ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Категорія: ч.1 ст. 130 КУпАПДоповідач в апеляційній інстанції Соломка І.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2020 р. м. Черкаси

Суддя Черкаського апеляційного суду Соломка І.А., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення №712/15405/19 відносно ОСОБА_1 , що надійшли з Соснівського районного суду м. Черкаси за апеляційною скаргою останнього ,-

в с т а н о в и л а:

Постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 17 січня 2020 року

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого: АДРЕСА_1 , непрацюючого,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік, постановлено стягнути судовий збір на користь держави в сумі 420,40 грн.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 19.11.2019 о 23 год. 35 хв. в м. Черкаси, по вул. В.Чорновола, 181, керуючи автомобілем ВАЗ-2107, д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, водій відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою місцевого суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просив поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати її, а провадження по справі відносно нього закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт посилається на те, що місцевим судом порушено його право на захист, оскільки справу розглянуто без його участі. Вказує, що свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були свідками лише того, що він відмовився проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки. Працівниками поліції не було запропоновано пройти огляд на станя сп`яніння в мадичному закладі, та в матеріалах справи відсутнє відповідне направлення.

До апеляційного суду ОСОБА_1 10.04.2020 не з`явився, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав, хоча був належним чином повідомлений про місце, день та час слухання справи, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, згідно якого останній отримав повістку 27.03.2020, тобто в строк, передбачений ч.5 ст. 294 КУпАП.

Судом апеляційної інстанції з метою недопущення порушення процесуальних прав ОСОБА_1 , слухання справи було відкладено на 09.30 год. 24.04.2020, однак останній повторно не з`явився, та до апеляційного суду повернувся конверт з повісткою у зв`язку з неврученням адресату, а тому слухання справи було відкладено на 10.00 годину 15.05.2020. Крім того, незважаючи на те, що 24.04.2020 слухання справи було призначено на 09.30 год. ОСОБА_1 о 09.40 годині на електронну адресу апеляційного суду направив клопотання про відкладення розгляду справи, яке роздруковано о 09.57 год., зареєстровано та передано головуючому судді вже після засідання.

15.05.2020 ОСОБА_1 втретє не з`явився до апеляційного суду, до початку розгляду справи клопотань про відкладення не надходило. Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення ОСОБА_1 повістку отримав 05.05.2020.

Згідно ч.6 ст. 294 КУпАП неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або у суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

Вважаю, що перешкод для розгляду справи, передбачених ч.6 ст. 294 КУпАП, немає, а тому апеляційний розгляд можливо проводити у відсутності ОСОБА_1 , який, неодноразово належним чином повідомлявся про місце, день, час слухання справи, до 10.00 години 15.05.2020 клопотань про відкладення розгляду справи не подавав.

Перевіривши матеріали справи, які надійшли з місцевого суду і, обміркувавши над доводами апеляційної скарги, вважаю, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню, оскільки апелянт не був присутній в судовому засіданні під час рорзгляду справи місцевим судом, а копію оскаржуваної постанови отримав лише 02.03.2020, а подана апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вказані вимоги при розгляді даної справи судом першої інстанції виконані.

Висновок районного суду про наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, в діях ОСОБА_1 ґрунтується на зібраних та досліджених в судовому засіданні доказах, яким суд дав належну правову оцінку.

Обґрунтування невинуватості у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, які містяться в апеляційній скарзі ОСОБА_1 є безпідставними та спростовуються наявними по справі доказами, зокрема:

- даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 319382 від 19.11.2019, який відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, з якого вбачається, що ОСОБА_1 19.11.2019 о 23 год. 35 хв. в м. Черкаси, по вул. В.Чорновола, 181, керуючи автомобілем ВАЗ-2107, д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, водій відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП (а.с. 1);

- показаннями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які вони давали працівникам поліції про те, що вони були свідками того як ОСОБА_1 в їх присутності відмовився проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Драгер» або в медичному закладі (а.с. 2-3);

- даними рапорта інспектора поліції Таран М.О., згідно якого було зупинено автомобіль під керуванням ОСОБА_1 , у зв`язку з тим, що останній виконував незрозумілі маневри на проїжджій частині. Під час спілкування з водієм ОСОБА_1 у нього було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння та запропоновано пройти у встановленому законом порядку огляд на стан сп`яніння, на що останній відмовився в присутності двох свідків. На водія ОСОБА_1 було складено адміністративні матеріали за ч.1 ст. 130 КУпАП;

- даними відеозапису з нагрудних камер поліцейського на якому зафіксовано, що ОСОБА_1 не заперечував факт керування ним транспортним засобом, вказував, що вживав 200 грам алкогольних напоїв, та на пропозицію працівників поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я або за допомогою приладу «Драгер» відмовився в присутності двох свідків на підставі чого було складено адміністративні матеріали за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Зазначені вище докази жодних сумнівів щодо їх достовірності та допустимості не викликають, оскільки вони оформлені у визначеному процесуальним законом порядку.

Доводи апелянта про те, що в присутності свідків йому працівники поліції пропонували пройти огляд на стан сп`яніння лише за допомогою приладу «Драгер», не узгоджуються з письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та даними відеозапису з нагрудних камер поліцейського, а тому є безпідставними.

Апеляційним судом встановлено відсутність порушень вимог «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 № 1452/735, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 р. за № 1413/27858, «Інструкції з оформлення поліцейським матеріалів про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі», затвердженої Наказом МВС України від 07.11.2015 № 1395, зареєстрованої в МЮ України 10.11.2015 № 1408/27853, та вимог КУпАП при складанні протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП, а тому доводи апелянта в цій частині є необгрунтованими.

Апелянт вказує на те, що місцевим судом розглянуто справу за його відсутності, чим порушено його право на захист. Однак, вказані доводи є неспроможними, оскільки місцевим судом слухання справи призначалося на 10.45 год. 20.12.2019 та було відкладено на 09.45 год. 17.01.2020, про що ОСОБА_1 був повідомлений належними чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 9,14).

Перебування ОСОБА_1 на амбулаторному лікуванні з 15.01.2020 не є поважною причиною неявки до суду 17.01.2020, оскільки останній 16.01.2020 перебував у приміщенні суду, та особисто подавав заяву про відкладення розгляду справи (а.с. 15).

Процесуальна поведінка ОСОБА_1 під час розгляду справи місцевим судом свідчить про умисне створення умов для затягування розгляду справи в передбачений ч.1 ст. 277 КУпАП строк. Участь ОСОБА_1 , виходячи з приписів ст. 268 цього Кодексу, є необов`язковою.

Крім того, слід врахувати, що за неодноразове відкладення розгляду аналогічної справи за клопотаннями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, та її адвоката рішенням ВРП від 25.01.2019 у справі № 194/1дп/15-18 суддю притягнуто до дисциплінарної відповідальності. Зокрема констатовано, що з огляду на те, що особа, яка притягувалася до адміністративної відповідальності, була обізнана про розгляд справи, не вживала заходів для явки до суду, її поведінка свідчила про свідоме затягування розгляду справи з метою закінчення строку притягнення до адміністративної відповідальності, передбаченого статтею 38 КУпАП. За наведених обставин суддя мав вжити всіх заходів для вирішення справи у строки, визначені КУпАП.

Європейський суд з прав людини у рішенні «Пономарьов проти України» від 3 квітня 2008 року зазначив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Недотримання строків розгляду справ про адміністративні правопорушення порушує конституційне право на судовий захист, гарантований статтею 55 Конституції України, і негативно впливає на ефективність правосуддя та на авторитет судової влади.

Вважаю, що судом апеляційної інстанції поновлено права ОСОБА_1 на захист, оскільки останній був належним чином повідомлений про місце, день та час слухання справи, однак не з`явився до апеляційного суду, апеляційним судом було проведено дослідження доказів по справі, а тому постанова місцевого суду з підстав, що ОСОБА_1 не брав участі у розгляді справи судом першої інстанції, не може бути скасована, оскільки його відсутність в суді першої інстанції, не вплинула на правильність прийнятого районним судом рішення по суті щодо нього.

З огляду на викладене, вважаю, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з`ясовані повно та об`єктивно. Вина ОСОБА_1 доведена повністю, а його дії за ч.1 ст. 130 КУпАП кваліфіковані вірно. Тому твердження апелянта про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, є неприйнятними.

Адміністративне стягнення, накладене на ОСОБА_1 в межах санкції ч.1 ст. 130 КУпАП відповідає положенням ст. 33-35 КУпАП щодо загальних правил накладення стягнень за адміністративні правопорушення, та особі правопорушника.

З врахуванням вищевикладеного, вважаю, що постанова районного суду є законною та обґрунтованою, а підстави для її скасування та закриття справи за відсутності складу адмінправопорушення, як про це просить апелянт, відсутні.

Керуючись ст. 294 КУпАП,-

п о с т а н о в и л а:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Соснівського районного суду м. Черкаси від 17 січня 2020 року.

Постанову Соснівського районного суду м. Черкаси від 17 січня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП, - залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 , - залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя І.А. Соломка