Справа № 591/2306/20 Провадження № 3/591/884/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2020 року м. Суми

Суддя Зарічного районного суду м. Суми Клімашевська І.В., в присутності особи, яка притягається до відповідальності ОСОБА_1 , з участю захисника адвоката Грищенка Д.М., розглянувши матеріали, які надійшли від Сумського відділу поліції ГУНП в Сумській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , гром. України, місце проживання: АДРЕСА_1 , працює ФОП « ОСОБА_2 »,

за ст. 44-3 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 15.04.2020 серії ВАБ №322455, ОСОБА_1 15.04.2020 о 14:30 год. в м. Суми по вул. Прокоф`єва, буд. 30/1, не припинив роботу клубу віртуальної реальності «Parallel» здійснював господарську діяльність з організування інших видів відпочинку та розваг, чим порушив вимоги п.п. 5 «В» п. 3 рішення Сумської міської ради № 6688-МР від 03.04.2020 року та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 44-3 КУпАП.

Представник ОСОБА_1 адвокат Грищенко Д.М. в судовому засіданні просив провадження у справі за ст.44-3 КУпАП закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу вказаного адміністративного правопорушення, наголошуючи на наявність порушень, які допущені поліцейськими під час складання адміністративних матеріалів і протоколу зокрема, а також звертаючи увагу суду на наявність провокації адміністративного правопорушення зі сторони конкурентів ОСОБА_1 та працівників поліції.

ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримав позицію свого захисника та пояснив, що клуб віртуальної реальності «Parallel» не працював під час карантину, а 15.04.2020 року він знаходився на робочому місці разом з 2 іншими співробітниками з метою тестування обладнання та ігор. Усі події, що зазначені у протоколі, також вважає провокацією, на яку він повівся, надавши можливість пограти людям, які на цьому наполягали.

Допитана судом свідок ОСОБА_3 розповіла про те, що вона також здійснює діяльність у клубі віртуальної реальності «MRVR» та у період карантину її клуб не працював, але з соцмереж вона дізналась , що інші клуби, які здійснюють таку ж діяльність у м.Суми, працюють, не дивлячись на заборони, що встановлені чинним законодавством на період карантину. Це обурило її та вона зателефонувала на лінію «102» та повідомила про такі обставини. Через декілька днів їй зателефонувала поліцейська, яка сказала, що для складання протоколу про адімінстративне правопорушення за ст.44-3 КУпАП потрібні докази здійснення забороненої діяльності, і якщо вони (поліцейські), коли поїдуть до клубу, не виявлять такого факту, то протокол не складуть. Після цієї розмови ОСОБА_3 попросила свою співробітиницю ОСОБА_4 забронювати гру у клубі віртуальної реальності «Parallel». Остання зробила так, сходила у клуб на заброньований час, а коли вийшла з клубу, то її допитав поліцейський, який дізнався про факт відвідування ОСОБА_4 клубу саме від неї (свідка ОСОБА_5 ) і якому не вдалось до такого повідомлення самостійно потрапити до клубу «Parallel», оскільки останній був зачинений для відвідувачів. Через тиждень після такої події свідку ОСОБА_3 зателефонував чоловік, який представився слідчим ОСОБА_6 та сказав, що якщо вони ще захотять пограти у клубі віртуальної реальності «Parallel», то необхідно про таке бажання сказати йому, оскільки він також намагався потрапити у клуб, але йому це не вдалось, так як двері клубу були зачинені і йому їх ніхто не відкрив. Свідок цікавилась у ОСОБА_7 чи не порушать вони якісь норми законодавства, якщо підуть грати у клуб, на що останній запевнив її у тому, що вони нічого не порушать та на них протоколів складати не будуть. Через 4 дні після цієї розмови свідок забронювала гру у клубі на сторінці сайту, на визначений час вони прийшли до клубу, а коли пограли та виходили, то вже на порозі стояли працівники поліції, яким вона та ОСОБА_4 надали пояснення. Крім того, в цей же день вона передала поліцейському через месенджер відео, яке знімали у клубі на прохання поліції, а також, через декілька годин, їх викликали у поліцію, де вони підписали складений відносно ОСОБА_1 протокол.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні повідомила, що бронювала гру та ходила грати в інший клуб під час карантину, не дивлячись на те, що сама працює у клубі віртуальної реальності у ОСОБА_5 менеджером, бо цікаво було дізнатись про те, як працюють інші клуби. Розуміла, що порушує запроваджені у місті умови карантину, але робила це на прохання ОСОБА_5 .

Вислухавши пояснення свідків, ОСОБА_1 та його представника адвоката Грищенка Д.М., дослідивши адміністративні матеріали справи, слід зробити такі висновки:

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Стаття 44-3 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

В даному випадку, в протоколі зазначено, що ОСОБА_1 порушив вимоги п.п. 5 «В» п. 3 рішення Сумської міської ради № 6688-МР від 03.04.2020, а саме, заборону на території Сумської міської об`єднаної територіальної громади на період проведення передбачених даним рішенням заходів: роботу суб`єктів господарювання, яка передбачає приймання відвідувачів, зокрема: торгово-розважальних центрів, інших закладів розважальної діяльності.

Водночас, розглядаючи справу та вивчаючи надані на підтвердження обставин, які зазначено у протоколі, доказів, слід дійти висновку, про те, що в даному випадку мала місце провокація з боку правоохоронних оранів.

Так, з детально описаних вище показів свідка ОСОБА_8 є очевидним те, що ініціатива притягнення до адміністративної відповідальності за порушення умов карантину її конкурентами в даній справі виходила від неї, тому вона і звернулась до поліції із відповідною заявою, в якій просила перевірити факт роботи клубів, не дивлячись на заборону. При цьому, об`єктивних доказів того, що ОСОБА_1 займається діяльністю, яка заборонена, вона не мала.

В подальшому працівники поліції, не здобувши самостійно доказів на підтвердження зазначених ОСОБА_8 обставин і отримавши негативний результат під час здійснення перевірки діяльності клубу віртуальної реальності «Parallel», а саме: двічі не потрапивши у клуб, повністю спланували весь алгоритм дій щодо організації відвідування клубу та, надаючи чіткі вказівки ОСОБА_3 , а та в свою чергу ОСОБА_4 , спровокували ОСОБА_1 до вчинення правопорушення, задля того, щоб отримати докази такого правопорушення та скласти відповідний протокол. При цьому, надали імунітет ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від адміністративного переслідування за порушення ними правил карантину в обмін на отримання доказів стосовно ОСОБА_1 .

Тобто, очевидним є те, що поліцейські не обмежились «пасивним розслідуванням протиправної діяльності», а активно впливали на хід подій коли не здобули самостійно доказів протиправної діяльності ОСОБА_1 , і, в результаті, у матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_1 допускав або приймав інших відвідувачів, окрім ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які відвідували заклад двічі виключно за вказівкою поліцейських та на виконання плану останніх.

А за таких обставин, у суду відсутні підстави вважати, що ОСОБА_1 вчинив би правопорушення без зазначеного підбурювання.

Відповідно до сформованої позиції Європейського суду з прав людини наявність державного інтересу не можна використовувати в якості обґрунтування щодо використання доказів, отриманих в результаті поліцейської провокації, оскільки застосування таких доказів наражає обвинуваченого на ризик остаточно позбавитись справедливого судового розгляду із самого початку; внутрішньодержавне законодавство не повинно дозволяти використання доказів, отриманих в результаті підбурювання з боку державних агентів. В іншому випадку таке законодавство не відповідає принципу «справедливого судочинства». (Рішення ЄСПЛ у справах «Тейксейра де Кастро проти Португалії» від 9 червня 1998 року, «Худобін проти Російської Федерації» від 26 жовтня 2006 року, «Ваньян проти Російської Федерації» від 15 грудня 2005 року, «Раманаускас проти Литви» від 5 лютого 2008 року.)

Оскільки, в даному випадку судом встановлено, що докази винуватості ОСОБА_1 у вчиненні ним порушень правил карантину здобуті у результаті поліцейської провокації, то вони не можуть бути покладені в основу судового рішення на підтвердження винуватості особи. Інших доказів, на підставі яких суд міг би беззаперечно встановити, що ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ст.44-3 КУпАП, суду не надано.

З цих підстав, суд приходить до перекоання про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП відсутність складу адміністративного правопорушення є підставою для закриття провадження в справі за ст.44-3 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 7, ст.44-3, 247 п.1, 283, 284 КУпАП суддя,-

П О С Т А Н О В И В:

Провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.44-3 КУпАП закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом 10-денного строку до Сумського Апеляційного суду через Зарічний районний суд м. Суми.

Суддя І.В. Клімашевська