Справа № 161/1527/20 Провадження №33/802/333/20 Головуючий у 1 інстанції:Івасюта Л. В.
Категорія:ч.1 ст.130 КпАП України Доповідач: Гапончук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2020 року місто Луцьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Волинського апеляційного суду Гапончук В.В., за участю секретаря судового засідання Старенько Л.М., особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника - адвоката Шумського Б.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Луцького міськрайонного суду від 15 квітня 2020 року,

ВСТАНОВИВ:

Вказаною постановою судді ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , студента машинобудівного факультету Луцького національного технічного університету, визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу, в розмірі 600 (шістсот) неоподаткованих мінімумів громадян, що відповідно становить 10200 (десять тисяч двісті) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 420 грн. 40 коп. судового збору.

Так, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 27 січня 2020 року об 02 год. 40 хв. в м.Луцьку по вул.Ковельській керував автомобілем марки «Опель Астра», номерний знак НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п.2.9 (а) ПДР України та відповідно вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КпАП України.

Не погоджуючись із вказаною постановою судді Гречковський М.С. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на її незаконність просить скасувати та закрити провадження у справі на підставі п.1 ст.247 КпАП України, - у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України. Зазначає, що суд порушив вимоги ст.268 КпАП України, оскільки розглянув справу у його відсутність та відсутність його захисника, хоча останній клопотав про її відкладення у зв`язку з перебуванням у відрядженні у в м.Києві, а також зазначав про бажання бути присутніми на засіданні. Цим було порушено його право на захист. Вказує, що суд в оскаржуваній постанові прийшов до висновку, що автомобілем керував саме він, однак суд не звернув уваги на той факт, що матеріали справи не містять будь-яких доказів з цього приводу, а тому такий висновок фактично ґрунтується на припущеннях. Зазначає і про те, що суд не взяв до уваги пояснень допитаного судом свідка ОСОБА_2 , який перебував разом з ним в автомобілі, та який надаючи суду пояснення вказував, що саме він ( ОСОБА_2 ) керував автомобілем та після зупинки транспортного засобу пересідав з водійського місця на заднє пасажирське. Аналогічні пояснення надав свідок ОСОБА_3 , який також був пасажиром транспортного засобу. Крім того, суд у своєму рішенні взагалі не вказав про допит цих свідків. Вказує, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши думку ОСОБА_1 та його захисника, які апеляційну скаргу підтримали з підстав викладених у ній, приходжу до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Як на одну із підстав для скасування оскаржуваної постанови ОСОБА_1 вказує про те, що вона прийнята з порушенням норм процесуального права, оскільки судом в судовому рішенні взагалі не зазначено про допит свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , які вказували про те, що він не керував автомобілем. Водночас, суд вказав про пояснення поліцейських, які допитувались в якості свідків.

Такі його доводи частково підлягають до задоволення.

Так, відповідно до ст.245 КпАП України завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно із ст.251 КпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Окрім іншого, ці дані встановлюються поясненнями свідків.

У статті 252 КпАП України передбачено, що орган оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

З аналізу цих норм випливає, що суд вирішуючи справу та надаючи оцінку доказам, зокрема в якості пояснень свідків, і при цьому беручи до уваги в якості вини особи одні з них, повинен спростувати інші, які до уваги судом не беруться, про що й вказується в постановленому судовому рішенні.

Однак, як вбачається з матеріалів справи суд допитавши в якості свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , які допитувались за ініціативою ОСОБА_1 , взагалі не вказав про їх пояснення в судовому рішенні. При цьому, суд вибірково взяв до уваги пояснення працівників поліції (свідків), і лише їх виклав в постанові суду.

Таким чином, суддя першої інстанції при розгляді справи порушив передбачені законом умови щодо оцінки доказів у справі, а тому оскаржувана постанова судді підлягає скасуванню із прийняттям нової постанови, як це передбачено п.3 ч.8 ст.294 КпАП України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України посилаючи на те, що він автомобілем не керував.

Проте, такі його доводи на увагу суду не заслуговують.

За положеннями ст.280 КпАП України при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Разом з тим, Пленум Верховного Суду України в абз.3, 5 п.24 своєї постанови №14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз`яснив, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247 і 280 КпАП України, у тому числі шляхом допиту свідків та призначення експертиз. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КпАП України. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

За протоколом про адміністративне правопорушення серії БД №319939 від 27.01.2019 року, ОСОБА_1 інкримінується вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України, об`єктивна сторона якого, відповідно до диспозицією цієї норми закону, серед іншого, полягає у керуванні особою транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення відповідно до ст.251 КпАП України, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Вчинення ОСОБА_1 вищевказаного адміністративного правопорушення підтверджуються зібраними у справі та дослідженими судом доказами. Так, його вина у вчиненні цього адміністративного проступку доводиться:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії БД №319939 від 27.01.2020 року, який складений відносно ОСОБА_1 , який підписаний останнім. Пояснень він не надавав;

- висновком КП "Волинський медичний центр терапії залежностей" щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 27.01.2020 року, з якого вбачається, що 27.01.2020 року об 03 год. 03 хв. проводився огляд ОСОБА_1 на предмет вживання алкогольних напоїв, і за його результатами було встановлено, що він перебуває в стані алкогольного сп`яніння. Цей висновок підписаний ОСОБА_1 ;

- рапортом поліцейського роти №2 батальйону УПП у Волинській області ОСОБА_5., в якому фактично описані обставини, які викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, складеному відносно ОСОБА_1 . Окрім того, у ньому зазначено і про те, що під час зупинки транспортного засобу, його водій ОСОБА_1 перемістився з водійського місця на заднє пасажирське. Під час поверхневого огляду у нього було виявлено ключі від запалювання автомобіля;

- протоколом про адміністративне затримання серії АА №046340 від 27.01.2020 року, з якого вбачається, що 27.01.2020 року ОСОБА_1 затримувався у зв`язку із вчиненням правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України, для складення адміністративних матеріалів.

Факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння доводиться також і відеозаписом з боді-камери працівника поліції, з якого вбачається, що йому пропонувалось пройти огляд на виявлення стану алкогольного сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу на місці зупинки автомобіля, однак він виявив бажання пройти такий огляд в медичному закладі, куди і був доставлений працівниками поліції. Зафіксований на цьому відео і хід проведення огляду ОСОБА_1 в медичному закладі.

Крім того, судом першої інстанції в якості свідків допитувались працівники поліції ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які, окрім іншого, пояснювали, що після того як вони подали сигнал про зупинку транспортного засобу, то його водій почав прискорювати рух, і згодом зупинився. Після цього, особа, яка ним керувала почала пересідати з водійського сидіння на заднє пасажирське. В автомобілі перебувало троє осіб, які з вигляду мали ознаки алкогольного сп`яніння, і вони всі стверджували, що автомобілем ніхто не керував. За кермом автомобіля перебував ОСОБА_1 , у якого крім цього, були виявлені ключі від замка запалювання транспортного засобу.

Проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності вважаю, що винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України, є повністю доведеною належними та допустимими доказами в розумінні ст.251 КпАП України, які містяться в матеріалах справи.

При цьому твердження ОСОБА_1 про те, що за автомобілем керував саме ОСОБА_2 , не знайшло свого логічного підтвердження, оскільки спростовується відеозаписом з боді-камери працівника поліції, з якого вбачається, що на запитання працівника поліції на місці зупинки транспортного засобу дві інші особи, які перебували в автомобілі з ОСОБА_1 , а це ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відповіли, що вони за кермом автомобіля не перебували. Крім того, усі трьох не вказували хто саме був за кермом автомобіля, а лише кожен окремо пояснював, що за кермом не перебував.

А тому, пояснення допитаних апеляційним судом свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про те, що ОСОБА_1 автомобілем не керував, до уваги не приймаються, оскільки враховуючи усі матеріали справи в сукупності, свого логічного підтвердження в суді не знайшли.

Таким чином, усі інші доводи сторони захисту, які викладені в апеляційній скарзі та наведені в ході розгляду справи щодо незаконності судового рішення жодним чином не спростовують наведених вище висновків суду першої інстанції, а на думку апеляційного суду фактично спрямовані на уникнення ОСОБА_1 адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КпАП України шляхом закриття провадження у справі.

Водночас, відповідно до п.7 ст.247 КпАП України провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

За ч.2 ст.38 КпАП України якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення.

З протоколу про адміністративне правопорушення, складеного відносно ОСОБА_1 вбачається, що адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КпАП України вчинене було 27 січня 2020 року.

Оскільки за наслідками апеляційного розгляду оскаржувана постанова судді скасовується з прийняттям нової відповідно до п.3 ч.8 ст.294 КпАП України, а також враховуючи ту обставину, що на час розгляду справи Волинським апеляційним судом - 06.05.2020 року закінчились строки накладення адміністративного стягнення, передбачені ч.2 ст.38 КпАП України, то провадження в даній справі слід закрити на підставі п.7 ст.247 КпАП України.

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає до часткового задоволення.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст.38, 294, 295 КпАП України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 квітня 2020 року в даній справі скасувати та постановити нову постанову.

Визнати винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України.

Провадження в даній справі закрити на підставі п.7 ст.247 КпАП України, - у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого ч.2 ст.38 КпАП України.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського

апеляційного суду В.В. Гапончук