Справа № 211/2110/20
Провадження № 3/211/979/20
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2020 року суддя Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області Папарига В.А. розглянувши адміністративний матеріал, який надійшов з Довгинцівського ВП КВП ГУНП України в Дніпропетровській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , -

- за ст. 44-3 КУпАП,

встановив:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 08.04.2020 року серії АПР18 № 758296, 08.04.2020 року о 18-00 год. ОСОБА_1 в АДРЕСА_3 . АДРЕСА_2 , будучи особою, яка підписала інформовано згоду на карантин (самоізоляцію) не надав зразків біоматеріалу на обстеження «COVID-19», чим порушив вимоги постанови Головного державного санітарного лікаря України МОЗ від 21.03.2020 року № 2 та ст. 20 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб».

В судовому засіданні ОСОБА_1 провину не визнав та пояснив, що він підписав інформаційну згоду на самоізоляцію, умови підписаної згоди він виконував, однак вона не містить положень про покладення на нього обов`язку здавати біоматеріал на обстеження саме за місцем своєї ізоляції. Крім того, на вимогу лікарів, він не відмовлявся від здачі біоматеріалу на обстеження, однак оскільки він проживає з дружиною та двома неповнолітніми дітьми і хвилювався за їх стан здоров`я, він відмовився проходити це обстеження в своїй квартирі, так як йому було невідомо, з ким перед ним спілкувалися лікарі та кого вони обстежували, він погоджувався пройти це обстеження навіть в автомобілі на якому приїхали лікарі, тільки не в себе в квартирі, однак йому в цьому було відмовлено.

Відповідно до ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, що сформульована у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), згідно яких «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом».

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 10 вересня 2013 року (справа № 21-183а13), також аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 25 листопада 2014 року у справі № 21-519а14.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Згідно ст.254 КУпАП, про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовими особами, складання протоколу є процесуальною дією суб`єкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення.

Обов`язок щодо збирання доказів, відповідно ст.251 КУпАП, покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

Статтею 44-3 КУпАП регламентовано адміністративну відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

В статті 1 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» визначено, що карантин - це адміністративні та медико-санітарні заходи, що застосовуються для запобігання поширенню особливо небезпечних інфекційних хвороб.

Відповідно до ст.29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України.

Питання про встановлення карантину порушує перед Кабінетом Міністрів України центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, за поданням головного державного санітарного лікаря України.

Рішення про встановлення карантину, а також про його відміну негайно доводиться до відома населення відповідної території через засоби масової інформації.

У рішенні про встановлення карантину зазначаються обставини, що призвели до цього, визначаються межі території карантину, затверджуються необхідні профілактичні, протиепідемічні та інші заходи, їх виконавці та терміни проведення, встановлюються тимчасові обмеження прав фізичних і юридичних осіб та додаткові обов`язки, що покладаються на них. Карантин встановлюється на період, необхідний для ліквідації епідемії чи спалаху особливо небезпечної інфекційної хвороби. На цей період можуть змінюватися режими роботи підприємств, установ, організацій, вноситися інші необхідні зміни щодо умов їх виробничої та іншої діяльності. До відміни карантину його територію можуть залишити особи, які пред`явили довідку, що дає право на виїзд за межі території карантину.

Організація та контроль за дотриманням встановленого на території карантину правового режиму, своєчасним і повним проведенням профілактичних і протиепідемічних заходів покладаються на місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування.

Згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої короновірусом SARS-CoV-2» (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України № 215 від 16 березня 2020 року «Про внесення змін до Постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року та постановою Кабінету Міністрів України від №239 від 25 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України») на усій території України з 12 березня 2020 року по 24 квітня 2020 року встановлено карантин.

Як вбачається з протоколу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , йому інкримінується порушення вимог ст.20 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та постанови Головного державного санітарного лікаря України від 21.03.2020 № 2.

Відповідно до ст.20 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» особи, які хворіють на інфекційні хвороби чи є бактеріоносіями, зобов`язані: вживати рекомендованих медичними працівниками заходів для запобігання поширенню інфекційних хвороб; виконувати вимоги та рекомендації медичних працівників щодо порядку та умов лікування, додержуватися режиму роботи закладів охорони здоров`я та наукових установ, у яких вони лікуються; проходити у встановлені строки необхідні медичні огляди та обстеження.

Постановою Головного санітарного лікаря України від 21.03.2020 року № 2 впроваджено використання форми інформованої згоди особи на проведення протиепідемічних та/або профілактичних заходів. Дана інформована згода підписується у двох примірниках особами, які здійснюють перетин державного кордону та щодо яких є підстави вважати, що вони були в контакті з особою, якій встановлено діагноз (або підозру) корона вірусної хвороби (COVID-19), а також в інших випадках, необхідних для здійснення протиепідемічних заходів.

Слід зазначити, що вищевказаною Постановою Головного санітарного лікаря України зобов`язано керівників лабораторних центрів Міністерства охорони здоров`я України та структурних підрозділів з питань охорони здоров`я обласних, Київської міської державної адміністрації організувати проведення медичного (санітарного) огляду осіб, які здійснюють перетин державного кордону шляхом опитування за клініко-епідеміологічними показаннями та при необхідності, провести дослідження на виявлення антитіл до коронавірусу SARS-CoV-2 з використанням швидких тестів відповідно до галузевих стандартів медичної допомоги.

Судом встановлено, що інформовану добровільну згоду особи на проведення протиепідемічних та/або профілактичних заходів було підписано ОСОБА_1 30.03.2020 року. Як слідує з тексту даної згоди, приймаючи умови евакуації з країни поточного перебування і правила проходження карантину, він погодився із запропонованим перебуванням на карантині (самоізоляції) у зв`язку з потенційним ризиком інфікуванням на гостру респіраторну хворобу, спричинену короновірусом SARS-CoV-2, яка буде відбуватися шляхом його перебування квартирі АДРЕСА_2 , при цьому надав однозначну згоду на обробку його персональних даних у відповідності до мети обробки відповідно до закону України «Про захист персональних даних» для захисту життєво важливих інтересів.

Диспозиція ст. 44-3 КУпАП є бланкетною, у зв`язку з чим, посилання в протоколі на нормативно-правові акти які регулюють питання порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами є обов`язковим.

За змістом вимог ст.256, ч.1 ст. 257 КУпАП, питання наявності або відсутності складу адміністративного правопорушення суд вирішує лише у межах протоколу, складеного відносно конкретної особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Натомість у протоколі зазначено посилання на порушення вимог постанови головного державного санітарного лікаря України МОЗ №2, якою в редакції на час підписання ОСОБА_2 А.А ОСОБА_3 згоди, зокрема лише впроваджується використання форми інформованої згоди особи на проведення протиепідемічних та/або профілактичних заходів, яку має підписати особа у випадках необхідних для здійснення протиепідемічних заходів та впроваджується здійснення контролю відповідними органами в тому числі і з використанням дослідження на виявлення антитіл до коронавірусу SARS-CoV-2 за допомогою швидких тестів відповідно до галузевих стандартів медичної допомоги, осіб, які саме перетинають кордон. Будь-яких правил які підлягають обов`язковому виконанню окремим особами (громадянами України) зазначений документ не містить.

Крім того, у протоколі зазначено про порушення ст.20 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» яка встановлює обов`язки для осіб, які хворіють на інфекційні хвороби чи є бактеріоносіями. Натомість відомостей про те, що особа яка притягується до відповідальності хворіє чи є бактеріоносієм матеріали справи не містять.

Як вказано у справах «Малофеева проти Росії» (рішення від 30 травня 2013 року заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії » (заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року) Європейського суду з прав людини, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Згідно зі ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до п.1ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, оскільки достатніх, допустимих та безсумнівних доказів вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП при обставинах, зазначених у протоколі, яким визначаються межі даного судового розгляду, суду не надано, його винуватість у вчиненні вказаного правопорушення поза розумним сумнівом не доведена, то склад правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП, в його діях відсутній, а провадження по справі підлягає закриттю.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.247, ст.283, п.3 ч.1 ст.284 КУпАП, -

постановив:

Провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за 44-3 КУпАП - закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили протягом десяти днів з дня винесення постанови. Постанова може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу протягом 10 днів з дня винесення постанови.

Суддя: В. А. Папарига