Справа № 299/233/20
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А
І м е н е м У к р а ї н и
14.05.2020 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І.В., за участю секретаря судового засідання Костюк Л. А., особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1 ,
в с т а н о в и в :
постановою судді Виноградівського районного суду Закарпатської області від 29 січня 2020 року
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , зареєстрований у АДРЕСА_2 , зі слів проживаючий АДРЕСА_3 , гр. України, українець, місце служби і посада: військова служба за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 , моторист лісозаготівельного відділення взводу інженерних конструкцій інженерно-технічної роти,
визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 172-11 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у виді арешту з утриманням на гауптвахті строком на 7 діб.
Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 420,40 грн..
Згідно постанови, 08.01.2020 старший солдат ОСОБА_1 , будучи військовослужбовцем за контрактом військової служби військової частини НОМЕР_1 , в умовах особливого періоду, самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 за адресою АДРЕСА_4 , аж до 08 год. 50 хв. 10.01.2020, чим вчинив передбачене ч. 4 ст. 172-11 КУпАП військове адміністративне правопорушення.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує на те, що постанова судді є незаконною. Стверджує, що як під час складання протоколу, так і в суді першої інстанції його не було ознайомлено з передбаченими ст. 268 КУпАП правами й не роз`яснено можливість скористатись послугами адвоката. Посилається на те, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 172-11 КУпАП. Стверджує, що його нез`явлення у військову частину пов`язане з поважними причинами, оскільки 08.01.2020 приблизно о 13 годині він поїхав на обід у с. Дийда Берегівського району, де проживає, про що доповів виконуючому обов`язки командира військової частини, однак, прибувши додому приблизно о 16 годині та пообідавши, уже не мав змоги повернутися у військову частину, а 09.01.2020 мав на меті приїхати у військову частину, але в нього не було можливості це зробити через те, що напередодні внаслідок ДТП вийшли з ладу 4 автобуси. При цьому, зазначає, що прибув на службу 10.01.2020, а 08-09.01.2020, під час його знаходження вдома, йому ніхто не дзвонив. Разом із тим, посилається на те, що твердження про те, що його діяння вчинене в умовах особливого періоду є неправильним, оскільки на Закарпатську області не поширюється дія ООС. Крім того, вказує на те, що оскільки закінчення строку на апеляційне оскарження припадає на вихідний день, то останнім днем строку на подання апеляційної скарги є наступний за ним робочий день 10.02.2020. Просить поновити йому строк на апеляційне оскарження, постанову судді скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю в його діях складу передбаченого ч. 4 ст. 172-11 КУпАП адміністративного правопорушення.
Заслухавши доповідь судді про суть оскаржуваної постанови та доводи апеляційної скарги, пояснення ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд прийшов до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження є безпідставним, оскільки строк на апеляційне оскарження ОСОБА_1 не пропущено з огляду на наступне. Як убачається з матеріалів справи оскаржувана постанова винесена 29.01.2020, що свідчить про те, що строк на апеляційне оскарження закінчується 08.02.2020, який є вихідним днем, що в свою чергу свідчить про те, що останнім днем строку на апеляційне оскарження судового рішення є наступний за ним робочий день 10.02.2020, день у який подано апеляційну скаргу до суду першої інстанції, що підтверджується наявним на першій сторінці апеляційної скарги штампом вхідної кореспонденції.
Зі змісту складеного щодо ОСОБА_1 протоколу та оскаржуваної постанови вбачається, що фактичними обставинами вчинення ОСОБА_1 правопорушення є те, що 08.01.2020 старший солдат ОСОБА_1 , будучи військовослужбовцем за контрактом військової служби військової частини НОМЕР_1 , в умовах особливого періоду, самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 за адресою АДРЕСА_4 , аж до 08 год. 50 хв. 10.01.2020. Дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ч. 4 ст. 172-11 КУпАП, тобто самовільне залишення військової частини.
Відповідно до ч. 4 ст. 172-11 КУпАП настає адміністративна відповідальність за вчинення діянь, передбачених частинами першою або третьою цієї статті, вчинені в умовах особливого періоду.
За частиною 3 цієї статті відповідальність настає за самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем (крім строкової військової служби), а також військовозобов`язаним та резервістом під час проходження зборів, а також нез`явлення його вчасно без поважних причин на військову службу у разі призначення або переведення, нез`явлення з відрядження, відпустки або з лікувального закладу тривалістю до десяти діб.
Апеляційний суд, дослідивши викладені у протоколі про адміністративне правопорушення фактичні обставини скоєного діяння, наявні у справі докази, вважає, що заступник командира інженерно-технічної роти з МПЗ військової частини НОМЕР_1 лейтенант ОСОБА_2 , складаючи щодо ОСОБА_1 протокол, а суддя суду першої інстанції, визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні передбаченого ч. 4 ст. 172-11 КУпАП адміністративного правопорушення, не врахували те, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази про те, що в Закарпатській області, на території якої дислокована війська частина НОМЕР_1 , де проходив службу ОСОБА_1 , введено особливий період.
Матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять будь-яких доказів про те, що на території Закарпатської області на час вчинення ОСОБА_1 діянь, які ставляться йому в провину, тобто самовільного залишення військової частини, був введений і мав місце будь-який особливий період.
Тому, апеляційний суд вважає, що дії ОСОБА_1 безпідставно кваліфіковано за ч. 4 ст. 172-11 КУпАП як самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем (крім строкової військової служби), вчинене в умовах особливого періоду, що в свою чергу свідчить про те, що доводи апеляційної скарги в цій частині знайшли своє підтвердження.
Разом із тим, апеляційний суд, проаналізувавши викладені в складеному щодо ОСОБА_1 протоколі обставини та наявні в матеріалах справи докази, прийшов до висновку про те, що факт самовільного залишення ОСОБА_1 08.01.2020 військової частини НОМЕР_1 до 08 год. 50 хв. 10 січня 2020 року, підтверджується як протоколом № 2 від 10.01.2020, з якого убачається, що такий підписаний ОСОБА_1 , його копія ОСОБА_1 вручена й будь-яких зауважень щодо протоколу ОСОБА_1 не заявляв (а. с. 1-3), так і доданими до протоколу доказами, а саме: довідкою Форми 5, копію картки платника податків ОСОБА_1 , копією військового квитка ОСОБА_1 , доповіддю № 17 від 09.01.2020 та доповіддю № 21 від 10.01.2020 (а. с. 4 11), а також поясненнями, які ОСОБА_1 надав у судах першої та апеляційної інстанцій. Між тим, зі змісту пояснень ОСОБА_1 вбачається, що 08.01.2020, будучи старшим солдатом, військовослужбовцем за контрактом військової служби військової частини НОМЕР_1 , він самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 за адресою АДРЕСА_4 , і повернувся у розташування частини лише о 08 год. 50 хв. 10.01.2020.
З урахуванням наведеного вище, апеляційний суд вважає, що дії ОСОБА_1 свідчать про вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-11 КУпАП, а саме, самовільного залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем (крім строкової військової служби).
Доводи апеляційної скарги та надані ОСОБА_1 у ході апеляційного розгляду пояснення про те, що його нез`явлення у військову частину пов`язане з поважними причинами, оскільки 08.01.2020 приблизно о 13 годині він поїхав на обід у с. Дийда Берегівського району, де проживає, про що доповів виконуючому обов`язки командира військової частини, однак, прибувши додому приблизно о 16 годині та пообідавши, уже не мав змоги повернутися у військову частину, а 09.01.2020 мав на меті приїхати у військову частину, але в нього не було можливості це зробити через те, що напередодні внаслідок ДТП вийшли з ладу 4 автобуси, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не підтверджені будь-якими доказами й, у свою чергу, не спростовують факту самовільного залишення ОСОБА_1 військової частини. Під час розгляду справи апеляційним судом ОСОБА_1 не надав будь-які докази у підтвердження вказаних вище пояснень. Матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять і будь-яких доказів у підтвердження місця проживання ОСОБА_1 у с. Дийда Берегівського району. Окрім цього, під час розгляду справи апеляційним судом ОСОБА_1 не посилався на прізвище, ім`я та по батькові осіб (свідків), які б могли підтвердити його пояснення про те, що він відлучився з військової частини з дозволу командира військової частини.
Із цих підстав, апеляційний суд відхиляє і доводи апеляційної скарги про те, що за час відсутності ОСОБА_1 у військовій частині йому ніхто не дзвонив.
Відхиляючи вищезгадані доводи, апеляційний суд визнає їх і такими, що спрямовані виключно на ухилення ОСОБА_1 від відповідальності за вчинені ним протиправні діяння.
Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які би давали підстави вважати, що заступник командира інженерно-технічної роти з МПЗ в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_2 був упереджений при проведенні перевірки та складанні щодо ОСОБА_1 протоколу, що в нього були підстави для обмови ОСОБА_1 та фальсифікації протоколу, і що він зацікавлений у результатах розгляду справи у підтвердження таких даних у матеріалах справи відсутні які-небудь докази, і таких до апеляційної скарги не додано й на такі не посилався ОСОБА_1 під час розгляду справи апеляційним судом.
Тому, апеляційний суд приходить до висновку, що лейтенант ОСОБА_2 при виконанні своїх функціональних обов`язків діяв у межах наданих йому повноважень.
Крім того, під час апеляційного розгляду справи апеляційним судом не встановлено й даних про те, що в майора ОСОБА_3 , майора ОСОБА_4 та лейтенанта ОСОБА_5 , якими підписані доповіді від 09 та 10.01.2020, були підстави для обмови ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, такі дані в матеріалах справи також відсутні й до апеляційної скарги таких також не додано й на такі не посилався ОСОБА_1 під час розгляду справи апеляційним судом.
Доводи апеляційної скарги про те, що як під час складання протоколу, так і в суді першої інстанції ОСОБА_1 не було ознайомлено з передбаченими ст. 268 КУпАП правами й не роз`яснено можливість скористатись послугами адвоката, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не підтверджені будь-якими доказами. Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд враховує те, що в протоколі міститься підпис ОСОБА_1 , яким підтверджено факт роз`яснення йому змісту ст. 63 Конституції України та передбачених ст. 268 КУпАП прав. При цьому, враховується і те, що права та обов`язки ОСОБА_1 роз`яснено й апеляційним судом до початку розгляду апеляційної скарги, а також пояснення ОСОБА_1 про те, що подану ним апеляційну скаргу підготував адвокат.
Із вищенаведених підстав, апеляційний суд відхиляє і доводи апеляційної скарги про закриття провадження у справі за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.
Тому, апеляційний суд прийшов до висновку про необхідність перекваліфікації дій ОСОБА_1 з ч. 4 ст. 172-11 КУпАП на ч. 3 ст. цієї статті й призначення йому адміністративного стягнення у межах санкції частини 3 статті 172-11 КУпАП.
При вирішенні питання про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення, апеляційний суд враховує характер та обставини адміністративного правопорушення, дані про особу правопорушника, який має постійне місце проживання, з його слів неодноразово (приблизно 4 рази) притягувався до адміністративної відповідальності за самовільне залишення військової частини.
Також апеляційний суд враховує і те, що ОСОБА_1 не визнає вину в учиненні адміністративного правопорушення, не кається.
Тому, апеляційний суд вважає за необхідне накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у межах санкції ч. 3 ст. 172-11 КУпАП у виді арешту з утриманням на гауптвахті на строк 7 діб, яке, на переконання апеляційного суду, є необхідним і достатнім для виправлення правопорушника ОСОБА_1 та попередження вчинення ним нових адміністративних правопорушень, - справедливим.
За таких обставин постанова суду першої інстанції, відповідно до п. 4 ч. 8 та ч. 9 ст. 294 КУпАП, підлягає до зміни, а апеляційна скарга частковому задоволенню.
При оцінці доводів апеляційної скарги та прийнятті рішення, апеляційний суд враховує положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності обґрунтованих клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, тощо; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів, які б спростовували наведені вище висновки апеляційного суду, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу не заявлялось.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1 , задовольнити частково.
Постанову судді Виноградівського районного суду Закарпатської області від 29 січня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 172-11 КУпАП, - змінити: перекваліфікувати дії ОСОБА_1 з ч. 4 на ч. 3 ст. 172-11 КУпАП та призначити йому адміністративне стягнення у виді арешту з утриманням на гауптвахті строком на 7 діб.
У решті постанову залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя І. В. Стан