Справа№718/863/20
Провадження№3/718/370/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.05.2020 року м. Кіцмань Чернівецька область

Суддя Кіцманського районного суду Чернівецької області Мінів О.І., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, які надійшли від Кіцманського ВП ГУНП в Чернівецькій області щодо:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця за національністю, із середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , -

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

У С Т А Н О В И В:

Відносно ОСОБА_1 07.04.2020 року, складено протокол про адміністративне правопорушення серії АПР18 №186079 за ст. 44-3 КУпАП, який наданий на розгляд суду, у відповідності до якого 07.04.2020 приблизно о 13 год. 00 хв., встановлено, що гр. ОСОБА_1 , будучи особою, що перетнула межу кордонів України та поміщена на самоізоляцію за адресою: с. Волока Вижницького району, знаходився в с. В. Станівці Кіцманського району, чим порушив вимоги Постанови КМУ від 11.03.2020 року №211 (із доповненнями від 16.03.2020 року №215) та Головного державного санітарного лікаря України від 21.03.2020 року.

В судове засідання, ОСОБА_1 - не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, про що свідчить наявне в матеріалах справи рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, яке отримане ним особисто.

Згідно положень, визначених у постанові Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних і справ про адміністративні правопорушення» № 11 від 17 жовтня 2014 року, при здійсненні правосуддя судам слід брати до уваги те, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на судовий розгляд своєї справи упродовж розумного строку.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Також необхідно наголосити, що положеннями ст. 268 КУпАП передбачений вичерпний перелік справ про адміністративне правопорушення де присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, є обов`язковою.

Враховуючи, що ОСОБА_1 достеменно відомо про розгляд Кіцманським районним судом Чернівецької області справи про адміністративне правопорушення відносно нього за ст. 44-3 КУпАП, приймаючи до уваги, що судом вжито всіх необхідних заходів для забезпечення участі останнього в судовому засіданні, від останнього жодних клопотань про відкладення розгляду справи не надходило, а тому суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд приходить до наступного.

Згідно із вимогами ст.ст. 245, 252, 280 КУпАП під час провадження у справах про адміністративні правопорушення забезпечується всебічне, повне та об`єктивне дослідження всіх обставин справи.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, тощо, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно положень ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 44-3 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Диспозиція ст. 44-3 КУпАП є банкетною, а тому при вирішенні питання про притягнення до адміністративної відповідальності за цією статтею потрібно звертатися до конкретних правил і норм, які регулюють відносини боротьби з інфекційними хворобами.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» від 06квітня 2000року визначено, що карантин - це адміністративні та медико-санітарні заходи, що застосовуються для запобігання поширенню особливо небезпечних інфекційних хвороб, а санітарно-протиепідемічні правила і норми - нормативно-правові акти (накази, інструкції, правила, положення тощо) центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, вимоги яких спрямовані на запобігання виникненню та поширенню інфекційних хвороб.

Згідно зі ст.29 вказаного Закону карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України. Питання про встановлення карантину порушує перед Кабінетом Міністрів України центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, за поданням головного державного санітарного лікаря України. Рішення про встановлення карантину, а також про його відміну негайно доводиться до відома населення відповідної території через засоби масової інформації.

У рішенні про встановлення карантину зазначаються обставини, що призвели до цього, визначаються межі території карантину, затверджуються необхідні профілактичні, протиепідемічні та інші заходи, їх виконавці та терміни проведення, встановлюються тимчасові обмеження прав фізичних і юридичних осіб та додаткові обов`язки, що покладаються на них. Карантин встановлюється на період, необхідний для ліквідації епідемії чи спалаху особливо небезпечної інфекційної хвороби. На цей період можуть змінюватися режими роботи підприємств, установ, організацій, вноситися інші необхідні зміни щодо умов їх виробничої та іншої діяльності. До відміни карантину його територію можуть залишити особи, які пред`явили довідку, що дає право на виїзд за межі території карантину.

Організація та контроль за дотриманням встановленого на території карантину правового режиму, своєчасним і повним проведенням профілактичних і протиепідемічних заходів покладаються на місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування.

Самоізоляція - перебування особи, стосовно якої є обґрунтовані підстави щодо ризику інфікування або поширення нею інфекційної хвороби, у визначеному нею місці (приміщенні) з метою дотримання протиепідемічних заходів на основі зобов`язання особи (ст. 1 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб»).

Так, згідно протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 ставиться у провину невиконання вимог Постанови Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» № 211від 11 березня 2020 року(у редакції зі змінами від 16 березня 2020 року), однак жодних положень щодо самоізоляції та її строку зазначена Постанова у редакції від 16 березня 2020 року (у редакції саме зі змінами від 16 березня 2020 року, яка вказана у протоколі щодо ОСОБА_1 ), - не містить.

Разом із тим, на час вчинення правопорушення діяла Постанова Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» № 211 від 11 березня 2020 року (у редакції зі змінами № 215 від 16.03.2020, № 239 від 25.03.2020, № 241 від 29.03.2020, № 242 від 20.03.2020, № 255 від 02.04.2020).

Поряд із цим, відповідно до п.4 цієї Постанови (із зазначеними змінами), чинній на час вчинення адміністративного правопорушення, встановлено, що особами, які потребують самоізоляції, є:

-особи, які мали контакт з хворим на COVID-19, крім осіб, які перебували у засобах індивідуального захисту у зв`язку з виконанням службових обов`язків;

-особи, щодо яких є підозра на інфікування, або особи, які хворіють на COVID-19 та не потребують госпіталізації;

-особи, які досягли 60-річного віку, крім осіб, які здійснюють заходи, пов`язані з недопущенням поширення COVID-19, забезпечують діяльність об`єктів критичної інфраструктури.

При цьому, лікуючий лікар хворого або особи з підозрою на інфікування COVID-19 визначає строк самоізоляції на підставі галузевих стандартів у сфері охорони здоров`я.

У разі призначення зобов`язання щодо самоізоляції: особа зазначає місце своєї самоізоляції та інформацію про засоби зв`язку (номер телефону), короткі відомості про стан здоров`я та хронічні захворювання на час самоізоляції (за згодою особи); повідомляється, що за надання неправдивих відомостей про місце своєї самоізоляції, інформації про засоби зв`язку, недотримання режиму самоізоляції особу буде притягнуто до адміністративної відповідальності, а у випадку порушення режиму самоізоляції, що призвело до тяжких наслідків, в тому числі смерті третіх осіб, до кримінальної відповідальності.

Особи, які потребують самоізоляції, зобов`язані постійно перебувати у визначеному ними місці самоізоляції, утримуватися від контакту з іншими особами, крім тих, з якими спільно проживають.

Поряд із цим, згідно п. 5 цієї ж Постанови, особи, які здійснюють перетин державного кордону (крім осіб, які є працівниками дипломатичних представництв та консульських установ іноземних держав, представництв офіційних міжнародних місій, організацій, акредитованих в Україні, та членів їх сімей; водіїв та членів екіпажу вантажних транспортних засобів, членів екіпажів повітряних і морських, річкових суден, членів поїзних і локомотивних бригад, якщо немає підстав вважати, що вони були в контакті із хворою на COVID-19 особою) підлягають обов`язковій госпіталізації до обсерваторів (ізоляторів), які визначаються обласними, Київською міською державними адміністраціями.

Враховуючи вищезазначене особи, які здійснюють перетин державного підлягають обов`язковій госпіталізації до обсерваторів (ізоляторів), а не самоізоляції, якій підлягають, відповідно, інші категорії осіб.

Даних про те, що ОСОБА_1 є особою, яка потребує самоізоляції, у розумінні вищезазначеної Постанови, чинної на момент вчинення правопорушення, а саме: що він мав контакт з хворим на COVID-19, чи щодо нього є підозра на інфікування, або він є особою, яка хворіє на COVID-19 та не потребує госпіталізації, чи є особою, яка досягла 60-річного віку, - матеріали справи не містять та такі суду не надано.

Поряд із цим, у протоколі відносно ОСОБА_1 також міститься посилання на Постанову Головного державного санітарного лікаря України «Про запобігання подальшого занесення на територію України випадків коронавірусної хвороби (COVID-19)» №2 від 21 березня 2020 року, яка на час вчинення правопорушення втратила чинність, згідно ПостановиГоловного державного санітарного лікаря України №8 від 6 квітня 2020 року. Поряд із цим, такою Постановою було встановлено, що особи, які здійснюють перетин державного кордону у випадках, необхідних для здійснення протиепідемічних заходів, підписують інформовану згоду на проведення протиепідемічних та/або профілактичних заходів. Крім того їм надається пам`ятка про самоізоляцію. За ними здійснюється медико-санітарне спостереження протягом 14 діб.

Даних які б свідчили про те, що ОСОБА_1 було встановлено режим самоізоляції саме за адресою: с. Волока Вижницького району матеріали справи не містять.

Крім того, поза увагою суду не можуть залишитися викладені обставини у пояснення свідків, які долучені до матеріалів справи, відповідно до яких ОСОБА_1 перебував вдома у свого батька по місцю його проживання: с. Верхні Станівці Кіцманський район Чернівецька область.

Так, на доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, працівниками поліції долучено лише рапорт від 16.04.2020 року, відповідно до якого сільський голова повідомив на спецлінію «102» про те, що громадянин, який повернувся із-за кордону ОСОБА_1 , знаходиться у свого батька з високою температурою.

Також долучено відповідь із Чернівецького обласного лабораторного центру МОЗ України №05-1508 від 06.04.2020, відповідно до якої, долучено таблицю із списком осіб, які прибули на територію України, через пункти пропуску, серед яких під номером 2 « ОСОБА_2 »

Проте, у зазначеному документі прізвище вказано як « ОСОБА_3 » замість « ОСОБА_4 », більше того не вказано точну дату перетину останнім кордону, що б дало змогу встановити строк встановленої щодо нього самоізоляції.

Також до матеріалів справи не долучено копії підписаної ним інформованої згоди на проведення протиепідемічних та/або профілактичних заходів, які даних які б підтверджували вручення останньому пам`ятки про самоізоляцію.

Більше того, як зазначено вище, Постанова Головного державного санітарного лікаря України «Про запобігання подальшого занесення на територію України випадків коронавірусної хвороби (COVID-19)» №2 від 21 березня 2020 року, яка вказана у протоколі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , втратила чинність 06 квітня 2020 року, тобто на час вчинення адміністративного правопорушення 07.04.2020 вже не діяла.

02.04.2020 року Головним державним санітарним лікарем України винесено нову Постанову №7 «Про встановлення умов щодо режиму самоізоляції на період карантинуу зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», згідно якої особам, які здійснили перетин кордону до 31 березня 2020 року може бути встановлено режим самоізоляції за умови отримання негативного результату проведеного тесту методом ПЛР для визначення SARS-nCoV-2019, проведеного не раніше 3 дня від початку обсервації.

Так, суд наголошує, що він не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже, діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Згідно з приписами ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

При цьому всі викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини повинні бути належним чином перевірені та доводитися сукупністю належних і допустимих доказів.

Відповідно до ст.251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

Так, в рішенні ЄСПЛ «Карелін проти Російської Федерації» (KARELIN v. RUSSIA), заява № 926/08, остаточне від 06.03.2017, суд дійшов висновку, що суддя не може самостійно відшукувати докази винуватості особи, адже це становитиме порушення ч.1 ст.6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа буде позбавлена можливості захищатися від висунутого проти неї обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Згідно зі ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до п.1 ч.1ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Беручи до уваги те, що суду не надано жодного належного та допустимого доказу, на доведеність вини ОСОБА_1 , за таких обставин, суд позбавлений можливості перевірити наявність чи відсутність в його діях об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП та прийняти в справі законне і обґрунтоване рішення.

Враховуючи вищезазначене, аналізуючи зібрані у справі про адміністративне правопорушення докази у їх сукупності, а також те, що в силу принципу презумпції невинуватості всі сумніви у винуватості особи, що притягається до відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості, приходжу до висновку, що провадження по справі відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю через відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3КУпАП.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст. 62 Конституції України, п. 1 ст. 247, ст. 44-3,ст.ст. 251, 252, 256, 266, 280, 283, 284- 285, 294 КУпАП, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 44-3 КУпАП, відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - закрити, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Чернівецького апеляційного суду через Кіцманський районний суд Чернівецької області.

Суддя : О.І. Мінів