ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/583/20

12 травня 2020 року

м.Костопіль

Костопільський районний суд Рівненської області в особі судді Левчук В.В.

розглянувши матеріали, що надійшли від Управління Держпраці у Рівненській області про притягнення до адміністративної відповідальності

фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, паспорт НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч.3 ст.41 Кодексу України про адміністративні правопорушення

ВСТАНОВИВ:

17 лютого 2020 року о 09:30 год. в м.Рівне інспектором праці, головним державним інспектором відділу з питань здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів ОСОБА_2 відносно фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 складено протокол серії №РВ5823/1463/АВ/П/ПТ про адміністративне правопорушення, з якого вбачається, що 12.02.2020 за адресою АДРЕСА_2 .Рівненська 78А у м.Костопіль Рівненської області фізична особа-підприємець ОСОБА_1 в порушення вимог ч.1 ст.21 КЗпП України не уклав трудовий договір із ОСОБА_3 , яка виконує роботу продавця в магазині, що знаходиться за адресою АДРЕСА_3 та в порушення вимог ч.3 ст.24 КЗпП України допустив до роботи ОСОБА_3 без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, а саме: ОСОБА_3 виконує роботу продавця в магазині, що знаходиться за адресою АДРЕСА_3 без укладеного трудового договору. Такі дії фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 попередньо кваліфіковані за ч.3 ст.41 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У протоколі ОСОБА_1 вказав, що пояснення надасть в суді.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, про дату і час розгляду справи повідомлявся вчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Захисником ОСОБА_1 адвокатом Тепериком О.В. двічі подавались до суду клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату, оскільки останній не має можливості прибути до суду у зв?язку із запровадженням карантинних заходів.

Копії матеріалів справи у сканованому вигляді захиснику було надіслано за його клопотанням 13.04.2020 на вказану ним адресу електронної пошти.

Водночас, будь-яких заперечень щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності ні сам ОСОБА_1 , ні захисник до суду не подали.

Судові засідання у справі, призначені на 31.03.2020 та 09.04.2020 було відкладено, зокрема за клопотаннями захисника.

В судове засідання 12.05.2020 ні ОСОБА_1 ні його захисник не з`явились.

Захисником 12.05.2020, до початку судового засідання, подано клопотання про відкладення розгляду справи, яке мотивоване неможливістю явки захисника до суду у зв`язку із запровадженими карантинними заходами.

Разом з тим суд враховує, що протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 складено 17.02.2020, а порушення виявлено, як вбачається з протоколу, 12.02.2020 під час проведення перевірки.

Відповідно до ч.2 ст.38 Кодексу України про адміністративні правопорушення, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частинах третій - п`ятій цієї статті.

Відтак, адміністративне стягнення у даному випадку може накладено не пізніше 12.05.2020 року.

Також суд враховує, що ОСОБА_1 проживає у м.Костопіль і останньому особисто ніщо не перешкоджало з`явитись до Костопільського районного суду Рівненської області з дотриманням карантинних заходів для участі в судовому засіданні.

Крім того, ОСОБА_1 не був позбавлений можливості скористатись правовою допомогою будь-якого іншого, у тому числі місцевого захисника, що не перешкоджало б участі такого захисника в судовому засіданні.

Також суд розцінює клопотання захисника про відкладення розгляду справи та неявку без поважних причин повідомленого належним чином ОСОБА_1 в судові засідання, як намагання останнього уникнути адміністративної відповідальності.

Враховуючи строки розгляду справи, суд дійшов висновку, що клопотання захисника адвоката Теперика О.В. від 12.05.2020 про відкладення розгляду справи до задоволення не підлягає.

Відповідно до ч.2 ст.268 Кодексу України про адміністративні правопорушення, при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені частиною першою статті 44, статтями 51, 146, 160, 172-4 - 172-9, 173, 173-2, частиною третьою статті 178, статтями 185, 185-1, статтями 185-7, 187 цього Кодексу, присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, є обов`язковою.

Таким чином, при розгляді справи адміністративне правопорушення за ч.3 ст.41 Кодексу України про адміністративні правопорушення, присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не є обов`язковою.

Суд, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши протокол та матеріали, додані до протоколу,дійшов висновку, що в діях фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбачений ч.3 ст.41 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Так судом встановлено, що 12.02.2020 за адресою АДРЕСА_3 фізична особа-підприємець ОСОБА_1 в порушення вимог ч.1 ст.21 КЗпП України не уклав трудовий договір із ОСОБА_3 , яка виконує роботу продавця в магазині, що знаходиться за адресою АДРЕСА_3 та в порушення вимог ч.3 ст.24 КЗпП України допустив до роботи ОСОБА_3 без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, а саме: ОСОБА_3 виконує роботу продавця в магазині, що знаходиться за адресою АДРЕСА_3 без укладеного трудового договору.

Вказане підтверджується протоколом серії №РВ5823/1463/АВ/П/ПТ про адміністративне правопорушення від 17.02.2020 року, актом інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю №РВ5823/1463/АВ від 17.02.2020, відомостями про нарахування заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) застрахованим особам від 15.01.2020 та від 05.02.2020, поясненнями ОСОБА_3 , яка вказала, що проходить стажування.

Суд також враховує, що акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю №РВ5823/1463/АВ від 17.02.2020 фізична особа-підприємець ОСОБА_1 підписав без зауважень та заперечень, що підтверджується вчиненим ОСОБА_1 записом у акті.

Відповідно до ч.1 ст.21 КЗпП України, трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до ч.3 ст.24 КЗпП України, працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст.26 КЗпП України, при укладенні трудового договору може бути обумовлене угодою сторін випробування з метою перевірки відповідності працівника роботі, яка йому доручається. Умова про випробування повинна бути застережена в наказі (розпорядженні) про прийняття на роботу. В період випробування на працівників поширюється законодавство про працю. Випробування не встановлюється при прийнятті на роботу: осіб, які не досягли вісімнадцяти років; молодих робітників після закінчення професійних навчально-виховних закладів; молодих спеціалістів після закінчення вищих навчальних закладів; осіб, звільнених у запас з військової чи альтернативної (невійськової) служби; осіб з інвалідністю, направлених на роботу відповідно до рекомендації медико-соціальної експертизи; осіб, обраних на посаду; переможців конкурсного відбору на заміщення вакантної посади; осіб, які пройшли стажування при прийнятті на роботу з відривом від основної роботи; вагітних жінок; одиноких матерів, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; осіб, з якими укладається строковий трудовий договір строком до 12 місяців; осіб на тимчасові та сезонні роботи; внутрішньо переміщених осіб. Випробування не встановлюється також при прийнятті на роботу в іншу місцевість і при переведенні на роботу на інше підприємство, в установу, організацію, а також в інших випадках, якщо це передбачено законодавством.

Відповідно до ч.3 ст.41 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративна відповідальність настає за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), допуск до роботи іноземця або особи без громадянства та осіб, стосовно яких прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця, на умовах трудового договору (контракту) без дозволу на застосування праці іноземця або особи без громадянства.

Відтак, суд дійшов переконливого висновку, що не уклавши трудовий договір із ОСОБА_3 , яка виконує роботу продавця в магазині, що знаходиться за адресою АДРЕСА_3 та допустив останню до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 допустив порушення, відповідальність за яке передбачена ч.3 ст.41 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Вина ОСОБА_1 в порушенні вимог ч.1 ст.21, ч.3 ст.24 КЗпП України доведена дослідженими в судовому засіданні доказами.

Враховуючи обставини справи, з метою запобігання вчиненню нових правопорушень та виправлення особи правопорушника, суд дійшов висновку про необхідність застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що повинно бути достатнім для його виправлення.

Згідно статті 40-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

Відповідно до ч.5 ст.4 Закону України "Про судовий збір", у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, ставка судового збору становить 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік", станом на 01.01.2020 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 2102 грн.

Таким чином, суд дійшов висновку про необхідність стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави 420,40 грн. судового збору.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.40-1, 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ч.5 ст.4 Закону України "Про судовий збір", суд -

ПОСТАНОВИВ:

Визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.41 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Застосувати до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 /вісім тисяч п`ятсот/ гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) в дохід держави 420 /чотириста двадцять/ грн. 40 коп. судового збору.

Постанова може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення через Костопільський районний суд Рівненської області.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СуддяВ. В. Левчук