Номер справи 237/1237/20
Номер провадження 3/237/862/20
ПОСТАНОВА

Іменем України

15.05.20 року м. Курахове

Суддя Мар`їнського районного суду Донецької області Кучко Яна Юріївна, розглянувши матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ

На адресу Мар`їнського районного суду надійшла адміністративна справа про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 204-3 України.

В протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що ОСОБА_1 , перетинаючи КПВВ «Мар`їнка», прямуючи з м. Курахове до м. Донецьк здійснював переміщення грошових коштів у розмірі 24000 гривень без підтверджувальних документів про їх походження.

ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-3 КУпАП з огляду на наступне.

Так, згідно ст. 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Відповідно до статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення.

Частиною 1 статті 204-3 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за порушення порядку переміщення товарів до району або з району проведення антитерористичної операції

Склад адміністративного правопорушення повинен в собі містити: суб`єкт правопорушення, суб`єктивну сторону правопорушення, об`єкт правопорушення та об`єктивну сторону правопорушення. Відсутність одного із вищезазначених елементів в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності свідчить про відсутність правових підстав для притягнення її до адміністративної відповідальності.

В обґрунтування порушення порядку переміщення товарів до району або з району проведення антитерористичної операції особа, уповноважена на складання протоколу про адміністративне правопорушення посилається на недотримання Наказу Мінветеранів № 92 від 18.11.2019 року «Про затвердження «Переліку і обсягів (вартості / ваги / кількості) обмежених або заборонених до переміщення через лінію розмежування та до/з гуманітарно-логістичних центрів товарів, а також товарів, які можуть бути віднесені до особистих речей».

З даного приводу суд вважає за необхідне зазначити, що нормативно-правовий акт, порушення якого інкриміновано ОСОБА_1 , видано на виконання приписів пункту 23 «Порядку в`їзду осіб, переміщення товарів на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях і виїзду осіб, переміщення товарів з таких територій», предметом правового регулювання якого є процедура в`їзду/виїзду осіб і транспортних засобів, за допомогою яких вони переміщуються, і переміщення товарів на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях з таких територій.

Вказані нормативно правові акти регулюють сукупність однорідних суспільних відносин саме з приводу переміщення товарів на тимчасово окуповані території та з таких територій, правовий статус яких необхідно відрізняти від встановленої у частині 1 статті 204-3 КУпАП у якості обов`язкової ознаки об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення необхідності порушення порядку переміщення товарів саме до району або з району проведення антитерористичної операції.

Так, дефініція району проведення антитерористичної операції наведена у відповідному профільному Законі України «Про боротьбу з тероризмом», згідно якого під районом проведення антитерористичної операції слід розуміти визначені керівництвом антитерористичної операції ділянки місцевості або акваторії, транспортні засоби, будівлі, споруди, приміщення та території чи акваторії, що прилягають до них і в межах яких проводиться антитерористична операція, тобто комплекс скоординованих спеціальних заходів, спрямованих на попередження, запобігання та припинення терористичної діяльності, звільнення заручників, забезпечення безпеки населення, знешкодження терористів, мінімізацію наслідків терористичної діяльності.

Водночас, правовий режим тимчасово окупованих територій України визначається низкою нормативно-правових актів, серед яких, насамперед, необхідно виділити Закон України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» та Закон України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях», якими одностайно до ознак тимчасово окупованих територій України відносяться те, що вказані територію є невід`ємною частиною території України, яка є тимчасово окупованою внаслідок збройної агресії Російської Федерації.

Таким чином, на підставі вищевикладеного, враховуючи, що особою, уповноваженою на складання протоколу про адміністративне правопорушення при складанні вказаного протоколу не здійснено посилання та, відповідно, не доведено які ж саме правила переміщення товарів до району або з району проведення антитерористичної операції було порушено, суд приходить до висновку про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-3 КУпАП.

Окремо суд зауважує, що порушення порядку переміщення товарів на тимчасово окуповані території України та з таких територій не може утворювати склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-3 КУпАП, оскільки такі поняття як «тимчасово окупована територія» та «район проведення антитерористичної операції» не є тотожними за своєю правовою природою та відображають різні за своїм змістом соціальні явища.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

З урахуванням положень ч. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також з огляду на практику Європейського суду з прав людини у справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30 травня 2013 року, заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia» заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року), у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Згідно ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. У справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06.12.1998р. (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинуватості вимагає серед іншого, щоби, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа вчинила правопорушення, яке ставиться йому в провину; обов`язок доведення лежить на обвинуваченні, і всі сумніви повинні тлумачитися на користь обвинуваченого.

При цьому суд враховує, що у своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року ЄСПЛ звертає увагу, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю через відсутність події та складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. ст. 247, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення,суд

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 204-3 КУпАП, закрити у зв`язку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення.

Вилучені згідно протоколу вилучення, що є додатком до протоколу № 0304 від 13.03.2020 року, грошові кошти у розмірі 24000 гривень, які передані ОСОБА_1 на відповідальне зберігання залишити ОСОБА_1 як законному володільцю.

Постанова в порядку провадження по справах про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови шляхом подання скарги до Донецького апеляційного суду області через Мар`їнський районний суд Донецької області.

Суддя Яна Юріївна Кучко