Справа №461/921/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2020 року суддя Галицького районного суду м. Львова Стрельбицький В.В., за участю представника митниці Лубоцького Б.І., особи відносно якої складено протокол ОСОБА_1 , його захисника адвоката Бащуцького І.Я., розглянувши матеріали, які надійшли від Галицької митниці Держмитслужби про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення митних правил

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження - Чернівецькій область, місце роботи - ТОВ «П-ТРАНС» ПП « ОСОБА_2 », посада або рід занять - водій, місце проживання - АДРЕСА_1 ,

за ст.472 Митного кодексу України,

встановив:

згідно протоколу про порушення митних правил, 13 листопада 2019 року близько 23 годин 17 хвилин громадянин України ОСОБА_1 на транспортному засобі марки «NEOPLAN», р/н НОМЕР_1 , 2002 року випуску прямував з Республіки Польща в Україну в якості водія автобуса Кам`янець-Подільський Зелена Гура через МАПП „Шегині Львівської митниці ДФС, обравши формою проходження митного контролю смугу «червоний коридор». Для здійснення митного оформлення ОСОБА_1 подав митну декларацію, в якій він заявив про відсутність в нього будь-якого товару. Після завірення декларацій штампом «Під митним контролем № 240», під час проведення митного огляду транспортного засобу, в багажному відділені транспортного засобу (без ознак приховування) було виявлено незадекларований жодним пасажиром за встановленою формою товар, а саме: батарейки (типу пальчик) торговельної марки «DURACELL AA-2» з кодом продукту 81528136 в кількості 12 000 шт.; шкарпетки торговельної марки «AMZF» в асортименті в кількості 3 240 пар.

Дії ОСОБА_1 , митним органом кваліфіковано за ст.472 МК України, як переміщення через митний кордон України вищевказаного товару шляхом недекларування, тобто, не заявлення за встановленою формою точних відомостей про нього, а саме про його кількість, та вартість.

У судовому засіданні захисник Присакарь Дмитра Валерійовича факт правопорушення заперечив з підстав наведених у письмових поясненнях та клопотанні про закриття провадження у справі. Вказав, що ОСОБА_1 переміщував через митний кордон шкарпетки торговельної марки «AMZF» в асортименті в кількості 2880 пар, а не 3 240 пар, однак вартість товару не перевищувала встановленої норми і відповідно такий не потребував декларування. Батарейки (типу пальчик) торговельної марки «DURACELL AA-2» з кодом продукту 81528136 в кількості 12 000 шт. були придбані його дружиною і нею ж перевозились. Їх вартість також не перевищувала 500 євро, їх можна було не декларувати. З цього приводу подав до суду відповідні товаросупровідні документи. Пояснив, що не мав умислу на приховування від митного органу будь-яких товарів. Просив закрити провадження у справі, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Представник Галицької митниці Держмитслужби в судовому засіданні протокол підтримав.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи представника Львівської митниці на підтримання протоколу, пояснення захисника з приводу відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, приходжу до наступного висновку.

За положеннями п.3 ч.1 ст.8 МК України, державна митна справа здійснюється на основі принципів законності та презумпції невинуватості.

Правила декларування визначені ст.ст. 257-269 Митного кодексу України.

Статтею 257 МК України, визначено, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою точних відомостей про товари, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Відповідно до матеріалів адміністративної справи, на думку митного органу, дії особи полягали в порушенні процедури декларування та недекларування за встановленою формою, передбаченою ст. 257 МК України, точних відомостей про наявність та кількість товару, що підлягає обов`язковому декларуванню.

Так, підставою для складення протоколу про порушення митних правил стала митна декларація подана ОСОБА_1 13.11.2019 року та виявлення товару наведеного у протоколі.

Як вбачається з митної декларації ОСОБА_1 , останній не задекларував жодного товару.

Згідно ст. 266 Митного кодексу України, декларант зобов`язаний здійснити декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення відповідно до порядку, встановленого цим Кодексом; на вимогу органу доходів і зборів пред`явити товари, транспортні засоби комерційного призначення для митного контролю і митного оформлення; надати органу доходів і зборів передбачені законодавством документи і відомості, необхідні для виконання митних формальностей; у випадках, визначених цим Кодексом та Податковим кодексом України, сплатити митні платежі або забезпечити їх сплату відповідно до розділу X цього Кодексу; у випадках, визначених цим Кодексом та іншими законами України, сплатити інші платежі, контроль за справлянням яких покладено на органи доходів і зборів.

Згідно ст. 458 Митного кодексу України, порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

У відповідності до вимог ст. 495 МК України, доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються: протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів; поясненнями свідків, поясненнями особи, яка притягується до відповідальності; висновком експерта, іншими документами.

Статтею 472 Митного кодексу України передбачена відповідальність за недекларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, тобто незаявлення за встановленою формою точних та достовірних відомостей (наявність, найменування або назва, кількість тощо) про товари, транспортні засоби комерційного призначення, які підлягають обов`язковому декларуванню у разі переміщення через митний кордон України, що тягне за собою накладення штрафу в розмірі 100 відсотків вартості цих товарів, транспортних засобів з конфіскацією зазначених товарів, транспортних засобів.

Основним безпосереднім об`єктом правопорушення за даною нормою закону є встановлений порядок переміщення товарів та ТЗ через митний кордон України, а об`єктивною стороною є дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України, тобто, активна поведінка (вчинок) особи.

Суб`єктивна сторона передбачає наявність умислу чи необережності, тобто винний у скоєнні правопорушення чітко розуміє та усвідомлює, чи може та повинен передбачати обставини і характер незаконного недекларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, тобто незаявлення за встановленою формою точних та достовірних відомостей (наявність, найменування або назва, кількість тощо) про товари, транспортні засоби комерційного призначення, які підлягають обов`язковому декларуванню у разі переміщення через митний кордон України.

Так, підставою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність в її діях складу адміністративного правопорушення - сукупності юридичних ознак (об`єктивних і суб`єктивних), що визначають вчинене протиправне діяння як конкретне адміністративне правопорушення.

Згідно ч.1 ст.374 МК України, товари (крім підакцизних), сумарна фактурна вартість яких не перевищує еквівалент 500 євро та сумарна вага яких не перевищує 50 кг, що ввозяться громадянами на митну територію України у ручній поклажі та/або у супроводжуваному багажі через інші, ніж відкриті для повітряного сполучення, пункти пропуску через державний кордон України, не підлягають письмовому декларуванню (за винятком товарів, на які відповідно до статті 197 цього Кодексу встановлено обмеження щодо переміщення громадянами через митний кордон України, і випадків, передбачених частиною другою цієї статті) та не є об`єктами оподаткування митними платежами.

Частиною 4 ст.374 МК України передбачено, що товари (крім підакцизних), що ввозяться громадянами у ручній поклажі та/або у супроводжуваному багажі, сумарна фактурна вартість та/або загальна вага яких перевищують обмеження, встановлені частиною першою цієї статті, але загальна фактурна вартість яких не перевищує еквівалент 10000 євро, підлягають письмовому декларуванню в порядку, встановленому для громадян, з поданням документів, що видаються державними органами для здійснення митного контролю та митного оформлення таких товарів, та оподатковуються ввізним митом за ставкою 10 відсотків і податком на додану вартість за ставкою, встановленою Податковим кодексом України, в частині, що перевищує еквівалент 500 євро або вартість товарів, обчислена пропорційно до ваги, що перевищує 50 кг (при ввезенні через інші пункти пропуску через державний кордон України).

Відповідно до ст.49 МК України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є зокрема рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу) (ч.2 ст.53 МК України).

ОСОБА_1 та його захисник подали суду належним чином засвідчену копію рахунку від 12.11.2019 року, згідно якого загальна вартість вилучених шкарпеток торговельної марки «AMZF» в асортименті в кількості 2880 пар складає 490 євро.

З врахуванням ціни переміщуваного товару, такий не підлягав обов`язковому декларуванню.

Крім цього, в ході розгляду справи встановлено, що батарейки (типу пальчик) торговельної марки «DURACELL AA-2» з кодом продукту 81528136 в кількості 12 000 шт. були придбані дружиною ОСОБА_1 ОСОБА_3 , яка в судовому засіданні пояснила, що батарейки були придбані за суму визначену в рахунку і саме нею перевозились. Їй належали батарейки, чоловіку шкарпетки. Вилучення товару відбулось у її відсутності, в той момент вона відійшла. ЇЇ чоловік пояснював представникам митниці, що виявлений товар належить їм обом, однак цього не було взято до уваги.

Згідно рахунку-фактури від 13.11.2019 року вартість батарейок (типу пальчик) торговельної марки «DURACELL AA-2» з кодом продукту 81528136 в кількості 12 000 шт. складає 2 040,00 польських злотих, що станом на 13.11.2019 року по курсу НБУ становить 456,35 євро (1PLN=0,2237 EUR).

Встановлені в ході розгляду справи обставини свідчать про те, що ОСОБА_1 не мав підстав для сумніву у правильності інформації (наявності, кількості) зазначеної в поданій ним митній декларації, оскільки перевозив шкарпетки, вартість яких не перевищувала еквівалент 500 євро.

Наведене свідчить про відсутність у нього умислу на вчинення правопорушення.

Таким чином, матеріали справи не містять належних, допустимих та достатніх доказів про наявність в діях ОСОБА_1 умисних противоправних, винних дій, оскільки даних про те, що він в порушення вимог чинного законодавства не зазначив у митній декларації переміщувані речі в ході розгляду справи не здобуто.

Відтак, відсутні докази того, що він намагався навмисно чи з необережності перемістити товари через митний кордон України з порушенням положень чинного законодавства.

Відповідно до ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

У розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, притягнення особи до адміністративної відповідальності розцінюється як «кримінальне обвинувачення», оскільки адміністративні правопорушення мають ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні ст. 6 Конвенції. Таку позицію висловив Європейський суд з прав людини в рішенні по справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року.

Враховуючи наведене, а також принцип презумпції невинуватості, суд вважає, що обов`язок доказування обставин, викладених у протоколі покладається саме на митний орган. У той же час, досліджені та перевірені в ході розгляду справи докази долучені до протоколу митним органом на підтвердження вини ОСОБА_1 і сам протокол, а також висновок експерта митного органу не доводять факту вчинення ним правопорушення, передбаченого ст.472 МК України, а також не спростовують доводів, мотивів та доказів наданих стороною захисту.

Таким чином, у суду відсутні підстави для притягнення громадянина України ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, зважаючи на те, що належних, допустимих та достатніх доказів вчинення ним адміністративного правопорушення, визначеного ст. 472 МК України під час розгляду адміністративних матеріалів в суді, не здобуто, а ті які надані в якості підтвердження вчинення правопорушення не доводять вини ОСОБА_1 .

Згідно ст. 487 МК України, провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч.3 ст.528 МК України, у разі якщо за результатами перевірки законності та обґрунтованості постанови суду у справі про порушення митних правил ця постанова буде скасована, а справа закрита, або адміністративне стягнення за порушення митних правил буде змінено, конфісковані товари, транспортні засоби, сума штрафу або її відповідна частина повертаються особі, яка притягалася до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, або її представникові. Якщо конфісковані товари, транспортні засоби неможливо повернути в натурі, повертається їхня вартість за вирахуванням сум належних митних платежів за ставками, що діяли на день конфіскації. Повернення грошових коштів, зазначених у цій частині, здійснюється органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, з державного бюджету.

Відповідно до ст.527 МК України, у справі про порушення митних правил орган доходів і зборів або суд (суддя), що розглядає справу, виносить одну з таких постанов: 1) про проведення додаткової перевірки; 2) про накладення адміністративного стягнення; 3) про закриття провадження у справі.

За даних обставин провадження по справі підлягає закриттю, у зв`язку з відсутністю в діях особи складу адміністративного правопорушення, а товар вилучений згідно протоколу слід повернути ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 247, 251,458, 467, 483, КУпАП, ст.527 МК України

постановив:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 472 Митного кодексу України закрити.

Вилучений згідно протоколу про порушення митних правил №4324/209000/19 від 14.11.2019 року товар повернути ОСОБА_1 .

Постанова може бути оскаржена упродовж десяти днів з дня її винесення.

Суддя Стрельбицький В.В.