Справа № 793/10/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.05.2020 року м.Христинівка

Суддя Христинівського районного суду Черкаської області Орендарчук М.П., при секретарі Карбівській Я.Є., за участі прокурора Швеця Є.О., особа яка притягується до адміністративної відповідальності в режимі відео конференції в залі Монастирищенського районного суду Черкаської області Дзірун З.В., розглянувши в залі суду м.Христинівка справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла від управління захисту економіки в Черкаській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України, відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с.Нове Місто Монастирищенського району Черкаської області, громадянка України, присяжна Монастирищенського районного суду Черкаської області, проживаюча по АДРЕСА_1 , за ч.1 ст.172-6 КУАП,-

ВСТАНОВИВ:

Згідно зі складеним протоколом про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 , будучи присяжною, здійснювала обов`язки судді Монастирищенського районного суду Черкаської області та відповідно до підпункту «г» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», була суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією, в порушення вимог ч.1 ст.45 ЗУ «Про запобігання корупції», без поважних причин, несвоєчасно подала декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2017 рік, ( граничний термін Законом визначено 31.03.2018), а декларація фактично подана 06.04.2018, чим вчинила адміністративне правопорушення за ч. ч.1 ст. 172-6 КУпАП.

Права особі, яка притягується до адміністративної відповідальності у відповідності до ст. 268 КупАП судом роз`яснено.

Відповідальним працівником поліції дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч.1 ст. 172-6 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_1 , не визнала себе виною, зазначила, що у неї, не має навичок роботи з комп`ютером, а тому вона позбавлена можливості самостійно скласти та подати декларацію у електронному вигляді. Щоб виконати свій обов`язок вона у березні 2018 року звернулася до фахівців у сфері ІТ- технологій з проханням скласти та подати е-декларацію. У неї не було умислу на порушення вимог фінансового контролю, що підтверджується фактом подачі декларації із запізненням, окрім того її не роз`яснювалось порядок та строки подачі відповідних декларацій.

Прокурор ОСОБА_2 висловив думку про доведеність вини ОСОБА_1 , і просив притягнути його до відповідальності за ч.1 ст. 172-6 КУпАП.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КУпАП).

Відповідно до ст. 2 КУпАП, законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України. Закони України про адміністративні правопорушення до включення їх у встановленому порядку до цього Кодексу застосовуються безпосередньо.

Положення ст. 7 КУпАП передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

У відповідності до вимог ч.1 ст.9 КУпАП адміністративне правопорушення (проступок) - це протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свобод громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 23 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Статтею 62 Конституції України встановлено презумпцію невинуватості. Обов`язок встановлення всіх обставин умовного правопорушення та доведення вини особи покладається на сторону обвинувачення. Всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з ч. 2 ст. 6 Конвенції кожен обвинувачений у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд при оцінці доказів повинен керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

Згідно ч. 1 ст.172-6 КУпАП відповідальність настає у разі несвоєчасного подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи не прямого умислу, вчинення діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

При цьому діяння, передбачені ст. 172-6 КУпАП, є діяннями з формальним складом, які можуть бути вчинені тільки умисно.

Вирішуючи питання про наявність в діях конкретної особи складу адміністративного правопорушення, крім іншого, необхідно враховувати наявність суб`єктивної сторони даного правопорушення.

Інтелектуальний момент прямого умислу полягає в усвідомленні особою протиправного характеру своєї дії чи бездіяльності та передбачення її шкідливих наслідків.

Усвідомлення означає не лише розуміння фактичних обставин вчиненої дії чи бездіяльності, які стосуються об`єкта, предмета, об`єктивної сторони складу конкретного проступку, а й певне розуміння його шкідливих наслідків. Здебільшого наявність усвідомлення винним шкідливих наслідків своїх дій чи бездіяльності є очевидною, про що свідчать фактичні обставини справи. Якщо особа цього не усвідомлює, то це може свідчити про її неосудність або про відсутність умислу при вчиненні правопорушення.

Передбачення - це розумове уявлення особи про результати своєї дії (бездіяльності). При вчиненні правопорушення винний усвідомлює зміст конкретних наслідків своїх дій, шкідливість їх наслідків (шкоду, яка буде заподіяна об`єктам посягання), а також неминучість або можливість настання таких наслідків. Отже, передбаченням винного охоплюється в загальних рисах і причинний зв`язок між дією (бездіяльністю) та наслідками.

Вольовий момент прямого умислу характеризується бажанням настання шкідливих наслідків. Під бажанням розуміють прагнення досягти конкретного результату, що передбачає свідому і цілеспрямовану діяльність особи. Бажання - це воля, спрямована на досягнення чітко визначеної мети.

Вказана позиція визначена в роз`ясненнях Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов`язані з корупцією» від 22.05.2017 року Конституційним Судом України в рішенні від 06.10.2010 року (справа N 1-27/2010). Аналогічної позиції дотримується Верховний суд при розгляді справи №814/886/17.

Отже, для притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.172-6 КУпАП має бути встановлено і доведено, що особа, уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, знала про обов`язок подати декларацію, передбачену ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», про строк її подання, проте усвідомлено з будь-яких мотивів вирішила не подавати декларацію і умисно не подала її.

Усі дії по проведенню перевірки, у тому числі після встановлення, що суб`єкт декларування несвоєчасно подав декларацію, чи не повідомив про суттєві зміни в майновому стані, уповноважені здійснювати виключно посадові особи НАЗК, у тому числі і вирішувати питання щодо притягнення особи до відповідальності.

Відповідно до ч.1 ст.45 Закону України «Про запобігання корупції», особи, зазначені у пункті 1, підпунктах «а» і «в» пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3 цього Закону, зобовязані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

Згідно з положеннями ст. 48 цього Закону НАЗК проводить щодо декларацій, поданих суб`єктами декларування, такі види контролю:

1) щодо своєчасності подання;

2) щодо правильності та повноти заповнення;

3) логічний та арифметичний контроль.

Порядок проведення передбачених цієї статтею видів контролю, а також повної перевірки декларації визначається самим НАЗК.

Статтею 49 Закону України «Про запобігання корупції» передбачено, що державні органи, органи влади Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, а також юридичні особи публічного права зобов`язані перевіряти факт подання суб`єктами декларування, які в них працюють (працювали або входять чи входили до складу утвореної в органі конкурсної комісії, до складу Громадської ради доброчесності, відповідних громадських рад, рад громадського контролю, утворених при державних органах), відповідно до цього Закону декларацій та повідомляти НАЗК про випадки неподання чи несвоєчасного подання таких декларацій у визначеному ним порядку.

НАЗК перевіряє факт подання відповідно до цього Закону декларацій особами, зазначеними у п. 5 ч. 1 ст. 3 цього Закону.

Якщо за результатами контролю встановлено, що суб`єкт декларування не подав декларацію, НАЗК письмово повідомляє такого суб`єкта про факт неподання декларації, і суб`єкт декларування повинен протягом десяти днів з дня отримання такого повідомлення подати декларацію в порядку, визначеному ч. 1 ст. 45 України «Про запобігання корупції».

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Верховний Суд під час розгляду справи № 200/18903/17,зазначив, що для притягнення особи до кримінальної відповідальності за ст. 366-1 КК України має бути встановлено і доведено, що особа, уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, знала про обов?язок подати декларацію, передбачену ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», про строк її подання, проте усвідомлено з будь-яких мотивів вирішила не подавати декларацію і умисно не подала її.

У матеріалах справи відсутні достовірні і переконливі докази «поза розумним сумнівом» того, що ОСОБА_1 знала про обов`язок подати декларацію, передбачену ч. 1 ст. 45 Закону «Про запобігання корупції"» до 1 квітня 2018 року або отримувала повідомлення НАЗК про факт неподання декларації.

Сама ОСОБА_3 у судовому засіданні категорично заперечувала умисел на вчинення адміністративного правопорушення та підтвердила відсутність умислу на неподання реєстрації її поданням.

За таких обставин суд доходить висновку, що належні докази вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП не надані, а тому в її діях відсутній склад цього адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 247, 252, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя

П О С Т А Н О В И В:

Провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП, закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду.

Скаргу на постанову у справі, може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, через районний суд. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу про апеляційне оскарження, не було подано.

Суддя: М. П. Орендарчук