Справа № 289/419/20
Номер провадження 3/289/204/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.05.2020 м. Радомишль

Суддя Радомишльського районного суду Житомирської області Сіренко Н.С., розглянувши матеріали, що надійшли з Управління Укртрансбезпеки у Житомирській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 164 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення № 0015913 від 04.03.2020, 04.03.2020 о 12 год. 00 хв. на а/д М 06 Київ-Чоп 86 км в с. Кочерів Радомишльського району Житомирської області гр. ОСОБА_1 проводив господарську діяльність з перевезення пасажирів транспортним засобом FIAT, д.н.з. НОМЕР_1 , без державної реєстрації як суб`єкта господарювання та без одержання ліцензії на провадження певного виду діяльності, чим порушив вимоги ст. 39 ЗУ «Про автомобільний транспорт».

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав, пояснив суду, що офіційно працює на посаді водія за сумісництвом на ПП "Борис+С", яке має ліцензію на надання послуг з перевезення пасажирів і небезпечних вантажів автомобільним транспортом та перевезення пасажирів на таксі. ОСОБА_1 на підтвердження вказаних обставин надав суду відповідні документи.

Вислухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані докази в їх сукупності, суддя приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Як передбачено статтею 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 252 КУпАП, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що необхідною умовою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є встановлення на підставі належних та допустимих доказів факту вчинення певного діяння такою особою та наявність в діянні цієї особи, що є суб`єктом правопорушення, всіх обов`язкових ознак складу певного адміністративного правопорушення.

Диспозицією ч. 1 ст. 164 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання або без подання повідомлення про початок здійснення господарської діяльності, якщо обов`язковість подання такого повідомлення передбачена законом, або без отримання ліцензії на провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, або у період зупинення дії ліцензії, у разі якщо законодавством не передбачені умови провадження ліцензійної діяльності у період зупинення дії ліцензії, або без одержання документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди).

Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері регулювання господарської діяльності.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 3 Господарського кодексу України, господарською діяльністю є діяльність, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватись і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність).

Статтею 42 ГК України визначено, що підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Стаття 7 Закону України «Про ліцензування господарської діяльності» містить перелік видів господарської діяльності, які потребують отримання ліцензії.

Відповідно до пункту 24 статті 7 Закону України «Про ліцензування господарської діяльності» ліцензуванню підлягають перевезення пасажирів, небезпечних вантажів та небезпечних відходів річковим, морським, автомобільним, залізничним та повітряним транспортом, міжнародні перевезення пасажирів та вантажів автомобільним транспортом.

Вимогами ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено, що для водія таксі, який здійснює пасажирські перевезення, документами, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення є посвідчення водія відповідної категорії, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, інші документи, передбачені законодавством України.

З матеріалів справи не встановлено будь-яких доказів, які б підтверджували той факт, що гр. ОСОБА_1 здійснював самостійну господарську діяльність з перевезення пасажирів транспортним засобом FIAT, д.н.з. НОМЕР_1 .

З наданих до суду документів встановлено, що гр. ОСОБА_1 працює на посаді водія за сумісництвом на ПП "Борис+С" згідно наказу від 16.05.2019 № 4к.

Відповідно до копії ліцензії Серії АГ № 590183. виданої 01.06.2011, ПП " ОСОБА_2 + ОСОБА_3 " має ліцензію на вид господарської діяльності: на надання послуг з перевезення пасажирів і небезпечних вантажів автомобільним транспортом; дозволений вид робіт: внутрішні перевезення пасажирів на таксі.

Вимогами ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт» не передбачено наявність відповідної ліцензії у водія таксі під час перевезення пасажирів.

Таким чином, з наданих до суду документів встановлено, що гр. ОСОБА_1 , працюючи водієм на ПП "Борис+С", 04.03.2020 виконував свої функціональні обов`язки щодо перевезення пасажирів на таксі, що свідчить про те, що ОСОБА_1 не здійснював самостійної господарської діяльності.

Згідно з ч. 2 ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколу про адміністративне правопорушення, визначених ст. 255 КУпАП.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Таким чином, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суддя приходить до висновку, що факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, не підтверджується належними та допустимими доказами по справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, а тому провадження по справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях особи складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 245, 247, 251, 252, 268, 280, 283, 284, 285, 294 КУпАП, суддя,

ПОСТАНОВИВ:

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження по справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, закрити, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду через Радомишльський районний суд Житомирської області протягом 10 діб з моменту її винесення.

Суддя Н. С. Сіренко