Єдиний унікальний номер 236/409/20
Номер провадження 33/804/252/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2020 року місто Бахмут

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Донецького апеляційного суду Ковалюмнус Е.Л., при секретарі Рябцевій Ю.С., за участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , його захисника Ковальова Є.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали адміністративної справи за апеляційною скаргою захисника Ковальова Є.О., який діє в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову судді Краснолиманського міського суду Донецької області від 20 березня 2020 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Великі Сорочинці Миргородського району Полтавської області, який має вищу освіту, обіймає посаду т.в.о. ректора Донецького національного медичного університету, професор кафедри судової медицини, одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей чи інших близьких осіб, котрі потребують постійного догляду, не має, який до адміністративної відповідальності раніше не притягувався, що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 212-3 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 30 (тридцять) неоподаткованих мінімумів громадян, що складає 510,00 (п`ятсот десять) грн.,

ВСТАНОВИЛА:

Згідно до постанови судді Краснолиманського міського суду Донецької області від 20 березня 2020 року професор ОСОБА_1 , на підставі наказу Міністра охорони здоров`я України ОСОБА_2 від 21.11.2019 року № 90-О, у грудні 2019 року січні 2020 року виконував обов`язки ректора Донецького національного медичного університету.

17 грудня 2019 року ОСОБА_3 звернувся до в. о. ректора Донецького національного медичного університету ОСОБА_1 із запитом № 1805 щодо надання документів: 1) належним чином засвідченої копії посадової інструкції професора ОСОБА_1 на посаді першого проректора з науково-педагогічної ДНМУ; 2) належним чином засвідченої копії посадової інструкції професора ОСОБА_1 на посаді першого проректора з науково-педагогічної та виховної роботи ДНМУ 3) належним чином засвідченої копії контракту професора ОСОБА_1 на посаді першого проректора з науково-педагогічної ДНМУ; 4) належним чином засвідченої копії контракту професора ОСОБА_1 на посаді першого проректора з науково-педагогічної та виховної роботи ДНМУ; 5) належним чином засвідченої копії листа-погодження Міністерства охорони здоров`я України (МОЗУ) кандидатури професора ОСОБА_1 на посаді першого проректора з науково-педагогічної ДНМУ; 6) належним чином засвідченої копії листа-погодження МОЗУ кандидатури професора ОСОБА_1 на посаді першого проректора з науково-педагогічної та виховної роботи ДНМУ; 7) належним чином засвідченої копії наказу МОЗУ від 21.11.2019 року про покладання виконання обов`язків ректора ДНМУ на професора ОСОБА_1 ; 8) належним чином засвідчену копію службової записки проректора з економіки та АГР ОСОБА_4 , яка згадується у наказі від 16.12.2019 року № 568; 9) належним чином засвідчену копію службової записки начальника ПФВ Миленко А.В., яка згадується у наказі від 16.12.2019 року № 568.

Крім того, у запиті від 17.12.2019 року № 1806, що адресований в. о. ректора ДНМУ ОСОБА_1 , ОСОБА_3 просив надати йому: 1) належним чином засвідчену копію штатного розкладу ДНМУ станом на 01.01.2019 року та наказу про його запровадження;2)належним чином засвідчену копію штатного розкладу ДНМУ станом на 01.06.2019 року та наказу про його запровадження;3) належним чином засвідчену копію штатного розкладу ДНМУ станом на 01.09.2019 року та наказу про його запровадження; 4) належним чином засвідчену копію штатного розкладу ДНМУ станом на 01.12.2019 року та наказу про його запровадження; 5) належним чином засвідчену копію обґрунтування зміну штатному розкладі, що плануються з 01.01.2020 року згідно з наказом № 568 від 16.12.2019 року.

20.12.2019 року заявник отримав відповідь № 1531 на свої запити за підписом в. о. ректора ДНМУ ОСОБА_1 , де було вказано, що штатні розклади ДНМУ розміщені на офіційному веб-сайті вказаного освітнього закладу, а службові записки,накази, посадові інструкції можуть бути витребувані за рішеннями судово-слідчих органів.

20.12.2019 року ОСОБА_3 адресував в. о. ректора ДНМУ ОСОБА_1 повторний запит за № 1849 про отримання тієї ж раніше запитуваної інформації, з посиланням на норми Конституції України, Закону України «Про доступ до публічної інформації» тощо. Однак заявнику знову була надана відповідь за підписом в. о. ректора ДНМУ ОСОБА_1 , згідно з якою запитувана інформація може бути надана лише за рішенням судово-слідчих органів.

Відтак, запитувана інформація ОСОБА_3 надана не була, заявник звернувся за захистом своїх конституційних прав до Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини.

02.01.2020 року відповідальним працівником Відділу регіонального представництва в Донецькій та Луганській областях Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини на адресу т. в. о. ректора ДНМУ було направлено відповідний лист із роз`ясненням норм Закону України «Про доступ до публічної інформації» та запропоновано вжити заходів для поновлення права ОСОБА_3 на отримання публічної інформації.

10.01.2020 року за вих. № 42 проф. ОСОБА_1 надав відповідь, з якої вбачається роз`яснення заявнику можливості скористатись відкритими доступом до запитуваної інформації на офіційному веб-сайті ДНМУ та віднесення наказів, службових записок,внутрішнього листування з МОЗУ, посадових інструкцій, контрактів співробітників ДНМУ до внутрішньоорганізаційних даних. Таким чином, навіть після реагування посадових осіб Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини права заявника на доступ до публічної інформації не були поновлені.

Тим самим ОСОБА_1 порушив вимоги ст.ст. 3, 4, 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації», неправомірно відмов у наданні інформації заявнику ОСОБА_3 скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 212-3 КУпАП.

Постановою судді Краснолиманського міського суду Донецької області від 20 березня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 212-3 КУпАП та застосовано відносно нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 30 (тридцять) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 510,00 (п`ятсот десять) грн.

На вказану постанову суду захисником Ковальовим Є.О., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подана апеляційна скарга, в якій він просить поновити строк для розгляду апеляційної скарги, постанову Краснолиманського міського суду Донецької області від 20 березня 2020 року скасувати, закрити провадження у справі. Зазначає, що строк на подачу апеляційної скарги пропущений з поважних причин, оскільки повний текст постанови надіслано на електрону пошту адвоката Ковальова Є.О. лише 24 березня 2020 року, тобто апеляційну скаргу подано через 8 днів після отримання повного тексту постанови. На його думку, суд першої інстанції при розгляді зазначеної справи порушив норми матеріального права та не взяв до уваги, що ОСОБА_5 звертався із запитом про надання публічної інформації не як громадянин України, обмежений доступом до вказаної інформації, а як працівник Донецького національного медичного університету, який, відповідно до посадової інструкції першого проректора Донецького національного медичного університету, був згідно ЗУ «Про доступ до публічної інформації», суб`єктом владних повноважень та володільцем і розпорядником запитуваної інформації. Також суд не врахував, що ОСОБА_3 мав особисту образу на дії ОСОБА_1 за його звільнення, що призвело до штучного створення уяви у представників Уповноваженого з прав людини про наявність складу правопорушення в діях ОСОБА_1 , передбаченого ч. 2 ст. 212-3 КУпАП.

Заслухавши суддю доповідача, думку особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника Ковальова Є.О., який просив скасувати постанову Краснолиманського міського суду Донецької області від 20 березня 2020 року та закрити провадження у справі, за обставин, викладених в апеляційній скарзі, дослідивши матеріали адміністративної справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, приходжу до наступного висновку.

Згідно п. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом 10 днів з дня винесення постанови.

З матеріалі справи вбачається, що справу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності розглянуто 20 березня 2020 року, копія постанови не була своєчасно вручена, а повний текст постанови надіслано на електрону адресу захисника Ковальова Є.О. лише 24 березня 2020 року (а.с. 104).

За таких обставин, приходжу до висновку про те, що строк на подачу апеляційної скарги пропущений із поважних причин та має бути поновлений.

Встановлюючи вину ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення за ч. 2 ст. 212-3 КУпАП, суддя виходив з тих же обставин, що зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення від 22 січня 2020 року, при цьому, не прийняв до уваги наступне.

Адміністративна відповідальність за ч. 2 ст. 212-3 КУпАП настає за порушення Закону України "Про доступ до публічної інформації", а саме: необґрунтоване віднесення інформації до інформації з обмеженим доступом, ненадання відповіді на запит на інформацію, ненадання інформації, неправомірна відмова в наданні інформації, несвоєчасне або неповне надання інформації, надання недостовірної інформації.

Право на доступ до публічної інформації є конституційним правом людини, передбаченим і гарантованим ст. 34 Конституції України, яка у свою чергу ґрунтується на положеннях ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ст. 19 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 19 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року, тощо.

Згідно ст. 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» від 13 січня 2011 року № 2939-VI (далі Закон), публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону, він не поширюється на відносини щодо отримання інформації суб`єктами владних повноважень при здійсненні ними своїх функцій, а також на відносини у сфері звернень громадян, які регулюються спеціальним законом.

Стаття 12 Закону передбачає, хто може бути суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації, це: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.

Згідно зі ст. 13 Закону суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації, зокрема, є розпорядники інформації.

Поняття «розпорядників інформації» охоплює коло суб`єктів, які мають визначені Законом обов`язки щодо оприлюднення та надання публічної інформації, що знаходиться у їхньому володінні та вони є тими суб`єктами, що забезпечують реалізацію права на доступ до інформації. До розпорядників інформації відносяться: суб`єкти владних повноважень; юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету АРК; особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб`єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг; суб`єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями.

Тобто під поняттям «розпорядник інформації» розуміється не особа, яка має розпорядження інформацією, а особа, під контролем якої знаходиться публічна інформація.

Оскільки метою Закону є гарантування право особи та громадськості мати доступ до достовірної і повної інформації про діяльність влади та іншої суспільно необхідної інформації, суб`єкти владних повноважень не є суб`єктами цього права і не можуть на підставі та відповідно до цього Закону вимагати у фізичних чи юридичних осіб надати їм інформацію. При цьому таке повноваження може бути передбачено іншими законами, що визначають компетенцію органів влади та порядок її реалізації.

Згідно з п. 2.2. Постанови пленуму Вищого адміністративного суду від 29.09.2016 р. «Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації» рішення з приводу запиту на інформацію може прийматися одноособово його керівником чи іншою посадовою особою , яка є носієм організаційно-розпорядчих повноважень.

Пунктами 10.1, 10.2 зазначеної Постанови, передбачено, що Закон не містить переліку способів ознайомлення запитувача інформації із запитуваною інформацією. Доступ до інформації може забезпечуватися як шляхом надання копій документів, так і шляхом перегляду документів за місцезнаходженням розпорядника інформації.

З матеріалів справи вбачається, що 17 грудня 2019 року професор ОСОБА_6 , перебуваючи на посаді Першого проректора з науково-педагогічної роботи Донецького національного університету, звернувся до т.в.о. ректора Донецького національного медичного університету, професора ОСОБА_1 з інформаційними запитами про надання йому належним чином завірених копій наступних документів: посадових інструкції ОСОБА_1 , контрактів з ОСОБА_1 , листів погодження, МОЗУ, службових записок, наказу про покладання обов`язків ректора на ОСОБА_1 , а також штатних розкладів Донецького національного університету, наказів про введення їх в дію та письмові обґрунтування змін у штатному розкладі (а.с. 13-14).

20 грудня 2019 року професор ОСОБА_6 повторно звернувся до т.в.о. ректора Донецького національного медичного університету, професора ОСОБА_1 , як Перший проректор з науково-педагогічної роботи Донецького національного університету.

В протоколі про адміністративне правопорушення від 22 січня 2020 року відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 212-3 КУпАП зазначено, що до першого проректора з науково-педагогічної та виховної роботи, професора ОСОБА_1 , який виконує обов`язки ректора Донецького національного медичного університету, із запитом № 1805 звернувся громадянин ОСОБА_6 , а не перший проректор з науково-педагогічної роботи цього ж учбового закладу, який, згідно посадової інструкції має такі ж права, як і ОСОБА_1 , у тому числі на отримання будь-якої інформації, та який також, як і ОСОБА_1 є суб`єктом владних повноважень та володільцем і розпорядником інформації, як проректор та не був обмежений отримати її самостійно.

Проте, перед складанням протоколу, це питання не було перевірено, з вказаними особами ніхто не зустрічався, не проводилася бесіда з метою встановити істину у даному спорі.

Таким чином, ОСОБА_6 звертався із запитом про надання публічної інформації відповідно до вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації» не як фізична особа, а як посадова особа, яка є носієм організаційно-розпорядчих повноважень, а також є розпорядником публічної інформації, що передбачено його посадовою інструкцією та мав такі ж права в її одержанні.

Так, відповідно до п.1 розділу 1 посадової інструкції Першого проректора з науково-педагогічної роботи перший проректор з науково-педагогічної роботи Донецького національного медичного університету відноситься до категорії керівників.

Пункт 1 розділу 3 цієї посадової інструкції передбачає право першого проректора здійснювати взаємодію з керівниками всіх структурних підрозділів університету, отримувати документи та інформацію, необхідну для виконання посадових обов`язків та прав.

Проте, цей факт не був взятий до уваги ані головним спеціалістом сектору моніторингу дотримання прав людини на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей Відділу регіонального представництва в Донецькій областях Секретаріату Уповноваженого Верховного Ради України з прав людини ОСОБА_7 при перевірці обставин звернення ОСОБА_3 , ані судом першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 212-3 КУпАП.

Так, з пояснень представників Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини ОСОБА_8 , ОСОБА_7 вбачається, що на адресу в.о. ректора Донецького національного медичного університету ОСОБА_9 О.І ОСОБА_10 громадянином ОСОБА_3 направлявся запит, в якому містилися роз`яснення норм Закону України «Про доступ до публічної інформації», вимога поновити порушені права запитувача інформації, однак останній не вжив відповідних заходів реагування на це та його було притягнуто до адміністративної відповідальності.

Відповідно до п. 3.3 посадової інструкції головного спеціаліста моніторингу прав людини на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей Відділу регіонального представництва в Донецькій та Луганських областях Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини головний спеціаліст має право запрошувати посадових і службових осіб, громадян України, іноземців, осіб без громадянства для отримання від них усних або письмових пояснень щодо обставин, яків перевіряються у справі про порушення у сфері захисту прав і свобод людини і громадянина, а також щодо порушення права на звернення.

Проте в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні письмові пояснення ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , тобто головний спеціаліст сектору моніторингу регіональний представник Уповноваженого прав людини на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей Відділу регіонального представництва в Донецькій та Луганських областях Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини ОСОБА_7 при складанні протоколу не скористалась зазначеним правом, не отримала письмових пояснень від ОСОБА_3 , ОСОБА_1 .

З матеріалів справи не вбачається, що проректору Донецького національного медичного університету ОСОБА_3 будь-ким вчинилися припони для самостійного отримання ним запитуваної інформації, право на яку, прямо передбачено його посадовою інструкцією.

Таким чином, суд першої інстанції помилково дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 212 КУпАП, оскільки, як вбачається з показів представника Уповноваженого з прав людини ОСОБА_7 , вона не з`ясувала ані у ОСОБА_3 , ані у ОСОБА_1 наявність та можливість, відповідно до посадової інструкції ОСОБА_3 ознайомитися з відповідними документами та не скористувалася правом, передбаченими посадовою інструкцією , щодо з`ясування можливості ОСОБА_3 мати доступ до запитуваної інформації згідно своїх функціональних прав та обов`язків.

Тобто, не перевірені повноваження ОСОБА_3 , як посадової особи цього навчального закладу, а також те, що саме ОСОБА_11 є носієм та розпорядником публічної інформації, яку він запитував. Також судом не взято до уваги про те, що особливістю Закону є те, що він не поширюється на відносини, щодо отримання інформації суб`єктами владних повноважень при здійсненні ними своїх функцій, а також на відносини у сфері звернень громадян, які регулюються спеціальним законом. Його не було позбавлено права самостійно, як володільця та розпорядника інформації, отримати її, як одного з керівників цього органу, в якому він працює та обіймає посаду першого проректора.

Крім того, судом першої інстанції не надана оцінка тому факту, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 існував судовий спір, пов`язаний з із звільненням останнього з роботи та подальшого поновлення ОСОБА_3 на роботі, тобто між ним існували неприязні відносини, що призвело до штучного створення уяви у представників Уповноваженого з прав людини про наявність складу інкримінованого правопорушення в діях ОСОБА_1 .

Таким чином, сукупність вказаних обставин свідчить про обґрунтованість доводів апеляційної скарги щодо відсутності у діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 212-3 КУпАП.

Вимогами ст. 252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган, (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Стаття 294 КУпАП передбачає, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно положень ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, якщо встановлено, що в діях особи відсутні подія і склад адміністративного правопорушення.

Отже, приходжу до висновку, що суд першої інстанції, при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 не в повній мірі врахував усі обставини справи, не дослідив усі подані докази, що призвело до прийняття необґрунтованого рішення, а тому вважаю за необхідне скасувати постанову Краснолиманського міського суду Донецької області від 20 березня 2020 року відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 212-3 КУпАП, а провадження у адміністративній справі відносно ОСОБА_1 закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись п. 1 ст. 247, ст. 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИЛА:

Поновити захиснику Ковальову Є.О., який діє в інтересах ОСОБА_1 , строк на подачу апеляційної скарги на постанову Краснолиманського міського суду Донецької області від 20 березня 2020 року.

Апеляційну скаргу захисника Ковальова Є.О., який діє в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Краснолиманського міського суду Донецької області від 20 березня 2020 року відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 212-3 КУпАП скасувати.

Провадження в справі про адміністративне правопорушення за ч .2 ст. 212-3 КУпАП відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 212-3 КУпАП закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 212-3 КУпАП.

Відповідно до вимог ст. 294 КУпАП, постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя: