Справа № 278/801/20
Провадження №3/278/484/20
ПОСТАНОВА
Іменем України

27 квітня 2020 року, суддя Житомирського районного суду Житомирської області Зубчук І. В. розглянувши матеріали, які надійшли з військової частини НОМЕР_1 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, мешканця АДРЕСА_1 , працюючого старшим механіком-радіо телефоністом відділення командно-штабних машин взводу зв`язку військової частини НОМЕР_1

за ч.2 ст.172-10 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

В С Т А Н О В И В :

19 березня 2020 року старший солдат ОСОБА_1 відмовився виконувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 №163 від 10.03.2020 року про призначення його, старшого солдата ОСОБА_1 , позаштатним начальником складу майна зв`язку у зв`язку з необхідністю організації обліку та правильного зберігання майна та засобів зв`язку у військовій частині, відповідно до вимог Інструкції з обліку військового майна у Збройних Силах України затверджено наказом Міністерства оборони України від 17.08.2017 року №440 та положення про військове (корабельне) господарство у Збройних Силах України затвердженого наказом Міністра оборони України від 16.07.1997 року №300, таким чином військовослужбовець не виконав наказ командира військової частини та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.172-10 КУпАП.

ОСОБА_1 в судову засідання свою вину не визнав в повному обсязі та суду пояснив, що він не відмовився виконувати наказ, з якии йому не було ознайомлено.

Відповідно до ч.1 ст.276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Відповідно до вимог ст.245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне і повне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Дослідивши докази, вислухавши пояснення ОСОБА_1 , суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 252, 280 КУпАП України, при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому, спрощений підхід до розгляду справ про адміністративне правопорушення з боку судів є неприпустимим.

Так, відповідно до ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно ч.2 ст.172-10 КУпАП адміністративна відповідальність настає у разі відмови від виконання законних вимог командира (начальника), вчинене в умовах особливого періоду.

Пункт 35 закону України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» передбачає порядок віддання й виконання наказів, а саме накази віддаються, як правило, в порядку підпорядкованості. За крайньої потреби командир (начальник), старший за службовим становищем, ніж безпосередній начальник, може віддати наказ підлеглому, минаючи його безпосереднього начальника, про що повідомляє безпосереднього начальника підлеглого чи наказує підлеглому особисто доповісти своєму безпосередньому начальникові.

Наказ можна віддавати одному чи групі військовослужбовців усно або письмово, у тому числі з використанням технічних засобів зв`язку.

Наказ повинен бути сформульований чітко і не може допускати подвійного тлумачення.

З протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 ставиться в провину саме невиконання наказів командира частини.

Під наказом розуміється одна із форм реалізації владних функцій, організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських обов`язків військової службової особи, змістом якої є пряма, обов`язкова для виконання вимога начальника про вчинення або не вчинення підлеглим (групою підлеглих) певних дій по службі.

Під наказом розуміється також пряма вимога у вигляді розпорядження, вказівки, команди тощо. Наказ завжди має бути конкретним, законним і виданим тільки в межах компетенції відповідної службової особи, а наказ з фінансових, матеріально-технічних та кадрових питань, - крім того, у письмовій формі. Якщо наказ виданий з порушенням вимог, які до нього пред`являються законодавством, він є незаконним.

З огляду на вищевказане, у кожному конкретному випадку має бути з`ясовано: чи не обумовлене невиконання наказу тим, що він був сформульований невиразно, нечітко й незрозуміло, допускав подвійне тлумачення або чи не був він перешкодою для виконання наказу іншого начальника.

На переконання суду, у особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , не було умислу на вчинення інкримінованого йому адміністративного правопорушення.

За таких обставин, виходячи з загальних засад судочинства, передбачених ст.129 Конституції України, як рівність учасників та змагальність сторін, суд, беручи до уваги неспростовані доводи ОСОБА_2 , вважає що в його діях відсутня суб`єктивна сторона - умисел, а отже і склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-10 КУпАП, що відповідно до ч.1 п.1 ст.247 КУпАП є підставою закриття провадження у справі.

Відповідно до вимог ст.8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Враховуючи викладене, вважаю, що в справі про адміністративне правопорушення підлягає застосуванню положення ст.62 Конституції України про те, що винуватість особи повинна бути доведена у встановленому законом порядку. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

На підставі наведеного, суд дійшов висновку про закриття провадження у справі щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.172-10 КУпАП, оскільки в інкримінованих йому діях відсутній склад адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст.247,284 КУпАП, суддя,-

П О С Т А Н О В И В :

Провадження про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.172-10 КУпАП ОСОБА_1 на підставі п.1 ч.1 ст.247 КпАП України закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена прокурором, особою, щодо якої її винесено, а також потерпілим протягом десяти днів з дня винесення постанови до Житомирського апеляційного суду.

Суддя: І.В.Зубчук