№ 207/1841/20
№ 3/207/688/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2020 року суддя Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області І.М. Юрченко, розглянувши матеріали, які надійшли з Південного ВП Кам`янського ВП ГУ НП України в Дніпропетровській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працюючого ПП «Острах», проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

за ч. 1 ст. 130 КпАП України,

УСТАНОВИВ:

Із протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 277493 від 18.07.2020 року слідує, що 18.07.2020 року о 23 год. 01 хв. в м. Кам`янське Дніпропетровської області по вул. Січеславський шлях, водій ОСОБА_1 рухався на автомобілі «ВАЗ 2106» д/н НОМЕР_1 з явними ознаками сп`яніння (почервоніння очей, запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода) огляд на стан сп`яніння проводився за допомогою алкотестеру «Драгер», тест № 769, чим порушив вимоги п. 2.9А Правил дорожнього руху України.

ОСОБА_1 у судовому засіданні свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України не визнав та пояснив, що 18.07.2020 року він їхав додому, поспішав оскільки захворів. Працівники поліції його зупинили т.я. у нього наполовину підсвічував номерний знак. Потім працівники поліції запропонували йому пройти тест «Драгер», він подув в один «Драгер», але на ньому сіла батарейка і йому дали інший «Драгер», після того, як він подув в другий «Драгер» поліцейські його відпустили. Водійське посвідчення у нього не забрали, він сам приїхав додому на своєму автомобілі. Працівники поліції не пропонували йому їхати до лікарні для встановлення стану сп`яніння.

Свідок ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснила, що 18.07.2020 року вона їхала в автомобілі разом з ОСОБА_1 , їх зупинили патрульні поліцейські по вул. Січеславський шлях. ОСОБА_1 вийшов з автомобіля та розмовляв з поліцейським, а потім поліцейський підійшов до неї та надав їй аркуш паперу і запропонував розписатися. Аркуш паперу був зовсім пустий. Вона не знала, за що вона розписувалася. Їй сказали, що треба розписатись і все. Вона сиділа в автомобілі і нічого того, що написано в поясненнях не бачила та не чула. В її присутності водійське посвідчення у ОСОБА_1 не запитували, щоб він дув в «Драгер», вона не бачила, покази з «Драгера» вона також не бачила і в її присутності ОСОБА_1 не пропонували їхати в лікарню.

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснила, що 18.07.2020 року вона їхала в автомобілі разом з ОСОБА_1 , їх зупинили патрульні поліцейські, ОСОБА_1 пішов до поліцейських, вони про щось розмовляли біля поліцейського автомобілю. Потім поліцейський підійшов до них з ОСОБА_4 і дав їм підписати якісь папери, це був пустий бланк, який не був заповнений. Поліцейський наказав їм підписати ці аркуші паперу. Вона сиділа в автомобілі і взагалі нічого не бачила, т.я. ОСОБА_1 вийшов з автомобіля і пішов до автомобіля поліцейських, який стояв позаду них. Вона не бачила, щоб ОСОБА_1 дув в «Драгер». В її присутності ОСОБА_1 не пропонували проїхати в лікарню для визначення стану сп`яніння.

Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, пояснення свідків, дослідивши матеріали справи, суддя дійшов наступного висновку.

Відповідно до вимог п. 2.9а Правил дорожнього руху України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ч. 5 та 6 ст. 266 КУпАП, огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п.п. 2, 3, 6 параграфу 1 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, передбачених Наказами Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України №1452/735 від 09.11.2015 року, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці. Огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Згідно пунктів 5 і 6 параграфу 2 вищезазначеної Інструкції: перед проведенням огляду на стан сп`яніння поліцейський інформує особу, яка підлягає огляду на стан сп`яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу та на її вимогу надає сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки. Огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу проводиться в присутності двох свідків.

Аналіз вищевказаних нормативних актів свідчить про те, що перед проведенням огляду на стан сп`яніння поліцейський мав би проінформувати ОСОБА_1 , про порядок застосування спеціального технічного засобу та на його вимогу надати сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки. Окрім цього запросити двох свідків, і лише в їхній присутності проводити огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу.

За наслідками розгляду справи вважаю, що працівниками поліції не було дотримано вимог статті 266 КУпАП та Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі № 1395 від 07 листопада 2015 року, з огляду на наступне:

Завданням кодексу про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до розділу ІХ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, затвердженої наказом МВС України від 07 листопада 2015 року № 1395, направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду на стан сп`яніння і проведення такого огляду здійснюються відповідно до Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103 (зі змінами).

Відповідно до п. 3 цього Порядку, огляд проводиться: 1) поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ і Держспоживстандартом; 2) лікарем закладу охорони здоров`я (в сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Огляд на стан алкогольного сп`яніння водія транспортного засобу здійснюється поліцейськими, які мають спеціальні звання.

Поліцейськими використовуються спеціальні технічні засоби, які мають, зокрема, сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.»

В матеріалах справи відсутні докази що поліцейський, який складав протокол мав спеціальні технічні засоби, який має сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки, проходив навчання на роботу з спеціальними технічними засобами, проходить службу в підрозділі, який має право складати протоколи про адміністративні правопорушення.

ОСОБА_1 тест, зроблений за допомогою приладу "Drager Alcotest 6810м, ARBH- 0033, результат якого становив 0,25 %.

Вимоги, які поширюються на медичні вироби та допоміжні засоби до них, а також встановлюють умови введення їх в обіг та/або експлуатацію і проведення процедури оцінки відповідності, встановлені постановою Кабінету Міністрів України від 02.10.2013 року № 753 "Про затвердження Технічного регламенту щодо медичних виробів".

Відповідно до наказу МОЗ України від 10.02.2017 року № 122, Держлікслужба здійснює ведення Реєстру осіб, відповідальних за ведення медичних виробів, активних медичних виробів, які імплантують та медичних виробів для діагностики in vitro в обіг. Орган з оцінки відповідності інформує, зокрема Держлікслужбу про всі видані, змінені, доповнені, тимчасово припинені, відкладені або відхилені сертифікати відповідності.

Відповідно до Державного реєстру медичної техніки та виробів медичного призначення Газоаналізатор "Drager Alcotest 6810" не містить оцінки відповідності та державної реєстрації. Між тим, відповідно до наказу МОЗ України від 10.02.2010 року № 95, строк дії свідоцтва приладу "Drager Alcotest 6810" про державну реєстрацію № 7261/2007 від 10.02.2010 року, вичерпаний 10.02.2015 року.

Таким чином, огляд водія ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння проводився за допомогою технічного приладу марки "Drager Alcotest 6810", який не відноситься до числа дозволених для застосування газоаналізаторів на території України.

Огляд ОСОБА_1 за допомогою технічного приладу марки "Drager Alcotest 6810", проведений із порушенням вимог Інструкції та положень ст. 266 КУпАП.

Також суд звертає увагу на те, що в протоколі зазначено час керування "23-01", разом з цим час освідоцтва "22-48", з чого слідує що ОСОБА_1 керував після проведеного освідоцтва, що у будь-якому випадку є неможливим, так як працівники поліції не мають права надати дозвіл на керування транспортним засобом у разі виявлення стану алкогольного сп`яніння у особи.

Крім того, в протоколі про адміністративне правопорушення БД№ 277493 особу порушника вказано: « ОСОБА_1 », відповідно до паспорту серія НОМЕР_2 вказано « ОСОБА_1 », тобто вказана в протоколі особа та ОСОБА_1 є різними особами, також в протоколі вказано місце мешкання « АДРЕСА_2 », відповідно до паспорту серія НОМЕР_2 вказано "пров. Жовтневий, 12».

Відповідно до показів свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 після зупинки транспортного засобу, яким керував ОСОБА_1 , працівник поліції надав їм підписати незаповнені бланки, права їм роз`яснені не були, на питання, чому вони підписують пусті бланки, працівник поліції, пояснив, що ці бланки нічого не важить.

З цих підстав, суд надає віри поясненням ОСОБА_1 оскільки вони є логічними і послідовними, узгоджуються із усіма доказами, що надані суду разом з протоколом про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Суд наголошує, що він не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція).

Так, ч.1 ст. 6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який … встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення». Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку». А згідно з положеннями ч.3 ст.6 Конвенції кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя, тощо.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Наприклад, у справі «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява № 16347/02) провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.51 КпАП України стосовно заявниці, яка вчинила дрібну крадіжку на загальну суму 0,42 грн., ЄСПЛ розцінив як кримінальне для цілей застосування Конвенції «з огляду на загальний характер законодавчого положення, яке порушила заявниця, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених цим положенням». Тим більше «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, санкція якої передбачає стягнення у вигляді штрафу в розиірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (тоді як за КК України мінімальний штраф становить тридцять неоподатковуваних мінімумів доходів громадян).

У справі «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) ЄСПЛ встановив, серед іншого, порушення ч.3 ст.6 Конвенції у звязку з тим, що в протоколі про адміністративне правопорушення фабула правопорушення була сформульована лише в загальних рисах без конкретизації обставин вчинення правопорушення («проведення несанкціонованого пікету»), але національні суди, розглянувши справу без участі сторони обвинувачення (згідно законодавства РФ така участь не передбачена), відредагували фабулу правопорушення, зазначивши в постанові суду конкретні обставини правопорушення. У зв`язку з цим, на думку ЄСПЛ, заявниці була відома лише кваліфікація діяння, але не фактичні обставини обвинувачення, таким чином, вона була позбавлена можливості належної підготовки до захисту.

У рішенні у справі «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення без участі сторони обвинувачення, що цілком відповідало нормам російського законодавства, ініціював дослідження доказів обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому, за логікою ЄСПЛ, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч.1 ст.6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується). Суд погоджується з одностайною позицією семи суддів ЄСПЛ, викладеною в цьому рішенні.

Таким чином наявні у справі докази, які безпосередньо дослідженні в судовому засіданні, не підтверджують факт порушення ОСОБА_1 вимог п. 2.9А ПДР України та відповідно наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, що є підставою для закриття провадження у справі згідно п.1 ч. 1 ст.247 КУпАП у зв`язку відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ч. 1 ст. 130 ст.ст. 247, 268, 283, 284, 285, 289 КпАП України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України - закрити, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови до Дніпровського апеляційного суду через Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська.

Суддя