П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2020 року

Суддя шевченківського районного суду м. Запоріжжя Галущенко Ю.А.,розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зі слів не працюючого,який мешкає за адресою АДРЕСА_1 ,про скоєння адміністративного правопорушення,передбаченого ст.130 ч.1 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

Відносно ОСОБА_1 був складений протокол про адміністративне правопорушення,за змістом якого 11.03.2020 р.о 01.56 год. ОСОБА_1 ,керуючи автомобілем ЗАЗ1102 р.н. НОМЕР_1 по вул.Чарівній 121 в м.Запоріжжі ,порушив вимоги п.2.9»а» ПДР України,за що передбачена відповідальність ст.130 ч.1 КупАП.

При розгляді справи в суді ОСОБА_1 винуватість у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав. Пояснив,що 11.03.2020 р.на вказаному вище автомобілі під керуванням його дружини вони їхали додому,без законних підстав автомобіль був зупинений,на вимогу поліціянтів дружина надала їм особисті документи водія та на автомобіль,в тому числі і його посвідчення водія,проте після перевірки бази даних документи поліціянти йому не повернули,під час спілкування штучно вигадували підстави для проходження огляду на стан сп`яніння саме ним,хоча він перебував в автомобілі як пасажир. На їх вимогу він прибув до медичного закладу на огляд,на питання лікаря нарколога про вживання наркотичних засобів пояснив,що робив це дуже давно,проте без будь-якого тестування поліціянтам видали висновок,що він перебуває у стані наркотичного сп`яніння,що не відповідає дійсності.Відносно нього склали протокол про адміністративне правопорушення,хоча він протягом усього часу проведення поліцейської процедури наголошував,що автомобілем керувала його дружина. Після завершення цих подій вони з дружиною поїхали додому,матеріали справи не містять доказів,що його відстороняли від керування,чим підтверджується безпідставність звинувачень і також свідчить на користь того,що він не перебував за кермом автомобіля. Просив суд закрити провадження у справі за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Всебічно вивчивши матеріали справи,з урахуванням досліджених доказів, суддя встановив, що винуватість ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення,яке ставиться йому за провину,за стандартом доказування «поза розумним сумнівом» свого підтвердження не знайшла,з огляду на таке.

Як випливає із ст.6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 р., кожна людина, звинувачена в скоєнні кримінального злочину, вважається невинуватою до тих пір, поки його провина не доведена відповідно до закону. Кожна людина при визначенні його громадянських прав і обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і неупередженим судом.

Обов`язком суду є забезпечення презумпції невинуватості і права на справедливий судовий розгляд, які передбачені ст.62 Конституції України, відповідно до якої особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У практиці Європейського Суду з прав людини існує тенденція поступової універсалізації понять «обвинувачення за адміністративним проступком» та «обвинувачення,які мають ознаки злочину»,залежно від ступеня їх суспільної небезпеки(рішення у справі «Лутц проти Німеччини»,»Отцюрк проти Німеччини»,»Девеєр проти Бельгії»,»Адольф проти Австрії» та інші),отже,адміністративне обвинувачення має бути доведено державою ,в особі уповноважених на те посадових осіб,а тому особа,яка притягається до адміністративної відповідальності не зобов`язана доводити свою невинуватість.

Правопорушення,за яке ОСОБА_1 притягується до відповідальності (ч. 1 ст. 130 КУпАП) ,з урахуванням практики Європейського суду з прав людини («тест Енгеля») є видом відповідальності,який відповідно до цілей Конвенції вважається кримінальним.

Стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" передбачає, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно ст.9 Конституції України,ст.19 Закону України "Про міжнародні договори України" чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і застосовуються в порядку, передбаченому для норм національного законодавства.

Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР ратифікована Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод.(далі - Конвенція).

Таким чином, з моменту ратифікації Конвенції Держава Україна та її органи влади взяли на себе зобов`язання визнати юрисдикцію Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), керуватись його рішеннями та при вирішенні будь-якого питання діяти через призму визнання людини та її прав та свобод найвищою цінністю.

З наведеного витікає,що рішення суду буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції та рішень Європейського суду.

При вирішенні питання щодо достатності встановлених під час змагального судового розгляду доказів для визнання особи винуватою,суди мають керуватися стандартом доведення (стандартом переконання) «поза розумним сумнівом»,який означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду,виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Подібне роз`яснення зазначеного принципу надає у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини,зокрема,у п.54 рішення від 06.12.2007 р.у справі «Козинець проти України».

Відповідно до ч.1 ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням(проступком)визнається протиправна,винна (умисна,необережна) дія чи бездіяльність,яка посягає на громадський порядок,власність,права і свободи громадян,на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Склад адміністративного правопорушення по статті 130 ч.1 КпАП України становить керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Протокол в даному випадку складений з підстав перебування особи, яка керує транспортним засобом, у стані наркотичного сп`яніння.

Як передбачено п.2.9»а» Правил дорожнього руху України(далі ПДР),водію транспортного засобу забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння,під впливом наркотичних або токсичних речовин.

Водієм згідно п.1.10 ПДР є будь-яка особа,що керує транспортним засобом,вершник,візник,погонич тварин,який веде їх за поводдя,прирівнюється до водія.Водієм є також особа,що навчає керуванню,знаходячись безпосередньо у транспортному засобі.

Судом розглядається питання про наявність чи відсутність у діях особи складу адміністративного правопорушення виключно у межах дій, бездіяльності та обставин, які вказані у протоколі про адміністративне правопорушення.

Отже, визначаючи наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення в межах цієї справи, суд має вирішити,чи доведено належними та допустимими доказами те, що ОСОБА_1 11.03.2020 р.об 01 год.56 хв.керував вказаним вище автомобілем у стані наркотичного сп?яніння.

Як передбачено ст. 251 КпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно з вимогами ст.280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення підлягають з`ясуванню питання: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

З матеріалів справи вбачається, що протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 складений без залучення свідків.

В матеріалах справи немає інших доказів,крім висновку про перебування ОСОБА_1 11.03.2020 р.об 03.10 год.у стані наркотичного сп`яніння,зокрема про те,що на момент зупинки працівниками поліції автомобіля ним керував саме ОСОБА_1 .

В матеріалах справи відсутній відеозапис подій,про які зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення,не зазначений він і додатком до протоколу,тому суддя позбавлений можливості перевірити дотримання працівниками поліції ст.266 КУПАП при складанні протоколу,а також спростувати пояснення ОСОБА_1 та усунути будь-які розумні сумніви у його винуватості.

Відповідно до положень ч.3 ст.62 Конституції України, всі сумніви щодо доведеності вини особи мають тлумачитись на її користь.

При оцінці усіх досліджених доказів суддя дійшов до висновку про недоведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення,оскільки не надано жодних доказів,які підтвердили б вчинення ним тих дій,які ставляться за провину,за стандартам доказування «поза розумним сумнівом», який знайшов своє втілення в практиці Європейського суду з прав людини, зокрема,у рішенні у справі «Коробов проти України».

Як передбачено ст.247 ч.1 п.1 КпАП України, провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події та складу адміністративного правопорушення.

Адміністративним правопорушенням(проступком)визнається винна(умисна або необережна)дія чи бездіяльність, яка посягає на суспільний порядок, власність,права та свободи громадян,на встановлений порядок управління, за які законом передбачена адміністративна відповідальність.

Оскільки в діях ОСОБА_1 не встановлено порушень ПДР, в його діях відсутній склад правопорушення, передбаченого ст.130 ч.1 КпАП України,а провадження у справі підлягає закриттю.

Керуючись ст.ст. 33-35, 130 ч.1,247,283-285 КУпАП,суддя -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження в адміністративній справі у відношенні ОСОБА_1 про скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 ч.1 КпАП України,за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення - закрити.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, може бути оскаржена особою,яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником,потерпілим,його представником протягом десяти днів з дня вручення постанови до Запорізького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя (Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення у взаємозв`язку з положеннями пункту 8 частини третьої статті 129 Конституції України N 2-рп/2015 від 31.03.2015 року).

Суддя Ю.А. Галущенко