ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.04.2020 Справа №607/5461/20

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Сташків Надія Михайлівна, розглянувши матеріали, які надійшли від Тернопільського відділу поліції ГУНП в Тернопільській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, місце проживання: АДРЕСА_1 , не працює, одружена, на утриманні двоє неповнолітніх дітей,

за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

з участю: особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 ,

захисника Кожевнікової О.В.,

В С Т А Н О В И Л А:

Як убачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР18 №548042 від 14 березня 2020 року, 14 березня 2020 року о 08 год. ОСОБА_1 за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, вчинила відносно своєї матері ОСОБА_2 насильство в сім`ї, а саме умисні дії психологічного характеру, що полягали у висловлюванні в її сторону нецензурною лайкою та погрозах фізичною розправою, внаслідок чого могла бути завдана шкода її психічному здоров`ю.

У судовому засіданні ОСОБА_1 , пояснивши, що повністю розуміє зміст роз`яснених їй прав, передбачених ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, винною себе у вчиненому адміністративному правопорушенні не визнала. Пояснила, що 14 березня 2020 року близько 08 год. у стані алкогольного сп`яніння не перебувала. Була знервована, оскільки в однієї з її малолітніх дітей, яка є хворою на цукровий діабет, піднявся цукор у крові. На фоні цього між нею та її матір`ю виник конфлікт, у ході якого вона дійсно вжила нецензурну лексику, про що зараз жалкує, однак фізичною розправою мамі не погрожувала і ніякого насильства стосовно неї не вчиняла. Крім цього, вказала, що свідками їх конфлікту був її чоловік, а також, на її думку, могли бути опитані сусіди, проте, в матеріалах справи відсутні будь-які відомості про них та їх письмові пояснення.

Захисник Кожевнікова О.В. у судовому засіданні пояснила, що, на її переконання, у справі відсутні докази вини ОСОБА_1 у вчиненні домашнього насильства щодо її матері, а тому просила закрити провадження у справі.

Для вирішення питання про те, чи було вчинено дане правопорушення, та чи винна ОСОБА_1 у його вчиненні, судом досліджено зібрані у справі докази.

Як убачається із письмової заяви ОСОБА_2 від 14 березня 2020 року, вона просить притягнути до адміністративної відповідальності свою дочку ОСОБА_1 , яка 14 березня 2020 року близько 08 год. вчинила стосовно неї насильство в сім`ї, ображала її нецензурними словами. Із зазначеної заяви не вбачається, що ОСОБА_1 погрожувала ОСОБА_2 фізичною розправою та перебувала в стані алкогольного сп`яніння.

Як слідує з письмових пояснень ОСОБА_2 від 14 березня 2020 року, 14 березня 2020 року близько 08 год. її дочка ОСОБА_1 , перебуваючи в п`яному вигляді, вчинила стосовно неї насильницькі дії психологічного характеру, під час яких виражалась нецензурними словами та погрожувала фізичною розправою. Зазначені пояснення не містять підпису ОСОБА_2 у відповідній графі про роз`яснення їй змісту ст. ст. 59, 63 Конституції України.

З письмових пояснень ОСОБА_1 від 14 березня 2020 року убачається, що 14 березня 2020 року близько 11 год. 30 хв. вона перебувала в стані алкогольного сп`яніння, у зв`язку з цим у неї виник конфлікт з матір`ю. Пояснення написані дільничним офіцером поліції ОСОБА_3 , у них не вказано, з чиїх слів вони записані, а також не зазначено дати та прізвища й ініціалів особи, в якої відбирались ці пояснення. Натомість зазначено лише прізвище ОСОБА_4 .

З рапорту інспектора-чергового Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області Настин В.В. від 14 березня 2020 року убачається, що 14 березня 2020 року об 11 год. 12 хв. надійшло повідомлення від ОСОБА_5 про те, що її дочка вчиняє насильство стосовно неї. Конкретизуючих даних про особу, яка вчиняла протиправні дії, зокрема прізвища та ініціалів у рапорті не зазначено.

Положеннями ч. 1 ст. 173-2 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Відповідно до ч. 2 ст. 256 КУПАП протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

У протоколі про адміністративне правопорушення серії АПР18 №548042 від 14 березня 2020 року потерпілою зазначено ОСОБА_2 . Однак, протокол нею не підписаний.

У матеріалах справи відсутні докази перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння, хоча в протоколі про це зазначено.

У протоколі відсутні дані про свідків правопорушення, хоча ОСОБА_1 у судовому засіданні вказала, що свідками їх із матір`ю конфлікту був та її чоловік, а також можливо було опитати сусідів.

Час вчинення правопорушення, який зазначений у протоколі, 14 березня 2020 року о 08 год. не співпадає з часом надходження повідомлення від ОСОБА_2 про вчинення стосовно неї домашнього насильства, що зафіксовано в рапорті інспектора-чергового Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області Настин В.В., 14 березня 2020 року об 11 год. 12 хв.

У рапорті прізвище заявника зазначено Бесля, а у протоколі та поясненнях прізвище потерпілої ОСОБА_6 цля.

Ніяких доказів про те, що ОСОБА_1 . погрожувала ОСОБА_2 фізичною розправою, окрім як письмових пояснень ОСОБА_2 , які оформлені з порушеннями, про які зазначено вище, матеріали справи не міситять.

Крім того, навіть ці пояснення не містять тверджень потерпілої про те, що внаслідок дій ОСОБА_1 вона зазнала домашнього насильства, внаслідок якого була заподіяна чи могла бути заподіяна шкода її психічному чи фізичному здоров`ю.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп/ 2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, у тому числі, й закріпленій у статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Відповідна позиція Конституційного Суду України узгоджується з правовими позиціями Європейського Суду з прав людини, практика якого при розгляді справ судами в обов`язковому порядку використовується як джерело права відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини». Зокрема, в рішенні від 10 лютого 1995 року у справі «Аллене де Рібемон проти Франції», Європейський Суд зазначив, що презумпція невинуватості насамперед є процесуальною гарантією у кримінальних справах, але сфера застосування цього принципу значно ширша: презумпція невинуватості обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин. Презумпція невинуватості є одним із аспектів справедливого судового розгляду.

Практика Європейського Суду вказує на те, що обов`язок адміністративного органу нести тягар доказування є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до вчинення порушення.

У справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v.Russia», рішення від 30.05.2013, заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v.Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, у справах «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002, неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення, без наявних інших доказів, які б підтверджували обставини, викладені у ньому, не є беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні.

Відповідно до ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст. 252 КУпАП України орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

За вказаних обставин судом установлено, що докази вини ОСОБА_1 у вчиненні нею домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, не є переконливими і достатніми та не відповідають фактичним обставинам справи. Зокрема, судом не встановлено жодного прямого доказу, на підставі якого суд міг би беззаперечно встановити, що ОСОБА_1 вчинила правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

З цих підстав суд приходить до переконання про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. ст. 173-2, 247, 280, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя

П О С Т А Н О В И Л А:

Закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Апеляційна скарга подається до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Головуючий суддяН. М. Сташків