Справа № 522/3942/20
Провадження №3/522/2588/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2020 року м. Одеса

Суддя Приморського районного суду міста Одеси Науменко А.В., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, що надійшли з Головного управління держпраці в Одеській області, стосовно фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 3 ст. 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до наданих суду 06 березня 2020 року адміністративних матеріалів, 13.02 2020 року під час позапланового заходу державного контролю за додержанням законодавства про працю у формі інспекційного відвідування Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 встановлено порушення ч. 1 ст. 21 КЗпП України де визначено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін та порушення ч. 3 ст. 24 КЗпП України де передбачено, що працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Порушення встановлено відносно ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які були фактично допущені до роботи без оформлення трудового договору (контракту), що підтверджується засобами відеотехніки, за що передбачена відповідальність згідно ч. 3 ст. 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення, що підтверджується Актом інспекційного відвідування фізичної особи, яка використовує найману працю № ОД211/1617/АВ від 19.02.2020 року.

За цим фактом інспектором праці ОСОБА_4 Анною Вікторівною стосовно ФОП ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення № ОД211/1617/АВ/П/ПТ від 19 лютого 2020 року за ч. 3 ст. 41 КУпАП України.

У судове засідання 06.04.2020 року, 11.05.2020 року та 18.05.2020 року ОСОБА_1 не з`явився. Сповіщався про розгляд справи SMS-повідомленням, про що свідчить звіт про доставку SMS-повідомлення пояснення по суті справи. 18 травня 2020 року подав до судузаяву про відкладення розгляду справи у зв`язку із продовженням карантину.

Суд вказує, відповідно до Закону України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID19)» не застосовувались до норм Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Станом на 18 травня 2020 року письмових пояснень по суті справи від ОСОБА_1 до суду не надходило. В протоколі про адміністративне правопорушення, у графі «Пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності» ОСОБА_1 зазначено, що пояснення та документи надасть при судовому розгляді справи, та зазначив контактний номер телефону, на який судом були надіслані SMS-повідомлення про дату та час розгляду адміністративної справи.

Враховуючи, що ОСОБА_1 належним чином неодноразово сповіщався судом про дату, час та місце розгляду справи, жодних пояснень щодо суті правопорушення не надано, а в його діях вбачається зловживання процесуальними правами на відкладення розгляду справи з метою затягування процесу та ознаки дій, спрямованих на перешкоджання розгляду справи у розумні строки, тому суд обґрунтовано відмовляє у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи. У разі неможливості особистої присутності у судовому засіданні, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право скористатися представництвом своїх інтересів у судовому засіданні. Враховуючи, що ОСОБА_1 із дати складення протоколу, був обізнаний про розгляд адміністративної справи у суді, відповідно до ст. 268 КУпАП, справу розглянуто на підставі матеріалів, які містяться у ній.

З урахуванням строків розгляду справ про адміністративні правопорушення, визначених ст. 277 КУпАП, вважаю можливим розглянути справу у відсутність ОСОБА_1 у зв`язку з ненаданням пояснень, що свідчить про небажання реалізувати ним в повному обсязі свої права.

З приводу цього суд вважає зазначити, що обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005року у справі «Смірнова проти України»). Як відзначив суд у рішенні у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс проти Іспанії» (1989), сторона зобов`язана «демонструвати готовність брати участь у всіх етапах розгляду, що мають безпосередній стосунок до нього, утримуватися від використання прийомів для затягування процесу, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухань». З огляду на вищевикладене, враховуючи ігнорування особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, викликів до суду, суд доходить висновку про розгляд справи за наявними в матеріалах справи доказами. Інших засобів зв`язку особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, під час складення відносно неї протоколу про адміністративне правопорушення не повідомила. Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року за № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд, особа, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. В контексті статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка поряд з практикою Європейського Суду з прав людини, є джерелом права в Україні, «розумність тривалості провадження повинна оцінюватися у світлі обставин справи та з огляду на наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади та важливість предмета спору для заявника». Отже, з огляду на викладене, суд приходить до висновку, що дії особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідчать про недобросовісність наданих їй процесуальних прав, у вирішенні даного адміністративного протоколу.

Відповідно до положень ч. 1 та 2 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи. Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Вивчивши та оцінивши наявні матеріали справи, вважаю, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 41 КУпАП, підтверджується доказами, наявними у справі про адміністративне правопорушення, а саме даними, що містяться в: протоколі про адміністративне правопорушення № ОД211/1617/АВ від 19.02.2020 року, який складений уповноваженою особою та за своїм змістом відповідає вимогам ст. 256 КУпАП; акті інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю № ОД211/1617/АВ від 19.02.2020, з якого вбачається, що останній повністю підтвердив фактичні обставини правопорушення, викладені в протоколі, зокрема в якому зазначено, що інспекторами праці» було встановлено допуск двох працівників до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням, та повідомлення до територіальних органів Державної фіскальної служби про прийняття працівників на роботу; відеозаписом з місця правопорушення.

Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що в діях ОСОБА_1 , вбачаються ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 41 КУпАП.

Аналізуючи докази по справі з точки зору їх допустимості, об`єктивності та достатності, за відсутності будь-яких суперечностей, судом встановлено, що ОСОБА_1 порушив ст. 21 та ст. 24 Кодексу законів про працю України.

Тобто, ОСОБА_1 своїми діями вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

На підставі викладеного, з урахуванням особи правопорушника, характеру вчиненого правопорушення, ступеню його вини, майнового стану, враховуючи відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують відповідальність, з метою запобігання вчиненню ним нових правопорушень, суд вважає за необхідне визначити ОСОБА_1 адміністративне стягнення, в межах санкції ч.3 ст. 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення у вигляді штрафу.

Відповідно до ст. 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється Законом.

А тому, з ОСОБА_1 необхідно стягнути судовий збір в розмірі, встановленому п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ч. 3 ст. 41, ст. ст. 9, 24, 33, 34, 35, 38, 221, 283, 284, 285 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Визнати ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Накласти на ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» на користь держави судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 420 (чотириста двадцять) гривень 40 копійок.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови шляхом подання апеляційної скарги або протесту прокурора до апеляційного суду Одеської області через Приморський районний суд м. Одеси.

Штраф має бути сплачений не пізніш як через 15 днів з дня вручення постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження або опротестування такої постанови-не пізніш як через 15 днів з дня повідомлення про залишення скарги або протесту прокурора без задоволення.

Відповідно до ст. 308 КУпАП України у разі несплати штрафу у строк постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу, а також витрати на облік вчиненого правопорушення.

Строк пред`явлення постанови до виконання 3 (три) місяці згідно Закону України «Про виконавче провадження».

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником або на неї може бути внесено подання прокурора протягом десяти днів з дня винесення постанови і набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги чи подання прокурора.

Суддя А.В. Науменко

18.05.2020