ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.04.2020 Справа №607/6607/20

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Ромазан В.В., розглянувши матеріали, які надійшли з Управління патрульної поліції в Тернопільській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючого,

за ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

В С Т А Н О В И В :

Як вбачається із протоколу про адміністративне правопорушення серії ГП №139054 від 18 квітня 2020 року, 18 квітня 2020 року о 19 год. 20 хв. громадянин ОСОБА_1 переміщався в парку «Топільче» у м. Тернополі групою осіб у кількості чотирьох осіб з громадянами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , чим порушив вимоги п.п. 2, 5, п. 2 Постанови КМУ від 11 березня 2020 року №211 в редакції Постанови КМУ від 02 квітня 2020 року №255.

ОСОБА_1 в судовому засіданні свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав, суду пояснив, що він перебував у парку «Топільче» ідучи в мікрорайон «Дружба». Щодо перебування групою осіб, заперечив.

Як вбачається з рапорту солдата Гнатенка І. , 18 квітня 2020 року близько 19 год. 20 хв. під час патрулювання парку «Топільче» було виявлено групу невідомих осіб, які порушували карантинні заходи. Після перевірки документів було встановлено, що вказані особи це ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . На місце події було викликано працівників патрульної поліції. У вказаному рапорті не зазначено, групу у складі скількох осіб було виявлено, та які саме заходи карантину ці особи порушували. Не зазначено також, що ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , особи яких установлено після перевірки документів, усі четверо, переміщались разом.

Таким чином обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення серії ГП №139054 від 18 квітня 2020 року, та обставини, викладені у рапорті Гнатенка І. , не повністю узгоджуються між собою.

Із відеоматеріалів на CD-диску, які долучені до матеріалів справи, не вбачається, що ОСОБА_1 в м. Тернополі у парку «Топільче» переміщався групою у кількості 4 осіб.

Статтею 44-3 КУпАП передбачено відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Відповідно до п.п. 2 п. 2 Постанови КМУ № 211 від 11 березня 2020 року в редакції Постанови КМУ № № 255 від 02.04.2020р. (яка набрала чинності 04.04.2020р.) заборонено з 6 квітня 2020 р. до 24 квітня 2020 р. переміщення групою осіб у кількості більше ніж дві особи, крім випадків службової необхідності та супроводження осіб, які не досягли 14 років, батьками, усиновлювачами, опікунами, піклувальниками, прийомними батьками, батьками-вихователями, іншими особами відповідно до закону або повнолітніми родичами дитини.

Згідно з п.п. 5 п. 2 Постанови КМУ № 211 в зазначеній редакції заборонено з 6 квітня 2020 р. до 24 квітня 2020 р. відвідування парків, скверів, зон відпочинку, лісопаркових та прибережних зон, крім вигулу домашніх тварин однією особою та в разі службової необхідності.

В судовому засіданні ОСОБА_1 категорично заперечив факт переміщення парком «Топільче» у групі чотирьох осіб.

Наявними у справі доказами, зокрема рапортом солдата Гнатенка І. , електронним рапортом та відеоматеріалами на CD-диску не підтверджується факт переміщення ОСОБА_1 групою осіб у кількості більше ніж дві особи.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп/ 2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, у тому числі, й закріпленій у статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Відповідна позиція Конституційного Суду України узгоджується з правовими позиціями Європейського Суду з прав людини, практика якого при розгляді справ судами в обов`язковому порядку використовується як джерело права відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини». Зокрема, в рішенні від 10 лютого 1995 року у справі «Аллене де Рібемон проти Франції», Європейський Суд зазначив, що презумпція невинуватості насамперед є процесуальною гарантією у кримінальних справах, але сфера застосування цього принципу значно ширша: презумпція невинуватості обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин. Презумпція невинуватості є одним із аспектів справедливого судового розгляду.

Практика Європейського Суду вказує на те, що обов`язок адміністративного органу нести тягар доказування є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до вчинення порушення.

У справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v.Russia», рішення від 30.05.2013, заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v.Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, у справах «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002, неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення, без наявних інших доказів, які б підтверджували обставини, викладені у ньому, не є беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні.

Відповідно до ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст. 252 КУпАП України орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

За вказаних обставин судом установлено, що докази вини ОСОБА_1 у порушенні ним п.п. 2 п. 2 Постанови КМУ № 211 від 11 березня 2020 року в редакції Постанови КМУ № № 255 від 02.04.2020р., не є переконливими і достатніми та не відповідають фактичним обставинам справи.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 суду пояснив, що 18 квітня 2020 року він зустрівся із ОСОБА_2 , вони удвох проходили через парк «Топільче». Побачили знайомого ОСОБА_1 , який сидів на лавці. Їх спілкування тривало близько хвилини часу, вони всі були у засобах захисту, спиртні напої не розпивали. Через хвилину до них підійшли працівники поліції і склали відносно всіх протоколи про адміністративне правопорушення.

При розгляді справи на підставі досліджених наявних у справі доказів та пояснень ОСОБА_1 , який у судовому засіданні підтвердив, що 18 квітня 2020 року він перебував у парку «Топільче», встановлено, що вимог п.п. 5 п.2, Постанови КМУ № 211 від 11 березня 2020 року в редакції Постанови КМУ № 255 від 02 квітня 2020 року про заборону на період з 6 квітня 2020 р. до 24 квітня 2020 р. відвідування парків ОСОБА_1 не виконав, оскільки 18 квітня 2020 року відвідував парк «Топільче» у м. Тернополі.

За таких обставин, вважаю, що в діях ОСОБА_1 наявні ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, тобто - порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Однак, враховуючи обставини справи, беручи до уваги пояснення ОСОБА_1 , який вказав, що в парку «Топільче» він не відпочивав, а проходив через парк, ідучи у мікрорайон «Дружба», враховуючи, що у зазначених порушеннях ОСОБА_1 щиро розкаявся, він уперше притягується до відповідальності за вказаною статтею, суд приходить до переконання, що вчинене правопорушення є малозначним.

Відповідно до ст. 22 КУпАП при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Відповідно до ст. 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Враховуючи вищенаведене, особу правопорушника, визнання ним своєї вини у вчиненому, а також характер вчиненого правопорушення, яке не становить великої суспільної шкідливості й не завдало значних збитків державним чи суспільним інтересам або безпосередньо громадянам, ступінь його вини, вважаю, що за своїми наслідками правопорушення є малозначним, у зв`язку із чим ОСОБА_1 слід звільнити від адміністративної відповідальності за ст. 44-3 КУпАП та обмежитись усним зауваженням, відповідно до вимог ст. 22 КУпАП за малозначністю вчиненого адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 22, 23, 44-3, 283, 284, 285, 287, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП та звільнити його від адміністративної відповідальності за малозначністю правопорушення, обмежившись усним зауваженням.

Справу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ознаками ст.44-3 КУпАП - провадженням закрити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення, особою, щодо якої її винесено, а також потерпілим.

Апеляційна скарга може бути подана особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником до Тернопільської апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Головуючий суддяВ. В. Ромазан