Справа № 942/113/20
Провадження № 33/810/41/20
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справах Луганського апеляційного суду Руденко В.В., за участю:

секретаря судового засідання - Шопіної А.М.

особи, що притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Компанієць В.В.

розглянувши «22» травня 2020 року у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Сєвєродонецьк Луганської області в режимі відеоконференції з Новопсковським районним судом Луганської області апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який не працює, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на постанову судді Новопсковського районного суду Луганської області від 25 лютого 2020 року по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі- КУпАП),-

В С Т А Н О В И В :

Постановою судді Новопсковського районного суду Луганської області від 10 лютого 2020 року визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 420 грн. 40 коп.

У постанові суду зазначено, що 25 січня 2020 року о 10 год. 30 хв. в Новопсковському районі в с. Донцівка по вул. Українська ОСОБА_1 керував автомобілем GEELY MK -7151 A. н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці). Від проходження у передбаченому законом порядку медичного огляду на стан сп`яніння відмовився у присутності двох свідків: ОСОБА_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , та ОСОБА_3 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

В апеляційній скарзі особа, яка притягається до відповідальності - ОСОБА_1 порушує питання про скасування постанови Новопсковського районного суду Луганської області від 25.02.2020 року та просить закрити провадження по справі за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 зазначив, що під час судового розгляду він поясняв про порушення працівниками поліції вимог щодо порядку оформлення матеріалів за ознаками адміністративного правопорушення по ч.1 ст.130 КУпАП через відсутність на місці складання протоколу одного із свідків. Вказує, що свідок ОСОБА_3 не була присутня при складанні протоколу, а також відсутня на відеозаписі, доданому до протоколу. Апелянт посилається на те, що суд не перевірив надані ним пояснення щодо відсутності на місці складання протоколу свідка ОСОБА_3 та не викликав її й не допитав у залі судового засідання, а тому вважає, що суд прийшов до помилкових висновків про наявність в його діях ознак адміністративного правопорушення.

Крім того апелянт стверджує, що в матеріалах справи відсутнє направлення на огляд відносно нього з метою виявлення стану сп`яніння, а тому вважає, що поліцейський у встановленому законом порядку не направляв його, як водія, у заклад охорони здоров`я для проходження огляду на стан сп`яніння, що є порушенням «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції».

Посилаючись на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 15.11.2018 по справі №524/5536/17, ЗУ «Про судоустрій та статус суддів», а також на ЗУ «Про Національну поліцію», наказ Департаменту патрульної поліції НПУ №100 від 03.02.2016 року та наказ Департаменту патрульної поліції НПУ №14/1 від 24.11.2015 року, наголошує, що відеозапис доданий до протоколу не може бути визнаний належним та допустимим доказом, оскільки не містить даних технічного приладу, за допомогою якого цей відеозапис було здійснено, відсутня дата здійснення відеозапису та цей запис складається з декількох окремих відеофайлів.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його захисник підтримали викладені в апеляційній скарзі доводи, наполягали на скасуванні рішення суду першої інстанції та просили провадження про справі закрити за відсутністю доказів складу правопорушення.

При цьому ОСОБА_1 апеляційному суду пояснив, що свою провину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, не визнає. Стверджує, що 25 січня 2020 року його дійсно зупинили працівники поліції за те, що він не був пристебнутий паском безпеки. При цьому вимагали від нього гроші, а потім запропонували пройти медичний огляд на стан сп`янінні за допомогою алкотеста «Драгер». Він відмовився надавати поліцейським неправомірну вигоду та наполягав проїхати до медичного закладу для проходження медичного огляд на стан сп`янінні, але йому було відмовлено, що повинно бути зафіксовано на відеозапису подій. Отже стверджує, що за наведених обставин він не відмовлявся пройти медичний огляд у встановленому законом порядку. Наполягає, що на місці події був лише один свідок - чоловік, якого зупинили на дорозі працівники поліції. Другого свідка ОСОБА_3 не було та в його присутності ніякий протокол не складався і йому не надавався. Натомість пояснив, що про вимагання від нього працівниками поліції неправомірної вигоди він у суді першої інстанції не розповідав та із офіційною заявою на незаконні дії поліцейських нікуди не звертався.

Окрім того ОСОБА_1 заперечував правильність викладених в оскаржуваній постанові місцевого суду його позиції та пояснень щодо визнання ним вини у скоєнні правопорушення та його клопотань про виклик свідків. Натомість надати аргументованих пояснень, чому про це не зазначено в його апеляційній скарзі, ОСОБА_1 не зміг.

Вислухавши пояснення учасників судового провадження та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає апеляційну скаргу такою, що задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями ст.ст.245,252,280 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Орган (посадова особа) приймає рішення на підставі досліджених доказів, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому положеннями статті 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно вимог ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Апеляційний суд вважає, що наведених вимог закону місцевим судом дотримано у повному обсязі.

Як убачається з оскаржуваної постанови місцевий суд в повному обсязі виконав вимоги ст.280 КУпАП, всебічно дослідив матеріали справи та обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, пославшись у своїй постанові на надані ОСОБА_1 у судовому засіданні пояснення, а також на досліджені під час судового розгляду належні та допустимі докази, зокрема: письмові пояснення свідків ОСОБА_2 і ОСОБА_3 ; протокол про адміністративне правопорушення серії БР №032586 від 25.01.2020 та відеозаписами до нього.

Так, із змісту наведених у оскаржуваному рішенні місцевого суду показань ОСОБА_1 , допитаного під час судового розгляду, слідує, що свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП він визнав та суду пояснив, що 25 січня 2020 року він їхав до с.Кам`янка та його по дорозі зупинили працівники поліції і запропонували пройти медичний огляд на стан алкогольного сп`яніння, але він відмовився. При цьому вказав, що свідок ОСОБА_3 присутнім не був, був лише один чоловік. Просив не позбавляти його права керування транспортними засобами, оскільки має на утриманні двох неповнолітніх дітей.

Зміст апеляційної скарги ОСОБА_1 свідчить про те, що ним не оспорюється правильність викладених судом у постанові його показань, а тому приймаються апеляційним судом як достовірні.

Крім того, із змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії БР№032586 від 25.01.2020 року, складеного відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП (а.с.3), вбачається, що 25 січня 2020 року о 10 год. 30 хв. в Новопсковському районі в с. Донцівка по вул. Українська гр. ОСОБА_1 керував автомобілем GEELY MK -7151 A. н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці). Від проходження у передбаченому законом порядку медичного огляду на стан сп`яніння відмовився у присутності двох свідків: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , чим водій ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.5. ПДР України;

Ці обставини підтверджуються письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.5-6), з яких вбачається, що в їх присутності громадянин ОСОБА_1 на вимогу працівників поліції пройти у встановленому законом порядку огляд на стан сп`яніння на місці за допомогою алкотесту «Драгер» або у закладі охорони здоров`я відмовився. Також відмовився підписувати протокол та отримувати його копію.

У відповідності до ч.1 ст.40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:

1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб;

2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Судом апеляційної інстанції були відтворені відеозаписи з нагрудних камер спостереження працівників патрульної поліції, які містяться у п`яти файлах на трьох DVD дисках, долучених до матеріалів справи (а.с.7-9) та на яких зафіксовано рух автомобілю «GEELY MK -7151», д.н.з. НОМЕР_1 по польовій дорозі попереду службового автомобіля поліцейських. Після зупинки автомобіля із-за керма вийшов ОСОБА_1 , більше ніхто не виходив та у салоні автомобіля не перебував. На відеофайлах №20200125_105000 від 26.01.2020 та №20200125_101305 від 26.01.2020 зафіксовано, що ОСОБА_1 під час спілкування з патрульними поліцейськими мав візуальні ознаки сп`яніння: млява мова і порушення координації рухів, та висловлювався на адресу поліцейських нецензурною лайкою. На неодноразові пропозиції працівників поліції пройти огляду на встановлення стану сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «Drager Alcotest» або у найближчому медичному закладі Новопсковського району, водій ОСОБА_1 відмовився, стверджував, що не керував ТЗ та продовжував нецензурно лаятись на поліцейських, що підтверджується відеофайлом №20200125_104427 від 26.01.2020.

Аналізуючи відеозапис до протоколу про адміністративне правопорушення серії БР №032586 від 25.01.2020, суддя місцевого суду у своїй постанові зазначив, що працівники поліції пропонували ОСОБА_1 пройти медичний огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою «Драгер». У відповідь ОСОБА_1 висловився нецензурною лайкою на адресу поліцейських та запитав « О , то були свідки?», на що поліцейський відповів «Так, то були свідки», що підтверджується переглянутими апеляційним судом відеофайлами №20200125_110253 від 26.01.2020 та №20200125_110710 від 26.01.2020. Після чого ОСОБА_1 був відсторонений від керування ТЗ.

Водночас апеляційний суд вважає безпідставними аргументи ОСОБА_1 та його захисника про те, що ці відеозаписи не можуть бути визнані допустимими доказами через відсутність відомостей про технічний прилад, за допомогою якого його було здійснено, дати здійснення відеозапису та наявності декількох окремих відеофайлів, оскільки вони не потягли за собою спотворення доказів і не вплинули на доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, за наявності інших наведених доказів по справі у їх сукупності. Ці фактичні дані були перевірені судом апеляційної інстанції та спростовують твердження ОСОБА_1 про те, що на місці події під час складання стосовно нього протоколу був присутній лише один свідок та що він наполягав на проходженні медичного огляду на стан сп`яніння у закладах охорони здоров`я.

За наведених обставин у суду першої інстанції не було необхідності у виклику в судове засідання та допиті свідків ОСОБА_2 і ОСОБА_3 з приводу обставин, які зазначені у їх письмових поясненнях, відображені у протоколі про адміністративне правопорушення та які не оспорювалися самим ОСОБА_1 під час судового розгляду, а отже у судді місцевого суду не викликало сумніву щодо достовірності даних, які містяться в матеріалах справи. Такі сумніви відсутні й у апеляційного суду, а тому не вбачається підстав для виклику до суду апеляційної інстанції та допиті вказаних свідків, на чому наполягала сторона захисту.

Про відсутність підстав для витребування з відділу поліції копій файлів з носія інформації свідчить і той факт, що під час розгляду справи в суді першої інстанції ОСОБА_1 не ставив під сумнів відеозаписи, які долучені до протоколу про адмінправопорушення (а.с.7,8,9) та які були досліджені судами першої та апеляційної інстанцій, і які не мають на собі відомостей щодо їх вибірковому монтажу, про що вказувала сторона захисту.

Водночас суд апеляційної інстанції враховує, що сам ОСОБА_1 , так і його захисник Компанієць В.В., під час розгляду справи в суді першої інстанції не були обмежені у своїй процесуальній можливості надавати докази або заявляти відповідні клопотання про виклик свідків чи витребування доказів для доведення перед судом своєї версії подій, але не скористалися цим. При цьому обізнаність ОСОБА_1 про свої процесуальні права у судовому засіданні підтверджується наявними в матеріалах справи пам`ятками про роз`яснення йому прав, передбачених ст.268 КУпАП (а.с.13, 18).

Твердження захисника Компанійця В.В. під час апеляційного розгляду про те, що його повноваження по захисту інтересів ОСОБА_1 в місцевому суді були обмежені лише ознайомленням з матеріалам справи є безпідставними та не відповідають матеріалам справи. Згідно договору про надання правової допомоги від 10.02.2020 року, укладеного між адвокатом Компанієць В.В. та Білоусом Д.Є. (а.с.17), захисник брав на себе зобов`язання ознайомитися з матеріалами справи, а також захищати інтереси ОСОБА_1 у Новопсковському районному суді Луганської області під час розгляду справи за ч.1 ст.130 КУпАП. Натомість, як свідчать матеріли справи, буд-яких клопотань про виклик свідків або витребування доказів захисник до місцевого суду не подавав.

Згідно з п.2.5 «а» ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Отже, вищенаведені докази апеляційний суд вважає належними та допустимими в контексті статей 251, 252 КУпАП, а їх сукупність достатньою для правильності висновків суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, яке виразилося у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Суд апеляційної інстанції відкидає, як аргументи невинуватості, доводи ОСОБА_1 про недотримання працівниками поліції вимог ч.ч. 5,6 ст.266 КУпАП через відсутність направляння його для проходження медичного огляду до закладу охорони здоров`я, з огляду на наступне.

За приписами частини 2,3 ст.266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.

У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Згідно з пунктами 6,7 розділу I Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (далі- Інструкція), затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015р. №1452/735, огляд на стан сп`яніння проводиться:

поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі - спеціальні технічні засоби);

лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - заклад охорони здоров`я).

Отже, системний аналіз наведених законодавчих норм дає можливість зробити висновок, що законодавцем визначено два альтернативних способи проведення огляду водіїв на стан сп`яніння, - або поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, або лікарем закладу охорони здоров`я.

При цьому норма закону, яка зобов`язує патрульного поліцейського направити водія на медичний огляд до закладу охорони здоров`я, на переконання апеляційного суду, має місце виключно у разі:

- відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу;

- його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським.

Оскільки надані суду матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_1 відмовився від пропозиції патрульного поліцейського пройти медичний огляд на стан сп`яніння на місці зупинки ТЗ або у найближчому закладі охорони здоров`я, суд апеляційної інстанції не вбачає в даному випадку порушень визначеного порядку проведення огляду водіїв на стан сп`яніння, що ставило б під сумнів правильність висновків місцевого суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчинені ним адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП.

Сам факт перебування у стані алкогольного сп`яніння та відмови від проходження огляду на стан сп`яніння у визначеному законом порядку ОСОБА_1 не заперечується в апеляційній скарзі, а факт його керування транспортним засобом за обставин, встановлених рішенням суду першої інстанції, доводиться дослідженими судом належними, допустимими та достатніми доказами у їх сукупності.

Таким чином, на переконання апеляційного суду, суддя місцевого суду, дотримуючись принципу неупередженості та об`єктивності, з дотриманням вимог статей 245, 251, 252, 280 КУпАП, дав належну оцінку наявним у справі доказам у їх сукупності та дійшов обґрунтованих висновків про доведеність вини ОСОБА_1 «поза будь-яким розумним сумнівом» у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а тому підстав для закриття провадження у справі суд апеляційної інстанції не вбачає.

У відповідності до положень ст.23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчинення нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Апеляційний суд вважає, що суддею місцевого суду при постановленні рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП та при накладенні на винну особу адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строк на один рік, у повній мірі враховані загальні принципи та правила накладення стягнення, передбачені ст.23 та ст.ст.33-35 КУпАП, а також враховано підвищений рівень суспільної небезпеки скоєного винною особою адміністративного правопорушення.

Підсумовуючи вищенаведене апеляційний суд дійшов висновків, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають, а постанова судді Новопсковського районного суду Луганської області від 25.02.2020 року є законною, обґрунтованою та належним чином мотивованою, підстав для її зміни або скасування не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову судді Новопсковського районного суду Луганської області від 25 лютого 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДЯ ЛУГАНСЬКОГО

АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ В.В. РУДЕНКО