П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.05.2020 м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Фазикош О.В., за участі захисника особи відносно якої складено протокол Холмогорової Л.В., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за протоколом серії БД №228371 від 27.12.2019, які надійшли від Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції, про притягнення до адміністративної відповідальності громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за ознаками вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

До Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області 05.03.2020 року з Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області постановою від 17 лютого 2020 року для розгляду за підсудністю за місцем вчинення адміністративного правопорушення надійшли матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності гр. ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №228371 від 27.12.2019, вбачається, що 27.12.2019 о 02 год. 05 хв. в Ужгородському районі, с. Минай, вул. Транспортних будівельників, буд. 4, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Skoda Fabia державний номерний знак НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу «Drager Alcotest 6820» в присутності двох свідків, результат тесту 1.81% проміле. Вказаним водій ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9 а ПДР України, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

ОСОБА_1 в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином. У попередньому судовому засіданні ОСОБА_1 , категорично заперечує факт керування транспортним засобом Skoda Fabia державний номерний знак НОМЕР_1 27.12.2019 о 02 год. 05 хв. в стані алкогольного спяніння та зазначає, що перебував на вулиці біля свого будинку за адресою в АДРЕСА_2 . Вважає, що оскільки має особисті неприязні стосунки з працівником поліції, який був у складі екіпажу, який складав протокол, виникла саме ця подія.

Захисник особи, відносно якої складено протокол адвокат Холмогорова Л.В. під час судового засідання заперечувала вину свого довірителя у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, просила закрити провадження у справі за відсутності у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Окрім того, захисником 26.03.2020 подано клопотання про визнання доказів недопустимими, заперечення на протокол, відповідно змісту яких зазначено, що ОСОБА_1 провину не визнає, зазначає, що 27.12.2019 року приблизно о 02:00 год. не керував транспортним засобом і такого доказу працівниками поліції не додано до матеріалів адміністративної справи, протокол містить неправдиві дані, оскільки у ньому вказано місце складення протоколу м.Мукачево, при цьому зазначено одночасно місце вчинення правопорушення Ужгородський район, с.Минай, також вважає, що диск б/н, який приєднано до матеріалів є недопустимим доказом, оскільки на ньому відсутній запис про те, що працівники поліції зупиняють гр. ОСОБА_1 в результаті керування транспортним засобом, про що ним написано у протоколі, що він не керував транспортним засобом, також на відео з нагрудних камер поліції повинно бути записано безперервно. 27.03.2020 та 02.04.2020 захисником Холмогоровою Л.В. також подано клопотання про приєднання до матеріалів справи доказів, зокрема довідки Закарпатського обласного центру з гідрометеорології №09-04/444 від 27.03.2020 та відповідь з додатками від УПП в Закарпатській області ДПП на адвокатський запит щодо надання технічної документації на «Drager Alcotest 6820». Відповідно вказаних клопотань захисник також посилалася на несправність газоаналізатора за допомогою якого проводилося освідчення ОСОБА_1 .

Заслухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши докази у справі, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визначається, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку передбачено адміністративну відповідальність.

Аналіз вказаної норми дає підстави стверджувати, що склад адміністративного правопорушення це передбачена нормами права сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких те чи інше діяння можна кваліфікувати як адміністративне правопорушення.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише при наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, обов`язковими елементами якого є: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона (вина). Відсутність хоча б одного із вказаних елементів виключає склад правопорушення взагалі, а порушена справа підлягає закриттю.

При цьому в процесі доказування вини, доцільно керуватись принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 р. у справі «Кобець проти України»(з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282.

Відтак, доказування має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, адже не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», не доказує співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 130 КУпАП, передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Як вбачається з диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідальність по ній настає 1) у разі керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції (п. 2.9 «а» ПДР України), 2) у разі передачі керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів (п. 2.9 «г» ПДР України), 3) а також у разі відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (п. 2.5 ПДР).

Таким чином для кваліфікації діяння за ч.1 ст. 130 КУпАП необхідно встановити, що особа: -керувала транспортним засобом, при цьому будучи у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції; -або передала керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, за умови, що тому, хто передає керування, відомо про такий стан; -або керувала транспортним засобом та відмовилась від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

В протоколі про адміністративне правопорушення серії БД №228371 від 27.12.2019, вбачається, що 27.12.2019 о 02 год. 05 хв. в Ужгородському районі, с. Минай, вул. Транспортних будівельників, буд. 4, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Skoda Fabia державний номерний знак НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу «Drager Alcotest 6820» в присутності двох свідків, результат тесту 1.81% проміле. Вказаним водій ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9 а ПДР України, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до пояснень ОСОБА_1 в графі «пояснення» у протоколі, останній заперечує факт керування транспортним засобом.

Згідно роздруківки технічного приладу Drager Alcotest 6820 на момент проведення освідчення 27.12.2019, 02 год. 48 хв., ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння, показник проміле у крові останнього 1,81 %.

До матеріалів справи додано акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, у зв`язку з виявленими ознаками, а саме запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода відносно ОСОБА_1 .. Вказаний акт огляду не містить дати та часу складання такого.

Щодо сумнівності показників газоаналізатора, за допомогою якого проводилося освідчення ОСОБА_1 , суд зазначає наступне.

Згідно п. п. 2-7 Розділу ІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (далі Інструкція), затвердженої спільним наказом МВС України та МОЗ України, 09.11.2015 №1452/735, огляд на стан алкогольного сп`яніння воді транспортного засобу здійснюється поліцейськими, які мають спеціальні звання.

Поліцейськими використовуються спеціальні технічні засоби, які мають, зокрема, сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.

Огляд на стан сп`яніння проводиться з дотриманням інструкції з експлуатації спеціального технічного засобу та фіксацією результатів на паперових та електронних носіях, якщо спеціальний технічний засіб має такі функції. Перед проведенням огляду на стан сп`яніння поліцейський інформує особу, яка підлягає огляду на стан сп`яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу та на її вимогу надає сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.

З наданої захисником технічної документації газоаналізатора «Drager 6820», за допомогою якого проводилося освідчення ОСОБА_1 , отриманої у відповідь на адвокатський запит, вбачається, що остання повірка робочого стану вимірювальної техніки (калібрування приладу) до моменту огляду на стан алкогольного сп`яніння проводилась 09.10.2019. Таким чином, суду не наведено жодних належних обґрунтувань щодо несправності станом на 27.12.2019 року технічного приладу «Драгер», який використовувався при освідуванні.

Що стосується доводів захисника про недійсність результатів огляду, оскільки зазначена у чеку приладу Драгер 6820 температура не відповідала фактичній, то вони не заслуговують на увагу. Захисник посилається на відомості про температуру повітря 27.12.2019, надані у довідці Закарпатським обласним центром з гідрометеорології. Між тим, визнати ці відомості належними суд не може, з огляду на те, що метеорологічна станція є єдиним пунктом спостережень за погодою у місті Ужгород. За таких обставин, враховуючи, що температурний режим у місті може бути різним, в залежності від конкретної ділянки місцевості, визнати обґрунтованими доводи захисника про порушення температурного режиму огляду та з цих підстав хибними його результати, суд не може. Таким чином, роздруківка з технічного приладу «Драгер 6820» є належним та допустимим доказом перебування ОСОБА_1 на момент освідчення у стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно до ст.266 КУпАП, п.2 та п.3 розділу І Інструкції - огляд водіїв на стан сп`яніння проводиться лише у тому випадку, коли є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння. Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Відповідно до роз`яснень, що міститься в п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005 р. №14 під керуванням транспортними засобами слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу, незалежно від того, керує особа транспортними засобами, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Для притягнення до відповідальності за ст.130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.

Згідно з п.2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Тобто, такий обов`язок покладається саме на водія транспортного засобу, який керує автомобілем.

Відповідно до роз`яснень, що міститься в п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005 р. №14 під керуванням транспортними засобами слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу, незалежно від того, керує особа транспортними засобами, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Для притягнення до відповідальності за ст.130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані спяніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.

Факт керування автомобілем може бути доведений: показаннями потерпілих або свідків правопорушення; фотознімками, відеозаписами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності. Тобто і відео з камер поліцейських, і відеозаписи з камер спостереження та відео реєстраторів автомобілів самих правопорушників, долучені до протоколу про адміністративне правопорушення, є доказами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 КУпАП.

Натомість у матеріалах справи про притягнення до адміністративної відповідальності відсутні об`єктивні дані, підтверджені належними, допустимими та достатніми доказами, які б підтверджували факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом за обставин, наведених в протоколі, а надані суду докази не спростовують доводів сторони захисту.

Відеозапис, надісланий до суду разом з протоколом про адміністративне правопорушення, який було досліджено в судовому засідання, не містить даних які б підтвердили факт перебування за кермом, та факт керування транспортним засобом, саме ОСОБА_1 .. Судом зі змісту відеозапису з місця події, відтвореним та дослідженим під час судового засідання, встановлено, що в зазначений в протоколі час та місці, ОСОБА_1 знаходиться на вулиці, біля нього відсутній транспортний засіб Skoda Fabia державний номерний знак НОМЕР_1 , а ОСОБА_1 вказує що він не керував транспортним засобом взагалі.

Зокрема, з відеозапису не вбачається, що особа, відносно якої складено протокол, керувала транспортним засобом. На відеозаписі зафіксовано процедуру частково складання протоколу, потім зачитування його змісту. Крім того, запис починається 27.12.2019, 01 год. 48 хв., тобто до початку події про яку вказано в протоколі як факт керування. Частина відеозапису відбувається в Ужгородському ВП ГУНП в Закарпатській області.

Таким чином, суд не вважає що даний відеозапис може слугувати належним доказом, оскільки він не відтворює факт вчиненого адміністративного правопорушення, при цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того в матеріалах справи є розбіжності. Так, до протоколу про адміністративне правопорушення додано друковані бланки письмових пояснень свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . При цьому, свідок ОСОБА_2 (аркуш справи 6) у графі: «підпис, ПІБ свідка» зазначено прізвище ОСОБА_4 , а у поясненнях свідка ОСОБА_3 відсутнє місце проживання, документ, що засвідчує особу.

В судове засідання свідки, зазначені в протоколі, не з`явилися, повідомлялись неодноразово про місце та час судового засідання.

Також, у протоколі про адміністративне правопорушення серії БД №228371 вказано місце складення протоколу м. Мукачево, при цьому зазначено місце вчинення правопорушення Ужгородський район, с.Минай. В той же час, працівниками поліції винесено постанову і вказано місце винесення Ужгородський р-н, с.Минай, і зазначено годину 02:05 год. 27.12.2019.

Вказані розбіжності в протоколі та інших матеріалах доданих до такого працівником поліції спростовано не було.

Постанова від 27.12.2019 року складена тим же самим працівником поліції відносно ОСОБА_1 за ч.2 ст. 122 КУпАП, при оформленні матеріалів протоколу за ст. 130 КУпАП, який розглядається, за наявності наведених вище обставин, не може свідчити про факт керування транспортним засобом також.

Суд враховує, що з метою об`єктивного з`ясування обставин справи із вказаного питання до суду для надання пояснень неодноразово належним чином викликався працівник поліції, яким складено протокол у справі про адміністративне правопорушення, але жодного разу він на виклики не з`явився. Судом вжито всіх можливих заходів щодо його виклику, які визначені положеннями КУпАП.

Правова позиція по справі самого ОСОБА_1 , є його засобом захисту та підлягає ретельній перевірці під час судового розгляду з огляду на вільне визначення своєї позиції до вчиненого, правильного розуміння обставин події, шляхом безпосереднього дослідження доказів судом, а обов`язок органу (особи), яка склала протокол про адміністративне правопорушення нести тягар доказування, є складовою презумції невинуватості та забезпечення доведеності вини в сенсі ст. 62 Конституції України,ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободта практики Європейського суду з прав людини, та звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до вчинення порушення.

При цьому слід зазначити, що розглядаючи адміністративні матеріали, які направлені до суду з метою притягнення винної особи до адміністративної відповідальності і які визнані органом, що їх направляє достатніми для досягнення поставленої мети, суд не може вийти за межі обвинувачення або уточнити в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунути певні розбіжності або неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення, оскільки в такому випадку суд перебиратиме на себе функції сторони обвинувачення, чим порушить принцип рівності сторін і вимоги змагальності процесу. За таких обставин особа буде позбавлена можливості захищатися від висунутого проти неї обвинувачення перед незалежним судом. Навпаки, вона буде змушена захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується.

Таким чином, надані органом поліції матеріали суд визнає недостатніми для підтвердження вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, у вчиненні інкримінованого правопорушення, а отже, керуючись фундаментальним принципом презумпції невинуватості та вимогами п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, суд дійшов висновку про необхідність закриття провадження у справі з причини відсутності в діях особи складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Оцінивши всі докази в їх сукупності, з урахуванням того, що ОСОБА_1 як при складанні протоколу, так і в судовому засіданні заперечував факт керування транспортним засобом, приходжу до висновку, що при складенні протоколу відносно ОСОБА_1 працівниками поліції не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, викладених у фабулі протоколу щодо керування особою автомобілем, а надані докази не можуть бути підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності, оскільки суперечать критерію доказування «поза розумним сумнівом» та логічно не узгоджуються між собою.

Із врахуванням положень і тлумачень ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, що сформульовані у п.43 рішення від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» ( з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини»), згідно яких «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом».

За таких обставин, суд вважає, що суть правопорушення з кваліфікацією дій ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП є сумнівною, що є не прийнятним, оскільки, суперечить практиці Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що вина особи повинна бути обґрунтована доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівів, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25).

З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку, що матеріали справи не містять доказів, які б беззаперечно доводили вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому адміністративного правопорушення та містять істотні недоліки. Відтак, оцінюючи кожен доказ окремо з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність доказів з точки зору їх достатності та взаємозв`язку, суд вважає, що у справі відсутні достатні і достовірні докази, які б підтверджували факт керування ОСОБА_1 автомобілем, що відповідно виключає в діях особи склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, яке ставиться йому в провину.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП). Встановлені у суді обставини не підтверджують правильність викладених у протоколі даних про обставини правопорушення.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. У відповідності до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події та складу адміністративного правопорушення.

За вищезазначених обставин, приходжу до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому провадження по справі підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 9, 245, 247 п.1, 280, 283 КУпАП, суддя

П О С Т А Н О В И В :

Провадження у справі в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ознаками вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня вручення такої постанови. Апеляційна скарга подається до відповідного апеляційного суду через місцевий суд, який виніс постанову.

Строк звернення постанови для виконання три місяці з дня винесення постанови.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.В.Фазикош