Справа № 214/2351/20
3/214/1245/20
П О С Т А Н О В А

Іменем України

06 травня 2020 року м. Кривий Ріг

Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого судді Євтушенка О.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали, які надійшли від Полку патрульної поліції в м. Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ), що народився в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, громадянина України, працюючого інженером охорони праці ТОВ «СК Магнат», розлученого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП,-

ВСТАНОВИВ:

25 березня 2020 року о 21 год. 53 хв. водій ОСОБА_2 керував автомобілем марки Renault Laguna, р/н НОМЕР_2 (іноземна реєстрація, належність ОСОБА_3 ), по автодорозі мкр-н Ювілейний біля буд.15 в м. Кривому Розі з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, координації рухів. Від проходження огляду для визначення стану алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі водій ОСОБА_2 відмовився в присутності двох свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 . Своїми діями водій порушив п.2.5 ПДР України.

В судове засідання ОСОБА_2 не з`явився, повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. Заяв про відкладення розгляду справи від нього суду не надходило.

Як встановлюють Бангалорські принципи поведінки суддів, схвалені резолюцією 2006/23 Економічної і Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року, об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття.

Разом з тим, керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суд виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентним є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Креуз проти Польщі» № 28249/95 від 19 червня 2001 року, в п.53 якого зазначено, що «…право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави ...», тобто уникнення зловживання суб`єктами такими правами.

Приймаючи до уваги, що судом вжито необхідних заходів для забезпечення участі ОСОБА_2 у судовому засіданні, справа призначалася до розгляду, порушник не з`явився до суду, клопотань про відкладення розгляду справи від останнього не надходило, причини його неявки до суду визнано неповажними, з метою дотримання розумного розгляду справи, забезпечення можливості своєчасного притягнення особи до відповідальності у випадку доведення її винуватості та уникнення безкарності, з урахуванням достатності обсягу наявних доказів, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності ОСОБА_6 , оскільки положення ч.2 ст.268 КУпАП не містять імперативного припису щодо обов`язкової його участі в судовому засіданні під час розгляду даної категорії справ.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, оглянувши фрагменти відеозаписів на диску DVD-R, надавши оцінку доказам в їх сукупності, приходить до наступного висновку.

Згідно зі ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст.245 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

В розумінні ст.280 КУпАП, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) зобов`язаний з`ясувати, зокрема, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Так, з протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №409135 від 25 березня 2020 року слідує, що 25 березня 2020 року о 21 год. 53 хв. водій ОСОБА_2 керував автомобілем марки Renault Laguna, р/н НОМЕР_2 (іноземна реєстрація, належність ОСОБА_3 ), по автодорозі мкр-н Ювілейний біля буд.15 в м. Кривому Розі з явними ознаками алкогольного сп`яніння.

Факт керування транспортним засобом до моменту пред`явлення вимоги пройти огляд підтверджується рапортом інспектора ПП Косяка А.Г., постановою серії ЕАК №2296702 від 25 березня 2020 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП, та фрагментом відеозапису під назвою «video_2020-03-26_06-00-53», на якому зафіксовано рух транспортного засобу марки Renault Laguna, р/н НОМЕР_2 по головній дорозі мкр-ну Ювілейний в м. Кривому Розі, пред`явлення інспектором поліції вимоги про зупинку та фактично зупинки автомобіля біля узбіччя на вимогу поліцейського із увімкненням водієм аварійної ситуації. При цьому як вбачається з фрагменту відеозапису «марки Renault Laguna, р/н НОМЕР_2 », інспектор пред`явив вимогу про зупинку о 21.53 год., в той час як водій зупинився о 21.54 год. в районі багатоповерхівок, заїхавши на прилеглу територію, явно ігноруючи законну вимоги суб`єкта владних повноважень.

На фрагменті відеозапису № зафіксовано, як після зупинки транспортного засобу інспектор відрекомендувався водієві, повідомив причину зупинки. При цьому водій, яким виявився ОСОБА_2 , поводив себе неадекватно, намагався залишити місце зупинки та піти в невідомому напрямку. Коли інспектор зупинив водія та попрохав залишитись на місці, водій почав реагувати агресивно, грубити інспекторам, проявляючи явну неповагу до інспекторів як суб`єктів владних повноважень. Візуальним спостереженням за поведінкою водія очевидною є наявність у нього ознак алкогольного сп`яніння, що викликає підозру стосовно перебування його в стані алкогольного сп`яніння.

Так, зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення ознаки алкогольного сп`яніння запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, координації рухів,виявлені працівниками поліції у ОСОБА_2 25 березня 2020 року, які інспектор чітко конкретизував, в розумінні п.п.2,3 розділу 1, п.1 розділу 2 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09 листопада 2015 року, є безпосередніми підставами для проведення працівником поліції огляду на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, на місці зупинки транспортного засобу, або в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення, а у випадку відмови в проходженні огляду визначають наявність в діях водія складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП.

На фрагменті відеозапису з боді-камери на диску DVD-R під № (час запису 22.04 год.) зафіксовано пред`явлення поліцейським вимоги пройти ОСОБА_2 огляд на стан алкогольного сп`яніння із попереднім роз`ясненням його процесуальних прав, наслідків відмови від проходження огляду, що визначає окремий склад адміністративного правопорушення, передбачений ст.130 КУпАП. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_2 як на місці зупинки транспортного засобу, так і в медичному закладі (відмовившись від отримання направлення, оформленого інспектором ПП за встановленою формою) він добровільно, свідомо відмовився в присутності двох свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , що підтверджується їх письмовими поясненнями.

Підстави ставити під сумнів достовірність наявних у справі доказів відсутні, оскільки ці докази повністю узгоджуються між собою та поза розумним сумнівом доводять вину ОСОБА_2 у вчиненні інкримінованого правопорушення, порушенні вимог п.2.5 ПДР, та не спростовують правомірності дій інспекторів ПП щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення, які діяли у повній відповідності до вимог КУпАП на Інструкції.

Пунктами 1.3, 1.9 ПДР України на учасників дорожнього руху покладений обов`язок знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, за порушення цих Правил вони несуть відповідальність згідно з законодавством.

Пункт 2.5 ПДР України передбачає, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Виходячи з наведеного, з дотриманням вимог ст.ст.245, 280 КУпАП, суд всебічно, повно та об`єктивно з`ясував всі обставини справи, які мають значення для її правильного вирішення, дослідив письмові матеріали та дійшов висновку, що в діях ОСОБА_2 міститься склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП за ознаками: відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Обираючи вид і міру стягнення, суд відповідно до ст.33 КУпАП враховує особу ОСОБА_2 , який від явок до суду ухилявся, згідно з матеріалами фактично вину не визнав, раніше притягувався до адміністративної відповідальності, у тому числі за аналогічні порушення, має тенденцію до систематичного вчинення аналогічних порушень, передбачених ст.130 КУпАП, а також з огляду на його явне зневажливе ставлення до встановленого порядку керування транспортними засобами, суспільну небезпечність адміністративного проступку, який створює небезпеку і загрозу як його здоров`ю та життю, так і інших учасників дорожнього руху, вважає за необхідне піддати його адміністративному стягненню у виді штрафу з позбавлення права керування транспортними засобами, адже не дивлячись на те, що на момент оформлення матеріалів такого права він був позбавлений в судовому порядку (постанова Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 березня 2020 року за ч.1 ст.130 КУпАП, справа №210/196/20), спеціальний дозвіл на право керування транспортними засобами він отримував (серії НОМЕР_3 категорії В), що підтверджується довідкою з НАІС.

Відповідно до п.28 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами законодавства у справах про злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», суд не застосовує адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами у випадку, коли винна особа позбавлена такого права або взагалі його не мала.

Однак, як визначено в п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про призначення покарання» (яку суд застосовує за аналогією в силу наявної паралелі між адміністративними та кримінальними правопорушеннями в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху), позбавлення права керувати транспортними засобами може бути призначене судом незалежно від того, що особа вже позбавлена такого права в порядку адміністративного стягнення. Однак суд не вправі призначити це покарання особі, яка не має права керувати транспортними засобами.

Приймаючи рішення про застосування стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, суд вважає за необхідне відступити від висновку Пленуму Верховного Суду України, викладеного в п.28 Постанови №5 від 23 грудня 2005 року, виходячи з того, що строк позбавлення ОСОБА_2 такого права згідно з попередніми постановами судів спливає раніше, тому не призначення йому такого виду стягнення при винесенні судом даної постанови не забезпечуватиме мети його застосування, визначеної ст.23 КУпАП та не матиме превентивне значення для попередження вчинення ним нових порушень.

Згідно ст.40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Керуючись ст.ст.23, 24, 27, 33-35, 40-1, 130 ч.1, 245, 268, 280, 283, п.1 ч.1 ст.284 КУпАП суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накласти адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 (шістсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 10 200 (десять тисяч двісті) грн. 00 коп. в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в сумі 420 (чотириста двадцять) грн. 40 коп.

Постанова може бути оскаржена особою, щодо якої її винесено, захисником протягом 10 днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга подається до Дніпровського апеляційного суду через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Суддя О.І. Євтушенко