Справа № 263/2910/20
Провадження № 3/263/1227/2020
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2020 року Суддя Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області Папаценко Павло Ілліч, розглянувши матеріали, які надійшли з Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , за ч.3 ст.178, ст.185 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В :

До Жовтневого районного суду м.Маріуполя надійшли дві справи про адміністративні правопорушення щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинені адміністративні правопорушення, передбачені ч.3 ст.178, ст.185 КУпАП.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 28.02.2020 року серії АА №322544, ОСОБА_1 28 лютого 2020 року о 21-00 годині на зупинці громадського транспорту за адресою: м.Маріуполь, вул.Кримська, буд.34 розпивав пиво «Десант», ємкістю 1 л., вміст спирту 8 проміле, двічі протягом року.

Своїми діями ОСОБА_1 скоїв адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.3 ст.178 КУпАП.

Крім того, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 28.02.2020 року серії ГП №126717, ОСОБА_1 28.02.2020 року о 21-05 годині за адресою: м.Маріуполь, вул.Кримська, біля буд.34, розпивав пиво марки «Десант» на зупинці громадського транспорту, помітив працівників поліції, намагався втекти з місця скоєння правопорушення, на законну вимогу поліцейського зупинитись та пред`явити документи не реагував, чим вчинив злісну непокору працівникам поліції.

Своїми діями ОСОБА_1 скоїв адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст.185 КУпАП.

03 квітня 2020 року постановою судді Жовтневого районного суду м.Маріуполя вищевказані справи об`єднані у єдине провадження №3/263/1227/2020 (справа №263/2910/20).

ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляд справи був повідомлений у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод (далі Конвенція), встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Ратифікуючи Конвенцію, Україна взяла на себе обов`язки гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

Поняття справедливого судового розгляду передбачає можливість для особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, бути присутнім на засіданні. Ця можливість випливає із об`єкта і цілі ст. 6 ЄСПЛ, оскільки здійснення прав, гарантованих ст. 6 Конвенції, передбачає можливість вказаної особи бути вислуханою, а також необхідність перевірити точність її тверджень і співставити їх з матеріалами судової справи.

Разом з тим, керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суд виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції в праві встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентним є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Круз протии Польщі» від 19.06.2001 року. У вказаному Рішенні зазначено, що право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики ЄСПЛ вбачається, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом та потребою з боку держави регулювання доступу до суду.

Отже, обставини неявки у судові засідання ОСОБА_2 , якому було відомо про складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення та направлення складених матеріалів до суду, повідомлено про місце та час судового розгляду, дають підстави стверджувати про неналежне здійснення ним своїх процесуальних прав і виконання процесуальних обов`язків.

За зазначених обставин, суд вважає, що ОСОБА_1 був своєчасно та належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, у зв`язку з чим, згідно зі ст.268 КУпАП, справа розглянута на підставі матеріалів, які маються у справі.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що у діях ОСОБА_1 вбачається склад адміністративних правопорушень, передбачених ч.3 ст.178, ст.185 КУпАП, його вина у скоєнні адміністративних правопорушень, підтверджується протоколами серії АА №322544 від 28.02.2020 року та протоколом серії ГП №126717 від 28.02.2020 року, протоколом про адміністративне затримання серії АА №022965 від 28.02.2020 року, рапортами працівників поліції, адмінпрактикою.

Відповідно до вимог ч.2 ст.36 КУпАП якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

При обранні міри адміністративного стягнення враховуються обставини та характер вчиненого правопорушення, ступень провини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності і дані про його особу, вважаю за необхідне накласти на правопорушника адміністративне стягнення, яке буде достатнім та необхідним для запобігання вчинення ним у подальшому адміністративних правопорушень та призначити покарання у вигляді штрафу у межах санкції статті.

Згідно з вимогами ст. 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення суддею постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягненню.

Керуючись ст.ст. 173, 185, 221,280-284 КпАП України, суддя

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , визнати винним у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ч.3 ст.178, ст.185 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у дохід держави у розмірі 8 (восьми) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 136,00 (сто тридцять шість) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , судовий збір на користь держави у розмірі 420,40 грн.

Постанова може бути оскаржена до Апеляційного суду Донецької області через Жовтневий районний суд м. Маріуполя протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя: П.І.Папаценко