Справа №461/1795/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2020 року м.Львів.

Cуддя Галицького районного суду м. Львова Юрків О.Р., за участю представника Галицької митниці Держмитслужби Лубоцького Б.І., захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - адвоката Бориславського А.Л., розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно:

ОСОБА_1 , громадянина України, приватного підприємця, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 виданий 09.07.2018 р., органом 2610

за ч.1 ст.483, Митного кодексу України,-

ВСТАНОВИВ:

відповідно до протоколу про порушення митних правил від 07.02.2020 року № 0414/20900/20, 07.02.2019 року о 01 год. 46 хв., в зону митного контролю МАПП «Рава-Руська-Хребенне» митного поста «Рава-Руська» Галицької митниці Держмитслужби смугою руху «зелений коридор», заїхав транспортний засіб автомобіль «Land Rover Defender», р.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 з двома пасажирами ( ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ), що слідували з Республіки Польща в Україну з приватної поїздки.

Як зазначено в протоколі про порушення митних правил «громадянин України ОСОБА_1 вчинив дії спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, тобто з використанням засобів або способів, що утруднюють виявлення таких товарів».

Своїми діями заявив про відсутність будь-яких товарів, які підлягають обов`язковому декларуванню та оподаткуванню.

Захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, адвокат Бориславський А.Л., під час розгляду справи факт вчинення правопорушення заперечив, з мотивів, наведених у письмових запереченнях тапросив звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності та закрити провадження у справі, у зв`язку з відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.483 МК України.

Представник Галицької митниці Держмитслужби підтримав протокол про порушення митних правил та просив ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.483 МК України, оскільки у матеріалах справи є достатні докази, що підтверджують наявність у його діях складу вказаного правопорушення і визначити міру стягнення.

Заслухавши думку представника Галицької митниці Держмитслужби, пояснення захисника - адвоката Бориславського А.Л., дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази митного органу та зібрані стороною захисту в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.1 Митного кодексу України (надалі - МК України), законодавство України з питань державної митної справи складається з Конституції України, цього Кодексу, інших законів України, що регулюють питання, зазначені у статті 7 цього Кодексу, з міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів.

У відповідності до ч.2 ст.7 КУпАП провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Положеннями п.3 ч.1 ст.8 МК України визначено, що державна митна справа здійснюється на основі принципів законності та презумпції невинуватості.

Відповідно до статті 458 МК України порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх митним органам для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на митні органи МК чи іншими законами

Суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення, відповідно до вимог ст.280 КУпАПзобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд вважає за необхідне згідно зі ст. 487 МК України, застосувати норми Кодексу України про адміністративні правопорушення (КУпАП).

При цьому, за змістом ст. 278 КУпАП, при підготовці до розгляду справи суддя повинен перевірити правильність складення протоколу про адміністративне правопорушення.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях вказав, що термін «кримінальне правопорушення», що міститься у ст.2 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), має автономне значення і охоплює суворі за своїми наслідками види адміністративних стягнень, до яких належать адміністративний арешт та значні адміністративні штрафи, які фактично носять кримінальний характер з усіма гарантіями ст. 6 Конвенції, а справи щодо їх застосування в силу суворості таких санкцій за суттю є кримінальними (пункти 82, 83 Рішення у справі «Енгель та інші проти Нідерландів» від 8 червня 1976 року, пункт 55 Рішення у справі «Гурепка проти України» від 6 вересня 2005 року, пункт 38 Рішення у справі «Менаріні проти Італії» від 27 вересня 2011 року).

Відповідно до ст. 495 МК України протокол про порушення митних правил є джерелом доказів у справі.

Протокол про порушення митних правил є не тільки джерелом доказів у справі, але й актом обвинувачення у вчиненні конкретного адміністративного правопорушення.

Частиною першою статті 483 МК України передбачено відповідальність особи за переміщення або дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, тобто з використанням спеціально виготовлених сховищ (тайників) та інших засобів або способів, що утруднюють виявлення таких товарів, або шляхом надання одним товарам вигляду інших, або з поданням митному органу як підстави для переміщення товарів підроблених документів чи документів, одержаних незаконним шляхом, або таких, що містять неправдиві відомості щодо найменування товарів, їх ваги або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача, кількості вантажних місць, їх маркування та номерів, неправдиві відомості, необхідні для визначення коду товару, згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості.

У цьому розумінні переміщення або дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю може бути вчинено одним із способів, перелічених у ст. 483 МК України.

Переміщення предметів із приховуванням від митного контролю це їх переміщення через митний кордон:

із використанням тайників або інших засобів, що утруднюють їх виявлення використанням інших засобів, що утруднюють виявлення предметів (тобто фізичне приховування), має визнаватися, зокрема, потрібно затратити зусилля для приховування (зокрема щось розібрати, розкрутити, розшити і т.д.). Необхідно застосувати інструменти чи механізми і затратити людську працю (викрутки чи інші інструменти).

шляхом надання одним предметам вигляду інших;

з поданням до митного органу України як підстави для переміщення предметів підроблених документів або таких, що одержані незаконним шляхом, містять неправдиві дані чи є підставою для переміщення інших предметів.

Разом з тим, як вбачається з протоколу про про порушення митних правил від 07 лютого 2020 року № 0414/20900/20, автозапчастини в асортименті (об`ємні за розміром і вагою) знаходились в багажному відділенні та в салоні автомобіля, а відтак такі знаходились у вільному доступі, а тому їх виявлення не потребувало жодних зусиль чи використання спеціальних засобів. Дії ОСОБА_1 невірно кваліфіковані за ч.1 ст. 483 МК України, оскільки матеріалами справи не доведено, що останній вчинив дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон з приховуванням від митного контролю шляхом використання способів, що утруднюють виявлення таких товарів.

Згідно ч.1 ст. 483 МК України, відповідальність настає, зокрема, за переміщення або дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, тобто з використанням спеціально виготовлених сховищ (тайників) та інших засобів або способів, що утруднюють виявлення таких товарів.

Суб`єктивна сторона вищезазначеного правопорушення характеризується прямим умислом, тобто особа, яка його вчинила, усвідомлювала обставини і характер незаконного переміщення нею товарів через митний кордон України, та бажала перемістити їх з порушенням установленого порядку.

Згідно протоколу про порушення митних правил від 07 лютого 2020 року № 0414/20900/20 ОСОБА_1 вчинив дії спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю способом, що утруднює виявлення даного товару.

Разом з тим, в протоколі про порушення митних правил не зазначено, яким чином виявлення товару в даному конкретному випадку було утруднено.

Крім цього, як вбачається з матеріалів справи, зокрема із фототаблиць поданих захисником, ОСОБА_1 здійснював перевезення товарів без використання будь-яких засобів та способів, що утруднюють виявлення таких товарів.

Таким чином, суд приходить до переконання, що товар був розміщений у пасажирському салоні транспортного засобу із вільним доступом до такого і візуально спостерігався, спеціально виготовлених сховищ (тайників) та інших засобів або способів, що утруднюють виявлення, не застосовувалось, що свідчить про відсутність обов`язкової ознаки об`єктивної сторони складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 483 МК України, а саме використання засобів та способів, що утруднюють виявлення товарів.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що дії ОСОБА_1 можуть містити ознаки іншого складу правопорушення, водночас склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1. ст.483 МК України, в діях останнього відсутній.

Суд зазначає, що не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція).

Так, ч.1 ст. 6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який … встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення». Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку».

Згідно з положеннями ч.3 ст.6 Конвенції кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя, тощо.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення.

У рішенні у справі «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ розглянув ситуацію, коли національний ініціював дослідження доказів обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому, за логікою ЄСПЛ, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч.1 ст.6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Практика Європейського Суду вказує на те, що обов`язок адміністративного органу нести тягар доведення є складовою презумпції невинності і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до скоєння порушення.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно п.4 ст.129 Конституції України, однією із засад судочинства є змагальність сторін і закон не покладає на суд обовязок збирати докази винуватості чи невинуватості особи.

Таким чином, суд прийшов до беззаперечного переконання, що обставини, які викладені в протоколі від 07 лютого2020 року № 0414/20900/20, не відображають всіх ознак складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.483 МК України, при цьому суд позбавлений права самостійно редагувати фабулу правопорушення, відображену в протоколі, або відшукувати докази на користь обвинувачення, а тому провадження у справі підлягає закриттю відповідно до п.1 ст.247КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, провадження у справі підлягає закриттю, а товар, вилучений згідно з протоколом слід повернути ОСОБА_1 .

Керуючись п.1 ч.1ст. 247 КУпАП, ст.ст.198, 222, 255, 257, 335, 483, 528 МК України, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 483 МК України закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Товар, вилучений згідно протоколу про порушення митних правил від 07 лютого 2020 року № 0414/20900/20: автозапчастини в асортименті повернути ОСОБА_1 для належного митного оформлення або для вивезення за межі митної території України.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом десяти діб з дня винесення постанови через Галицький районний суд м. Львова.

Суддя О.Р. Юрків.