністю, без скорочень); у графі «назва документа, серія, №, ким і коли виданий» - документ, що посвідчує особу (серія, номер паспорта, дата видачі і назва органу, що його видав, або серія, номер іншого документа, що посвідчує особу, яка вчинила правопорушення (службове чи пенсійне посвідчення, студентський квиток тощо), дата видачі і найменування органу (установи, підприємства, організації), що його видав(ла)); у графі «чи притягався(лася) до адміністративної відповідальності» - інформація щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності впродовж року (за наявності); у графі «дата, час, місце вчинення і суть учиненого адміністративного правопорушення» - суть адміністративного правопорушення (повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті Кодексу України про адміністративні правопорушення, за якою складено протокол); у графі «до протоколу додається» - пояснення особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, викладені на окремому аркуші, рапорти посадових осіб органів поліції, довідки, акти тощо (у разі складення).

В протоколі про адміністративне правопорушення серії АПР18/480 № 623346 від 23.03.2020 року зазначається про те, що ОСОБА_1 будучи, як ФОП магазину «Медія сервісу» не припинив діяльність відповідно до Постанови КМУ № 211 від 11.03.2020 року.

Уповноважена особа при складанні не врахувала, що ФОП ОСОБА_1 здійснює свою діяльність не як магазин, а як сервісний центр з ремонту техніки. Відповідно до Витягу з реєстру платників єдиного податку від 09.01.2019 року основною господарською діяльністю ФОП ОСОБА_1 є ремонт комп`ютерів і периферійного устаткування (КВЕД 95.11).

23 березня 2020 року ОСОБА_1 надав письмові пояснення про те, що наразі його основна господарська діяльність є ремонт комп`ютерної техніки і периферійного устаткування (КВЕД 95.11) та вживав всіх належних заходів для мінімізації розповсюдження вірусу, як того вимагає чинне законодавство України.

Крім того, ФОП ОСОБА_1 має право здійснювати інші види господарської діяльності, а саме реалізація засобів гігієни (КВЕД 47.75), засобів зв`язку (КВЕД 46.43) та роздрібна торгівля через мережу «Інтернет» (КВЕД 47.91). Зазначені види господарською діяльності не підпадають під обмеження Постанови КМУ №211 від 11.03.2020 року.

Відповідно до статті 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», карантин встановлює та скасовує Кабінет Міністрів України.

У рішенні про встановлення карантину зазначаються, зокрема, тимчасові обмеження прав фізичних і юридичних осіб та додаткові обов`язки, що покладаються на них.

Такий карантин встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211. І в цій постанові визначені заборони та обмеження. Ось ключові з цих заборон: є

1) відвідування закладів освіти до 3 квітня 2020 року;

2) з 17 березня 2020 року до 3 квітня 2020 року проведення всіх масових (культурних, розважальних, спортивних, соціальних, релігійних, рекламних та інших) заходів, у яких бере участь понад 10 осіб, крім заходів, необхідних для забезпечення роботи органів державної влади та органів місцевого самоврядування;

3) з 17 березня 2020 року до 3 квітня 2020 року роботу суб`єктів господарювання, яка передбачає приймання відвідувачів, зокрема закладів громадського харчування (ресторанів, кафе тощо), торговельно-розважальних центрів, інших закладів розважальної діяльності, фітнес-центрів, закладів культури, торговельного і побутового обслуговування населення.

Крім роздрібної торгівлі харчовими продуктами, пальним, засобами гігієни, лікарськими засобами та виробами медичного призначення, засобами зв`язку, провадження банківської та страхової діяльності, а також торговельної діяльності і діяльності з надання послуг з громадського харчування із застосуванням адресної доставки замовлень за умови забезпечення відповідного персоналу засобами індивідуального захисту;

4) з 18 березня 2020 року до 3 квітня 2020 року:

регулярні та нерегулярні перевезення пасажирів автомобільним транспортом у приміському, міжміському внутрішньообласному і міжобласному сполученні (крім перевезення легковими автомобілями);

перевезення понад 10 пасажирів одночасно в одному транспортному засобі у міському електричному (трамвай, тролейбус) та автомобільному транспорті, що здійснює регулярні пасажирські перевезення на міських маршрутах у звичайному режимі руху;

перевезення понад 10 пасажирів одночасно в автобусах, які виконують регулярні пасажирські перевезення на міських автобусних маршрутах в режимі маршрутного таксі;

заїзд на територію автостанцій автобусів, які здійснюють перевезення пасажирів у приміському, міжміському внутрішньообласному і міжобласному сполученні, та реалізацію власниками автостанцій квитків автомобільним перевізникам, які виконують такі перевезення;

5) з 17 березня 2020 року до 3 квітня 2020 року перевезення пасажирів метрополітенами міст Києва, Харкова і Дніпра відповідно до рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 16 березня 2020 року;

6) з 12 години 00 хвилин 18 березня 2020 року до 3 квітня 2020 року перевезення пасажирів залізничним транспортом в усіх видах внутрішнього сполучення (приміському, міському, регіональному та дальньому). За деякими винятками.

Постановою КМУ №211 від 11.03.2020, прямо не передбачено закриття тих чи інших підприємств, установ чи організацій або введення особливого режиму їх функціонування.

Відповідно до Постанови КМУ №211 від 11.03.2020 року (станом на 25.03.2020 року) зазначається, про те, що згідно підпункту 3 пункту 2 Постанови № 211 до 24.04.2020 заборонено лише роботу суб`єктів господарювання, яка передбачає приймання відвідувачів, зокрема закладів громадського харчування (ресторанів, кафе тощо), торговельно-розважальних центрів, інших закладів розважальної діяльності, фітнес-центрів, закладів культури, торговельного і побутового обслуговування населення.

Відповідно до Роз`яснення Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 26.03.2020 року виключеннями зі встановлених обмежень (тобто, кому дозволено здійснювати діяльність, навіть приймаючи відвідувачів) є діяльність з провадження банківської та страхової діяльності, а також медичної практики, ветеринарної практики, діяльності автозаправних комплексів, діяльності з технічного обслуговування та ремонту транспортних засобів, технічного обслуговування реєстраторів розрахункових операцій, діяльності з ремонту комп`ютерів, побутових виробів і предметів особистого вжитку, об`єктів поштового зв`язку за умови забезпечення відповідного персоналу засобами індивідуального захисту, а також дотримання відповідних санітарних та протиепідемічних заходів (Роздруківка роз`яснення додається до клопотання).

Водночас відповідно до статті 31 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» на місцях можуть встановлюватися додаткові обмежувальні протиепідемічні заходи.

Цією статтею передбачено, що:

1) обмежувальні протиепідемічні заходи встановлюються місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування за поданням відповідного головного державного санітарного лікаря у разі, коли в окремому населеному пункті… виник спалах інфекційної хвороби або склалася неблагополучна епідемічна ситуація, що загрожує поширенням інфекційних хвороб.

2) обмеженням підлягають ті види господарської та іншої діяльності, що можуть сприяти поширенню інфекційних хвороб.

Тобто, обмеження можуть бути встановлені:

або місцевими органами виконавчої влади (ними є Запорізька обласна державна адміністрація і районні державні адміністрації),

або органом місцевого самоврядування (Запорізька міська рада), і за поданням головного державного санітарного лікаря.

Протоколом позачергового засідання місцевої комісії з питань техногенно-екологічної безпеки і надзвичайних ситуацій Запорізької міської ради № 07 від 16 березня 2020 року (Протокол № 07) були прийняті додаткові заходи щодо попередження розповсюдження нової коронавірусної інфекції (COVID-19) та введення обмежувальних заходів на території міста Запоріжжя. У Протоколі № 07, пунктом 1 рішення комісії було вирішено «з 17 березня 2020 року з 00.00 тимчасово (до скасування обмежувальних заходів): зупинити роботу таких об`єктів загального користування, незалежно від форми власності та підпорядкування, розташованих у м. Запоріжжя: - кінотеатрів, театрів, музеїв, галерей, бібліотек та інших культурних і розважальних закладів; - дитячих розважальних центрів та клубів, творчих гуртків, майданчиків, у тому числі спортивних; - фітнес-клубів, тренажерних залів, басейнів, спортивних майданчиків та стадіонів, спортивних секцій та спортивних шкіл; - зоопарків, парків атракціонів; - усіх магазинів (крім продуктових, господарських магазинів, зоомагазинів, аптек, АГЗС власникам передбачити обмеження скупчення більше як 10 осіб); - торговельно-розважальних центрів; - агропромислових, продуктових, будівельних та будь-яких інших ринків; - закладів громадського харчування, ресторанів, барів, клубів, кафе, дискотек, пабів ( у т.ч. у готелях), окрім приготування їжі за індивідуальним замовленням особи з наступною доставкою її засобами кур`єрської служби або самовивозом; - інших закладів та установ (на розсуд та під особисту відповідальність керівника)».

Зазначені заходи попередження розповсюдження вірусу були прийняті Рішенням Виконавчого комітету Запорізької міської ради від 12.03.2020 року №89 (рішення та протокол додається до клопотання).

Також відомості про те, що ОСОБА_1 здійснював реалізацію товарів саме з приміщення «магазину» і що до «магазину» був вільний доступ відвідувачів протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього докази не містить. Відповідно до аналізу матеріалів справи про адміністративне правопорушення відсутні докази того, що під час складання протоколу були відвідувачі, відсутні пояснення відвідувачів, непроаналізовані докази того, що ОСОБА_1 не здійснює свою діяльність, як магазин. Згідно вимог статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення обов`язок доказування покладено на особу, уповноважену на складання протоколу про адміністративне правопорушення. До протоколу про адміністративне правопорушення не додані достатні, належні та допустимі докази.

Зазначений протокол про адміністративне правопорушення містить посилання на порушення ФОП п.п.3 п.2 Постанови КМУ № 211 від 11.03.2020 р. Натомість, вказана постанова не містить будь-яких заборон щодо зупинення роботи об`єктів загального користування на території міста Запоріжжя, зокрема, сервісних центрів з ремонту комп`ютерної техніки, роздрібної торгівлі засобами гігієни, засобами зв`язку та торгівлі товарів через мережу «Інтернет».

Згідно з ч. 2 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини кожен обвинувачений у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У справі«Малофєєва проти Poci'i»(«Malofeyeva v. Russia», рішення від 30.05.2013 p., заява № 36673/04) ЄСПЛ встановив, серед іншого, порушення ч. 3 ст. 6 Конвенції у зв`язку з тим, що в протоколі про адміністративне правопорушення фабула правопорушення була сформульована лише в загальних рисах без конкретизації обставин вчинення правопорушення («проведення несанкціонованого пікету»), але національні суди, розглянувши справу без участі сторони обвинувачення (згідно законодавства РФ така участь не передбачена), відредагували фабулу правопорушення, зазначивши в постанові суду конкретні обставини правопорушення. У зв`язку з цим, на думку ЄСПЛ, заявниці була відома лише кваліфікація діяння, але не фактичні обставини обвинувачення, таким чином, вона була позбавлена можливості належної підготовки до захисту.

Згідно приписів ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. При цьому, всі викладені в Протоколі про адміністративне правопорушення обставини повинні бути належним чином перевірені та доводитися сукупністю належних і допустимих доказів.

Суд наголошує, що він не вправі самостійно змінювати, на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Належних та допустимих доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення, до протоколу про адміністративне правопорушення не додано.

Як вбачається з матеріалів справи, під час складання матеріалів про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , працівниками поліції було порушено вимоги щодо зібрання достатніх доказів, які б підтверджували вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення. До матеріалів справи не долучено належних доказів, на основі яких у визначеному законом порядку можливо встановити наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність ОСОБА_1 вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, зокрема, пояснень свідків, які були відвідувачами сервісного центру «Медіа сервіс», інших свідків, тощо.

Відповідно до положень статті 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням не інакше як на підставах та у порядку, встановлених законом.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема по справам «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року, «Лавенте проти Латвії» від 07 листопада 2002 року неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою не спростованих презумпцій.

Відповідно до ч. 2 ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до вимог чинного законодавства про адміністративні правопорушення, а саме ст.ст. 9, 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення, особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях події та складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх належних доказів по справі.

Виходячи положень ст. 8, ст. 62 Конституції України дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства. Обвинувачення не може грунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

Як неодноразово зазначав Європейський суд з прав людини у своїх рішення, докази необхідно оцінювати, керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Також має враховуватися якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (п. 53 рішення від 20.09.2012 року у справі «Федорченко та Лозенко проти України», п. 42 рішення від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України).

У п. 43 рішення від 14.02.2008 р. у справі «Кобець проти України» Європейський Суд з прав людини зазначив, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм «поза розумним сумнівом». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і взаємоузгоджених.

Відповідно до ст. 10 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Пунктом 1 частини 1 статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Оскільки співробітниками поліції не доведено той факт, що ОСОБА_1 порушив пп. 3 п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211, відповідно, суддя дійшла до висновку про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

З матеріалів справи вбачається, що, окрім протоколу про адміністративне правопорушення, рапорту старшого інспектора чергової частини Олександрівського ВП ДВП ГУНП в Запорізькій області від 23.03.2020 року, акту про недотримання обмежувальних заходів від 23.03.2020 року, фотографій, на який зображені в невстановлені особи, відповідно, вищевказані фотографії суд не вважає можливим прийняти як належний доказ по справі, на підтвердження вини ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення, - до матеріалів справи не долучено жодного документу.

За таких обставин, оскільки суд не уповноважений виходити за межі протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 свою вину у скоєнні адміністративного правопорушення не визнає, матеріалами справи протиправні дії ОСОБА_1 передбачені ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення не підтверджується, підстав для його притягнення до відповідальності не вбачається через відсутність складу адміністративного правопорушення.

Суддя, вислухавши адвоката Шумейка І.П., дослідивши матеріали справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, перевіривши докази у справі на допустимість, проаналізувавши їх у сукупності, дійшла до висновку про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та наявності підстав для закриття справи про адміністративне правопорушення за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 8, ст. 62 Конституції України, ст. ст. 9, 10, 44-3, 245, 247, 251, 280, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя - п о с т а н о в и в:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення - закрити на підставі ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена учасниками процесу до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі через Жовтневий районний суд міста Запоріжжя апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її винесення, а також прокурором у порядку, передбаченому частиною 5 статті 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Суддя: Є.В. Стратій