Справа №461/1601/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2020 року суддя Галицького районного суду м. Львова Стрельбицький В.В., за участю представника митниці Бедрія М.Б., захисника Кравчука П.І., розглянувши матеріали, які надійшли від Галицької митниці Держмитслужби про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення митних правил

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, місце народження - Кіровоградській область, місце роботи водій у ТОВ «EWROKLUB», місце проживання - АДРЕСА_1 ,

за ст.472 Митного кодексу України,

встановив:

27 жовтня 2019 року близько 08 години 47 хвилин ОСОБА_1 на транспортному засобі марки «MERCEDES-BENZ», р/н НОМЕР_1 , 2013 року випуску, прямував з Республіки Польща в Україну в якості водія автобуса КЬОЛЬН-ХАРКІВ, через МАПП „Шегині Львівської митниці ДФС, обравши формою проходження митного контролю смугу «червоний коридор». Для здійснення митного оформлення ОСОБА_1 подав митну декларацію, в якій він заявив про відсутність в нього будь-якого товару. Після завірення декларацій штампом «Під митним контролем № 006», під час проведення митного огляду транспортного засобу, в багажному відділені транспортного засобу (без ознак приховування) було виявлено незадекларований жодним пасажиром за встановленою формою товар, а саме:

1. Костюми жіночі торговельної марки «FENDI» в асортименті в кількості 5 шт.;

2. Сукні жіночі торговельної марки «FENDI» в асортименті в кількості 5 шт.;

3. Гольфи жіночі торговельної марки «FENDI» в асортименті в кількості 15 шт.;

4. Сорочки торговельної марки «XACUS» в асортименті в кількості 24 шт.;

5. Спідниця жіноча торговельної марки «BALMAIN» в кількості 1 шт.;

6. Штани жіночі торговельної марки «PANICALE» в асортименті в кількості 11 шт.;

7. Шорти жіночі торговельної марки «PANICALE» в кількості 1 шт.;

8. Сукня жіноча торговельної марки «BALMAIN» в кількості 1 шт.;

9. Плащ жіночий торговельної марки «PANICALE» в асортименті в кількості 2 шт.;

10. Сарафан жіночий торговельної марки «PANICALE» в кількості 1 шт.;

11. Куртки жіночі торговельної марки «PANICALE» в асортименті в кількості 2 шт.;

12. Кофта з капюшоном жіноча торговельної марки «PANICALE» в кількості 1 шт.;

13. Футболки торговельної марки «XACUS» в асортименті в кількості 3 шт.;

14. Спідниця жіноча торговельної марки «PANICALE» в кількості 1 шт.;

15. Сорочки жіночі торговельної марки «PANICALE» в асортименті в кількості 3 шт.;

16. Майки жіночі торговельної марки «PANICALE» в асортименті в кількості 4 шт.;

17. Кофти жіночі з замком та капюшоном торговельної марки «PANICALE» в асортименті в кількості 2 шт.;

18. Кофта жіноча з замком торговельної марки «PANICALE» в кількості 1 шт.;

19. Костюм жіночий(типу комбінезон) торговельної марки «PANICALE» в кількості 1 шт.;

20. Халат жіночий торговельної марки «PANICALE» в кількості 1 шт.;

21. Суконка жіноча торговельної марки «XACUS» в кількості 1 шт.;

22. Костюм жіночий(кофта штани) торговельної марки «PANICALE» в кількості 1 шт.;

23. Костюм жіночий(кофта спідниця) торговельної марки «PANICALE» в кількості 1 шт.;

24. Суконка жіноча торговельної марки «PANICALE» в кількості 1 шт.;

25. Блуза жіноча торговельної марки «PANICALE» в кількості 1 шт.;

26. Кофта жіноча з капюшоном торговельної марки «PANICALE» в кількості 1 шт.;

27. Кофти торговельної марки «PANICALE» в асортименті в кількості 8 шт.;

28. Костюм жіночий(типу комбінезон-шорти) торговельної марки «PANICALE» в кількості 1 шт.;

29. Куртка(коротка) кашемірова на хутрі торговельної марки «SERAPHIN» в кількості 1 шт.;

30. Куртка(довга) на хутрі торговельної марки «SERAPHIN» в кількості 1 шт.;

31. Куртки-дублянки торговельної марки «BALMAIN» в асортименті в кількості 2 шт.

Про наявність товару ОСОБА_1 в процесі декларування та усного опитування не заявив, у митній декларації не вказав, визнав своєю власністю після митного огляду.

Захисник в судовому засіданні факт правопорушення заперечив, посилаючись на відсутність у діях ОСОБА_1 умислу на вчинення правопорушення. Зазначив, що у ОСОБА_1 наявні усі товаросупровідні документи (рахунки-фактури) на придбаний товар, а докази, зокрема висновки експертизи надані митним органом про вартість товарів є недопустимими і не повинні братися до уваги судом. Разом з тим вказав, що ОСОБА_1 мав намір задекларувати виявлений товар та заявляв про нього в усній формі. Просив суд врахувати, що товари ОСОБА_1 не приховував, переміщував їх відкрито та мав намір усно задекларувати їх. З цього приводу подав до суду письмові пояснення, на підставі яких просив закрити провадження у справі..

Представник Галицької митниці Держмитслужби протокол підтримав. Разом з тим, не заперечив вартості товарів, яка відображена в документах стосовно цього товару наданих захисником, а також не заперечив доводів захисника щодо неможливості прийняття в якості доказу наявного в матеріалах справи експертного висновку.

Заслухавши представника митниці та захисника, дослідивши матеріали справи, приходжу до наступного висновку.

Завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням (ч.1 ст.486 МК України).

Згідно ст. 246, ч. 1 ст. 248 Митного кодексу України, з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію розпочинається митне оформлення метою якого є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Відповідно до ст. 257 Митного кодексу України, декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Згідно ч.8 ст. 257 Митного кодексу України, митне оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення здійснюється органами доходів і зборів на підставі митної декларації, до якої декларантом залежно від митних формальностей, установлених цим Кодексом для митних режимів, та заявленої мети переміщення вносяться такі відомості, у тому числі у вигляді кодів: 1) заявлений митний режим, тип декларації та відомості про особливості переміщення; 2) відомості про декларанта, уповноважену особу, яка склала декларацію, відправника, одержувача, перевізника товарів і сторони зовнішньоекономічного договору (контракту) або іншого документа, що використовується в міжнародній практиці замість договору (контракту), а в разі якщо зовнішньоекономічний договір (контракт) укладено на підставі посередницького договору, - також про іншу, крім сторони зовнішньоекономічного договору (контракту), сторону такого посередницького договору; 3) відомості про найменування країн відправлення та призначення; 4) відомості про транспортні засоби комерційного призначення, що використовуються для міжнародного перевезення товарів та/або їх перевезення митною територією України під митним контролем, та контейнери; 5) відомості про товари: а) найменування; б) звичайний торговельний опис, що дає змогу ідентифікувати та класифікувати товар; в) торговельна марка та виробник товарів (за наявності у товаросупровідних та комерційних документах); г) код товару згідно з УКТ ЗЕД; ґ) найменування країни походження товарів (за наявності); д) опис упаковки (кількість, вид); е) кількість у кілограмах (вага брутто та вага нетто) та інших одиницях виміру; є) фактурна вартість товарів; ж) митна вартість товарів та метод її визначення; з) відомості про уповноважені банки декларанта; и) статистична вартість товарів; 6) відомості про нарахування митних та інших платежів, а також про застосування заходів гарантування їх сплати: а) ставки митних платежів; б) застосування пільг зі сплати митних платежів; в) суми митних платежів; г) офіційний курс валюти України до іноземної валюти, у якій складені рахунки, визначений відповідно до статті 3 1 цього Кодексу; ґ) спосіб і особливості нарахування та сплати митних платежів; д) спосіб забезпечення сплати митних платежів (у разі застосування заходів гарантування їх сплати); 7) відомості про зовнішньоекономічний договір (контракт) або інший документ, що використовується в міжнародній практиці замість договору (контракту), та його основні умови; 8) відомості, що підтверджують дотримання встановлених законодавством заборон та обмежень щодо переміщення товарів через митний кордон України; 9) відомості про документи, передбачені частиною третьою статті 335 цього Кодексу; 10) довідковий номер декларації (за бажанням декларанта).

Згідно ч. 8 ст. 264 Митного кодексу України, з моменту прийняття органом доходів і зборів митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення, а декларант або уповноважена ним особа несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених у цій декларації.

Згідно ст. 266 Митного кодексу України, декларант зобов`язаний здійснити декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення відповідно до порядку, встановленого цим Кодексом; на вимогу органу доходів і зборів пред`явити товари, транспортні засоби комерційного призначення для митного контролю і митного оформлення; надати органу доходів і зборів передбачені законодавством документи і відомості, необхідні для виконання митних формальностей; у випадках, визначених цим Кодексом та Податковим кодексом України, сплатити митні платежі або забезпечити їх сплату відповідно до розділу X цього Кодексу; у випадках, визначених цим Кодексом та іншими законами України, сплатити інші платежі, контроль за справлянням яких покладено на органи доходів і зборів.

Згідно ст. 458 Митного кодексу України, порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

У відповідності до вимог ст. 495 МК України, доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються: протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів; поясненнями свідків, поясненнями особи, яка притягується до відповідальності; висновком експерта, іншими документами.

Згідно наявних у матеріалах справи доказів ОСОБА_1 , обравши зону митного контролю «червоний коридор», переміщував через митний кордон України вищевказаний товар шляхом недекларування, тобто не заявив за встановленою формою точних відомостей (про його кількість та вартість), що доводиться дослідженими в ході розгляду справи:

протоколом про порушення митних правил №4097/209000/19 від 27.10.2019 року, яким зафіксовано факт порушення, а ОСОБА_1 претензій та зауважень до протоколу не мав;

копією контрольного талону для проходження по «червоному коридору»;

копією паспорта ОСОБА_1 ;

копією свідоцтва про реєстрацією транспортного засобу;

письмовими поясненнями ОСОБА_1 , наданими митному органу, згідно яких останній підтверджує, що не задекларував товар, який підлягає обов`яковому декларуванню та зазначає, що перевозив товар на прохання свого знайомого;

актом проведення огляду товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу та фототаблицею до нього;

описом предметів, вилучених у ОСОБА_1 ;

митною декларацією ОСОБА_1 , з якої вбачається, що відображених у протоколі та виявлених під час огляду товарів ОСОБА_1 не задекларував.

Вищенаведені докази доводять факт вчинення правопорушення, є належними та допустимими.

Під час проходження митного контролю з фактом правопорушення погоджувався ОСОБА_1 , визнав товар своєю власністю, жодних зауважень до протоколу не висловив.

Статтею 472 Митного кодексу України передбачена відповідальність за недекларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, тобто незаявлення за встановленою формою точних та достовірних відомостей (наявність, найменування або назва, кількість тощо) про товари, транспортні засоби комерційного призначення, які підлягають обов`язковому декларуванню у разі переміщення через митний кордон України, що тягне за собою накладення штрафу в розмірі 100 відсотків вартості цих товарів, транспортних засобів з конфіскацією зазначених товарів, транспортних засобів.

Згідно ч.1 ст.374 МК України, товари (крім підакцизних), сумарна фактурна вартість яких не перевищує еквівалент 500 євро та сумарна вага яких не перевищує 50 кг, що ввозяться громадянами на митну територію України у ручній поклажі та/або у супроводжуваному багажі через інші, ніж відкриті для повітряного сполучення, пункти пропуску через державний кордон України, не підлягають письмовому декларуванню (за винятком товарів, на які відповідно до статті 197 цього Кодексу встановлено обмеження щодо переміщення громадянами через митний кордон України, і випадків, передбачених частиною другою цієї статті) та не є об`єктами оподаткування митними платежами.

Частиною 4 ст.374 МК України передбачено, що товари (крім підакцизних), що ввозяться громадянами у ручній поклажі та/або у супроводжуваному багажі, сумарна фактурна вартість та/або загальна вага яких перевищують обмеження, встановлені частиною першою цієї статті, але загальна фактурна вартість яких не перевищує еквівалент 10000 євро, підлягають письмовому декларуванню в порядку, встановленому для громадян, з поданням документів, що видаються державними органами для здійснення митного контролю та митного оформлення таких товарів, та оподатковуються ввізним митом за ставкою 10 відсотків і податком на додану вартість за ставкою, встановленою Податковим кодексом України, в частині, що перевищує еквівалент 500 євро або вартість товарів, обчислена пропорційно до ваги, що перевищує 50 кг (при ввезенні через інші пункти пропуску через державний кордон України).

За вимогами ч.3 ст.335 МК України, разом з митною декларацією митному органу подаються рахунок або інший документ, який визначає вартість товару, та, у випадках, встановлених цим Кодексом, декларація митної вартості.

У свою чергу, ОСОБА_1 документів, які б підтверджували вартість товарів митному органу не подав.

Галицькою митницею Держмитслужби вартість переміщуваних незадекларованих товарів визначена на підставі проведених експертних досліджень.

Так, згідно наявного у матеріалах справи висновку №-0011 від 16.12.2019 року, ринкова вартість наданих на дослідження товарів становить 1 358 722,14 гривень, (за умови, що товар відповідає нанесеному на нього маркуванню, вимогам нормативно-технічної документації). При цьому, інформація щодо вартості товарів №№ 17, 22, 24, 25, 28, 30, 21, 42, 58 у висновку відсутня. Встановити його вартість в умовах Львівського відділу не видається можливим /ст.5 висновку/. Аналогічно не встановленою є вартість вилученого товару за позиціями № 17, 22, 24, 25, 28, 30, 21, 42, 58.

За висновком Львівського НДІСЕ № 472 від 18.02.2020 року, вартість товарів за якими не проведено експертизи 16.12.2019 року також не вдалось визначити.

Постановою суду від 03.03.2020 року матеріали справи повернуто до Галицької митниці для проведення додаткової перевірки, однак, наведені у постанові недоліки Галицькою митницею Держмитслужби не усунуто.

Таким чином, проведеними по справі експертними дослідженнями точної вартості вилученого у ОСОБА_1 товару не встановлено, оскільки не визначено вартості усіх переміщуваних товарів. В силу наведеного, суд не може прийняти вказані висновки в якості належних та допустимих доказів.

В ході судового провадження представником ОСОБА_1 долучено до матеріалів справи належним чином засвідчену копію Інвойсу від 18.10.2019 року за №054/2019, виданого продавцем вилученого товару компанією Coll Air (Італія), згідно якого загальна вартість вилученого у ОСОБА_1 товару складає 7 164,80 євро.

Відповідно до ст.49 МК України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є зокрема рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу) (ч.2 ст.53 МК України).

З огляду на наведене, суд бере до уваги наданий представником ОСОБА_1 інвойс від 18.10.2019 року як належний доказ по справі, адже такий містить точні дані про кількість, найменування та ціну фактично сплачену за товар, виданий продавцем такого товару, стосується безпосередньо обставин справи та належним чином перекладений на офіційну державну мову. З приводу належності наданого ОСОБА_1 рахунку від 18.10.2019 року, як доказу по справі, не заперечив і представник митниці.

Згідно курсу НБУ станом на день придбання товарів, тобто 18.10.2019 року, один євро становить 27,486730.

Таким чином, загальна вартість товару становить 196 936,92 гривень (7 164,80х27,486730).

З врахуванням ціни переміщуваного товару, такий підлягав обов`язковому декларуванню, однак ОСОБА_1 задекларований не був.

Таким чином, вищеописані надані суду та досліджені в процесі судового розгляду докази у своїй сукупності свідчать про наявність у діях ОСОБА_1 складу порушення митних правил, передбаченого ст. 472 МК України.

При цьому, суд відхиляє доводи ОСОБА_1 та його захисника щодо наміру задекларувати товар, відсутності в його діях умислу на вчинення правопорушення та необхідності закриття провадження у справі з цих підстав та підстав наведених у письмових поясненнях, оскільки саме ОСОБА_1 перевозив товар через митний кордон України, чим взяв на себе відповідальність за дотримання правил його переміщення.

Водночас, доводи ОСОБА_1 щодо його бажання усно задекларувати товар та відсутність умислу на вчинення правопорушення не є переконливими для суду з огляду на те, що він працює водієм рейсового автобуса міжнародного сполучення, а тому в силу характеру своєї роботи повинен бути ознайомленим із загальними правилами переміщення товару через митний кордон України та необхідністю зазначення достовірних відомостей у митній декларації. Доводи ОСОБА_1 про те, що працівниками митниці самостійно проставлені відмітки про відсутність товару також не знайшли свого відображення у матеріалах справи. Крім цього, з митної декларації ОСОБА_1 видно, що останньому відомо, що повідомлення у митній декларації недостовірних відомостей тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Порушення митних правил визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх (прямий умисел) або свідомо допускала настання цих наслідків (непрямий умисел).

За даних обставин, суд вважає встановленим, що ОСОБА_1 умисно порушив митні правила, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачав їх шкідливі наслідки і свідомо допускав настання цих наслідків.

Таким чином, аналізуючи подані докази по справі з точки зору їх допустимості, об`єктивності та достатності, приходжу до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.472 МК України доведена повністю.

У відповідності до ст.487 МК України, провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст.33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Пом`якшуючих та обтяжуючих відповідальність особи обставин судом не встановлено.

Вирішуючи питання про призначення виду стягнення за порушення митних правил, суд бере до уваги те, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Така позиція ґрунтується на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року № 15-рп/2004у справі № 1-33/2004.

При вирішенні питання про призначення стягнення за вчинене порушення, суд також враховує положення статті 1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод, у відповідності до яких, кожна фізична або юридична особа мас право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

З урахуванням характеру вчиненого порушення, особи порушника, відсутність відомостей про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, ступеня вини, способу вчинення правопорушення, враховуючи мету призначення покарання та співрозмірність покарання вчиненому правопорушенню, приходжу до висновку, що до ОСОБА_1 слід застосувати стягнення у виді штрафу в розмірі 100% вартості предметів правопорушення, а товар, що був предметом порушення митних правил слід конфіскувати в дохід держави.

Також, з особи, яка притягається до відповідальності, підлягають стягненню витрати, понесені митним органом за зберігання товарів, які стали предметом порушення митних правил на складі митниці, які згідно довідки митного органу становлять 1 266,73 гривень.

Крім цього, статтею 40-1КУпАП передбачено, що судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного з правопорушника стягується 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 420,40 гривень.

Керуючись ст.ст.458, 459, 461, 472, 486, 527, 528 МК України,

постановив:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.472 Митного кодексу України та накласти стягнення у виді штрафу в розмірі 100% вартості товару, який був предметом порушення митних правил 196 936,92 гривень.

Вилучений згідно протоколу №4097/209000/19 від 27.10.2019 року товар конфіскувати в дохід держави.

Стягнути з ОСОБА_1 витрати за зберігання на складі митниці товарів, які є предметом порушення митних правил 1 266,73 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь держави в особі Державної судової адміністрації України 420,40 гривень судового збору.

Постанова може бути оскаржена упродовж десяти днів з дня її винесення.

Суддя Стрельбицький В.В.