Справа № 946/2601/20
Провадження № 3/946/897/20
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2020 року місто Ізмаїл

Суддя Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області Грубіян Л.І., розглянувши матеріали справи про адміністративні правопорушення що надійшли з департаменту патрульної поліції УПП в Одеській області відділу з організації несення служби в м. Ізмаїл відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України тимчасово не працюючого, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1

про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Згідно представленим матеріалам 12.04.2020 року близько 15 год. 20 хвл. гр. ОСОБА_1 перебував у лісосмузі, чим порушив вимоги п.п.5 п.2 Постанови КМУ від 11.03.2020 року №211.

ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про час слухання справи сповіщений належним чином.

Постановою судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області Присакар О.Я. від 16.04.2020 року матеріали про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 44-3 КУпАП, було повернуто до відділу з організації несення служби в місті Ізмаїл Управління патрульної поліції в Одеській області для належного оформлення та усунення недоліків, а саме: в протоколі було зазначено, що ОСОБА_1 перебував в «лісосмузі», що не являється визначенням місця вчинення адміністративного правопорушення в розумінні ч. 1 ст. 256 КУпАП та позбавляє можливості встановити конкретне місце вчинення адміністративного правопорушення, та визначити місце розгляду справи, яка згідно ч. 1 ст. 276 КУпАП розглядається за місцем його вчинення.

Крім того, повторно постановою судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області Швець В.М. від 29.04.2020 року матеріали про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 44-3 КУпАП, було повернуто до відділу з організації несення служби в місті Ізмаїл Управління патрульної поліції в Одеській області для належного оформлення та усунення недоліків, а саме: з протоколу незрозуміло, де саме перебував Жовтий ОСОБА_2 (в лісопарковій зоні по вул. Гагаріна виїзд з м. Ізмаїла в напрямку автодороги М-15 Одеса-Рені(на ОСОБА_3 )» чи «в лісопарковій зоні біля Аеропорту», оскільки це є різні місця вчинення правопорушення. До того ж до протоколу не надано жодних доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення , передбаченого тст.44-3 КУАП України.

06 травня 2020 року адміністративний протокол серії АА № 346637 від 12.04.2020 року відносно ОСОБА_1 надійшов до Ізмаїльського міськрайонного суду вдруге та був розподілений судді Грубіян Л.І.

При цьому всі викладені у протоколах про адміністративне правопорушення обставини повинні бути належним чином перевірені та доводитися сукупністю належних і допустимих доказів.

Статтею 44-3 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», карантин - адміністративні та медико-санітарні заходи, що застосовуються для запобігання поширенню особливо небезпечних інфекційних хвороб.

Відповідно до ч. 4 ст. 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», у рішенні про встановлення карантину зазначаються обставини, що призвели до цього, визначаються межі території карантину, затверджуються необхідні профілактичні, протиепідемічні та інші заходи, їх виконавці та терміни проведення, встановлюються тимчасові обмеження прав фізичних і юридичних осіб та додаткові обов`язки, що покладаються на них.

Постановою КМУ від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2»(з наступними змінами і доповненнями) встановлено з 12 березня 2020 р. до 22 червня 2020 р. на всій території України карантин.

Відповідно до Постанови КМУ від 02.04.2020 №255«Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211», яка набрала чинності 04.04.2020, заборонено до 24 квітня 2020 року відвідування парків, скверів, зон відпочинку, лісопаркових та прибережних зон, крім вигулу домашніх тварин однією особою та в разі службової необхідності (п.п. 5 п. 2 Постанови).

У протоколі серії АА № 346637 від 12.04.2020 року визначено місце вчинення адміністративного правопорушення лісопаркова зона. Такого визначення як лісосмуга Постанови КМ України від 11.03.2020р. №211 (із змінами внесеними Постановою КМ України від 02.04.2020 №255) не містить.

Відповідно до п. 2.1. Правил утримання зелених насаджень у населених пунктах України, затверджених Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України №105 від 10.04.2006 р., лісопарком (буферний парк) є лісовий масив з елементами паркового благоустрою для масового відпочинку населення.

Вищезазначеним п.п. 5 п. 2 Постанови КМ України від 11.03.2020р. №211 (із змінами внесеними Постановою КМ України від 02.04.2020 №255) встановлено заборону відвідувати лісопарки.

Судом, з матеріалів справи, встановлено, що ОСОБА_1 14.04.2020 р. близько 15 год 20 хв. перебував у лісосмузі. Згідно рапорту від 28.04.2020 року, ОСОБА_1 вже перебував в лісопаркові зоні по вул. Гагаріна виїзд з м. Ізмаїл в напрямку автодороги М-125 Одеса-Рені (на Бухарест). Але ніяких доказів на якій території знаходився ОСОБА_1 суду не надано.

Таким чином, жодних доказів, що територія, на якій перебував ОСОБА_1 належить до лісопарку, суду не надано.

Окрім іншого працівниками поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення не встановлено та не надано суду доказів того, що територія, на якій перебував ОСОБА_1 відноситься до місць, перебування в яких заборонено згідно вимог п.п. 5 п. 2 Постанови КМ України від 11.03.2020 р. №211 (із змінами внесеними Постановою КМ України від 02.04.2020 р. №255).

В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Основного Закону України).

У Рішенні від 29 червня 2010 р. № 17-рп/2010 Конституційний Суд України вказав, що одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

Європейський Суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях звертав увагу на необхідність дотримання національними органами принципу правової визначеності. Так, у справі "Салов проти України" (рішення від 6 вересня 2005 року) ЄСПЛ зазначив, що однією з вимог, яка випливає з вислову "передбачений законом" є передбачуваність відповідних заходів. Та чи інша норма не може вважатись "законом", якщо вона не сформульована з достатньою чіткістю, щоб громадянин міг регулювати свою поведінку: він повинен мати можливість - за необхідності за належної правової допомоги - передбачити наслідки до яких може призвести певна дія. Рівень передбачуваності значною мірою залежить від змісту заходу, сфери, яку він має охопити, а також кількості та статусу тих, до кого він застосовується.

Отже, аналізуючи вищевикладені обставини та керуючись принципом правової визначеності, органом поліції не доведено, що ОСОБА_1 порушив вимоги п.п. 5 п. 2 Постанови КМ України від 11.03.2020 р. №211 (із змінами внесеними Постановою КМ України від 02.04.2020 №255).

Вина особи, яка притягається до відповідальності повинна бути доведена органом який склав протокол, а доводи вини повинні ґрунтуватися на доказах, об`єктивність яких не викликала б жодних сумнівів.

При цьому всі викладені у протоколах про адміністративне правопорушення обставини повинні бути належним чином перевірені та доводитися сукупністю належних і допустимих доказів.

Частиною 2 статті 251 КУпАП передбачено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Статтею 62 Конституції України визначено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою не винуватість у вчиненні злочину.

Враховуючи, що ОСОБА_1 ставиться у вину порушення саме п.п. 5 п. 2 Постанови КМ України від 02.04.2020 №255, суд приходить до переконання, що своїми діями ОСОБА_1 , не допустив порушення прямої заборони, встановленої зазначеним підпунктом Постанови, а відтак, у діях останнього відсутня об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП. Відсутність хоча б одного елементів складу адміністративного правопорушення свідчить про те, що дії (бездіяльність) особи, поведінка якої оцінюється у даному конкретному випадку, не є адміністративним правопорушенням.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в зв`язку відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, оскільки в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, а тому провадження по справі, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, підлягає закриттю.

Керуючись ст.160, ст.ст. 247, 256 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, за ст. 44-3 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя: Л.І.Грубіян