ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 595/496/20Головуючий у 1-й інстанції Содомора Р.О.
Провадження № 33/817/173/20 Доповідач - Лекан І.Є.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2020 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Лекан І.Є.

за участю адвоката Дзьоби О.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Бучацького районного суду від 21 квітня 2020 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Бучацького районного суду від 21 квітня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 420 грн. 40 коп.

Згідно з постановою суду, водій ОСОБА_1 02 квітня 2020 року о 04 годині 50 хв. в с.Трибухівці Бучацького району керував автомобілем "Опель Фронтера", д.н.з. НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п.2.9 «а» Правил дорожнього руху України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову суду скасувати, а справу про адміністративне правопорушення щодо нього закрити за відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення.

Вказує, що суд неповно та необ`єктивно розглянув справу про адміністративне правопорушення, постанова винесена судом з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права.

Звертає увагу на відсутність у протоколі про адміністративне правопорушення його письмових пояснень, тому вважає, що це суперечить вимогам ст.256 КУпАП та Інструцкії з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого в не автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України №1395 від 07.11.2015 року.

Вказує, що всупереч вимогам ст.266 КУпАП працівники поліції відмовили йому у проходженні огляду у медичному закладі, а також не оформили направлення на огляд водія транспортного засобу на стан сп`яніння та не долучили його до матеріалів справи.

Посилається на те, що свідки не бачили результату тесту, проведеного за допомогою газоаналізатора Драгер, оскільки стояли на віддалі, а тому їх пояснення не можуть братись до уваги судом як належні та допустимі докази у справі.

Зазначає, що працівники поліції зупинили автомобіль, яким він рухався по тимчасовому шляху між селами Пилява та Мартинівка, без законних для цього підстав.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши адвоката Дзьобу О.Б., який підтримав подану апеляційну скаргу та просить її задовольнити, приходжу до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Доведеність вини та кваліфікація дій ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП доведена належним чином розглянутими, оціненими та викладеними у постанові суду доказами.

Так, суд вірно послався на протокол про адміністративне правопорушення від 02 квітня 2020 року серії ОБ №050930, згідно з яким поліцейським ГРПП №3 Бучацького ВП ГУНП старшим лейтенантом поліції Стасівим Р .Р. зафіксовано факт керування водієм ОСОБА_1 02 квітня 2020 року близько 04 год. 50 хв. в с.Пилява Бучацького району автомобілем "Опель Фронтера", д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Вказано, що огляд на стан сп`яніння проводився на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням технічного приладу газоаналізатора Drager Alkotest 6810 у присутності двох свідків. Результат огляду - 1,02 проміле. В медичний заклад водій відмовився їхати в присутності двох свідків.

Протокол сумніву не викликає, оскільки складений відповідно до вимог ст.ст. 254, 256 КУпАП, тому є належним доказом по справі.

Як вбачається з результату тесту, проведеного за допомогою застосування приладу газоаналізатора Drager Alkotest 6810 № ARВL-0858 від 02 квітня 2020 року рівень алкоголю в крові ОСОБА_1 становив 1,02 %. З вказаним результатом тесту ОСОБА_1 був згідний.

Факт перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння підтверджується наявними в матеріалах справи поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які зазначили, що 02 квітня 2020 року були присутні в якості свідків при проведенні огляду на стан алкогольного сп`яніння водія ОСОБА_1 на місці зупинки транспортного засобу. Результат огляду показав позитивний - 1,02 проміле. Вказали, що водій відмовився їхати у медичний заклад для проходження огляду.

Відповідно до акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів Alcotest 6810 огляд проведено у зв`язку з виявленими ознаками, а саме: нечітка мова, різкий запах алкоголю з ротової порожнини, хитка хода.

Огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу проводився працівниками поліції у відповідності із вимогами п.6 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України, МОЗ України 09.11.2015 року №1425/735, що підтверджується відеозаписами з нагрудних камер працівників поліції, які долучені до матеріалів справи.

Відповідно до пункту 2.9.а Правил дорожнього руху України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Даних вимог правил дорожнього руху ОСОБА_1 не виконав.

Таким чином, в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, тобто керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Посилання апелянта на невідповідність висновків суду, викладених в оскаржуваній постанові, фактичним обставинам справи, а також на порушення судом норм процесуального та матеріального права є необґрунтованими, оскільки факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння є правовою підставою адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, доведений належними та допустимими доказами, які зібрані у встановленому законом порядку, а також досліджені та оцінені судом в порядку, визначеному ст.ст.251, 252 КУпАП.

Крім того, будь-яких заяв, зауважень, скарг, при оформленні протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 не подавав.

Доводи апелянта про порушення працівниками поліції при складанні протоколу у зв`язку із відсутністю в матеріалах справи його письмових пояснень є необґрунтованими, оскільки ОСОБА_1 відмовився надавати письмові пояснення, що зафіксовано у відповідній графі протоколу про адміністративне правопорушення.

Посилання апелянта на те, що свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не бачили результату тесту, проведеного за допомогою газоаналізатора Драгер, оскільки стояли на віддалі, є безпідставними, так як у своїх письмових поясненнях свідки вказали, що результат огляду становив 1,02 проміле.

Доводи апелянта про те, що працівники поліції відмовили йому у проходженні огляду у медичному закладі спростовуються відеозаписом із нагрудних камер працівників поліції, на якому зафіксовано факт відмови водія від проходження огляду у медичному закладі у присутності двох свідків.

Посилання апелянта на порушення процедури направлення його на проходження огляду у медичному закладі у зв`язку із відсутністю в матеріалах справи такого направлення є необґрунтованими, оскільки працівники поліції у відповідності із вимогами розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерством охорони здоров`я України 09 листопада 2015 року №1452/735 забезпечили проходження ОСОБА_1 огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора, після чого він відмовився їхати для огляду у медичний заклад.

Твердження апелянта про безпідставність зупинки працівниками поліції автомобіля під його керуванням не спростовують наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та не впливають на висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у його вчиненні.

Щодо посилання адвоката Дзьоби О.Б. на невірно зазначене судом місце вчинення ОСОБА_1 правопорушення, зокрема с. Трибухівці замість с.Пилява, то це є механічною помилкою і не спростовує вчинення останнім вміненого йому правопорушення.

Таким чином, суд першої інстанції, відповідно до вимог Кодексу про адміністративні правопорушення розглянув справу, повно і всебічно дослідив матеріали справи, дав вірну оцінку доказам та обґрунтовано визнав ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Адміністративне стягнення на ОСОБА_1 накладено у відповідності до вимог ст.ст. 33-34 КУпАП, з врахуванням його особи, характеру вчиненого правопорушення, в межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП, а тому підстави для скасування постанови суду та закриття провадження у справі - відсутні.

На підставі наведеного, керуючись ст. 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Бучацького районного суду від 21 квітня 2020 року щодо нього - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя