Справа № 946/2707/20
Провадження № 3/946/941/20
ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

Іменем України

18 травня 2020 року м. Ізмаїл

Суддя Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області Яковенко І.І., за участю секретаря судового засідання Яковенко І.А., притягуваного ОСОБА_1 , розглянув справу про адміністративне правопорушення у відношенні

ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с.Кислиця Ізмаїльського району Одеської області, громадянина України, працюючого малярем за наймем, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ,

за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП),

встановив:

08 травня 2020 року о 07:43 годині, ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «Opel Vectra» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 та рухаючись по другорядній дорозі вул. Тиха в напрямку вул. Українська, в порушення вимог п. 16.11 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, (далі ПДР), не надав перевагу в русі транспортному засобу «Mitsubishi SP. Runner» державний реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_2 , який рухався по головній дорозі по вул. Телеграфній, та скоїв з ним зіткнення, в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

ОСОБА_1 у судовому засіданні вину свою у вчиненні правопорушення не визнав, пояснивши, що при проїзді перехрестя він розумів, що перетинає головну дорогу, виконав вимоги дорожнього знаку «Дати дорогу» та впевнився, що на головній дорозі транспортних засобів не було, однак коли він вже перетинав перехрестя, несподівано з його автомобілем зіткнувся інший автомобіль, який рухався по головній дорозі вул. Телеграфна. Вину у вчиненні правопорушення не визнає, оскільки розпочав рух через перехрестя, коли проїзд був вільним, а тому це інший автомобіль мав дати йому дорогу, оскільки він першим розпочав маневр проїзду через перехрестя.

Незважаючи на невизнання винності притягуваним ОСОБА_1 , його винність у порушенні правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, повністю підтверджується сукупністю досліджених судом доказів.

Так, відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці данні встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, а також іншими документами.

Відповідно до даних протоколу про адміністративне правопорушення від 08.05.2020 р. ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом, рухався по вул. Тиха та не надав перевагу в русі іншому транспортному засобу, який наближався з правого боку по вул. Телеграфній, з яким скоїв зіткнення, в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Суд критично оцінює дані протоколу про адміністративне правопорушення про те, що ОСОБА_1 порушив вимоги п. 10.11 ПДР, оскільки зазначеним пунктом врегульований проїзд перехрестя у випадку, коли траєкторії транспортних засобів перетинаються, а черговість проїзду не обумовлена ПДР. Однак, черговість проїзду перехрестя, де відбулася подія ДТП, була обумовлена ПДР.

Так, відповідно до схеми місця ДТП, при виїзді на перехрестя притягуваний ОСОБА_1 перебував у зоні дії дорожнього знаку пріоритету 2.1 «Дати дорогу», який визначає, що водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що під`їжджають до нерегульованого перехрестя по головній дорозі.

В свою чергу, дорога, по якій рухався потерпілий, була позначена дорожнім знаком 2.3 «Головна дорога», яким надається право першочергового проїзду нерегульованих перехресть.

Як було вище зазначено, притягуваний ОСОБА_1 в судовому засіданні підтвердив розташування зазначених дорожніх знаків на перехресті, про яке йому було відомо на момент події ДТП.

Водночас, встановлені судом обставини дають підстави для висновку, що притягуваний ОСОБА_1 повинен був керуватися вимогами п. 16.11 ПДР, відповідно до вимог яких на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху.

Однак, з досліджених судом доказів випливає, що в порушення вимог наведеного п. 16.11 ПДР, ОСОБА_1 , рухаючись по другорядній дорозі, не дав дорогу транспортному засобу потерпілого, який наближався до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, внаслідок чого сталося зіткнення та транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Суд критично оцінює твердження притягуваного про те, що на момент початку проїзду перехрестя він впевнився у відсутності перешкоди у вигляді транспортних засобів, які могли наближатися по головній дорозі, оскільки у випадку правдивості цього твердження не мала відбутися дорожньо-транспортна пригода. Суд пов`язує ці посилання притягуваного з його неприпустимою під час керування транспортним засобом грубою неуважністю.

Крім того, твердження притягуваного спростовуються також вимогами підп. «б» п. 2.3. ПДР, згідно з якими для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі. Обставини здійснення ДТП підтверджують, що притягуваний не зміг запобігти зіткненню також порушуючи вимоги підп. «б» п. 2.3. ПДР, оскільки був недостатньо уважним для забезпечення безпеки дорожнього руху.

Потерпілий же ОСОБА_2 , який керувався дорожнім знаком пріоритету 2.3. «Головна дорога», в силу положень п. 1.4. ПДР мав право розраховувати на те, що й притягуваний виконає вимоги п. 16.11. ПДР та дасть дорогу його транспортному засобу.

Таким чином, аналіз сукупності усіх досліджених у суді доказів дає змогу суду дійти висновку про наявність адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та про доведеність винності ОСОБА_1 в його вчиненні.

При накладенні адміністративного стягнення на ОСОБА_1 , суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, його майновий стан та обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Характер вчиненого ОСОБА_1 правопорушення вказує на те, що він вчинив грубе правопорушення.

Обставин, які відповідно до ст. ст. 34, 35 КУпАП пом`якшують та обтяжують відповідальність ОСОБА_1 за вчинене ним адміністративне правопорушення, суд не вбачає.

Отже, враховуючи зазначені обставини справи, те, що притягуваний вчинив грубе правопорушення, внаслідок неприпустимої під час керування транспортним засобом неуважності, що призвело до завдання шкоди як майну потерпілого, так і майну притягуваного, суд дійшов висновку, що застосування до ОСОБА_1 більш м`якого стягнення ніж позбавлення права керування всіма видами транспортних засобів, а саме такого стягнення як штраф, буде недостатнім. Тому, на думку суду, для виховання ОСОБА_1 в дусі додержання законів України, а також запобігання вчиненню ним нових правопорушень, на нього слід накласти адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування всіма видами транспортних засобів, але в межах мінімального строку, оскільки, як було вище наведене, він вчинив грубе правопорушення, що у відповідності до ч. 2 ст. 30 КУпАП є підставою для застосування такого стягнення.

В силу ч. 1 ст. 401 КУпАП, з ОСОБА_1 має бути стягнутий судовий збір в розмірі, передбаченому п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня 2020 року, що складає 420,40 грн.

Керуючись ст. ст. 283 285 КУпАП, суд

постановив:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк шість місяців.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 420,40 грн (чотириста двадцять гривень сорок копійок).

Повний текст постанови виготовлений 20 травня 2020 року.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Постанова про накладення адміністративного стягнення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги та підлягає зверненню до виконання протягом трьох місяців з моменту її винесення. В разі ж оскарження постанови перебіг строку давності звернення її до виконання зупиняється до розгляду скарги.

СУДДЯ

Ізмаїльського міськрайонного суду І.І. Яковенко