Справа № 504/983/20
Провадження № 3/504/762/20
П О С Т А Н О В А

28.04.2020смт. Доброслав

Суддя Комінтернівського районного суду Одеської області Барвенко В.К., розглянувши матеріали, які надійшли з Лиманського ВП ГУ НП в Одеській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

громадянин України, електрик СП «ВЕККА»,

фактично проживає та зареєстрований за адресою:

АДРЕСА_1 ,

ІПН у справі відсутній,

не має посвідчення водія,

у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

27.03.2020 поліцейський СРПП № 2 Лиманського ВП ГУ НП в Одеській області склав адміністративний протокол ОБ №097108, в якому зафіксував факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, а саме: 27.03.2020 року він, біля 02.05 години, в Лиманському районі Одеської області, в с. Благодатне, вул. Центральна, біля будинку № 12, керував автомобілем ВАЗ 2101 державний номерний знак НОМЕР_1 у стані алкогольного сп`яніння, згідно висновку за результатами огляду № 25 від 27.03.2020 року, огляд проведений у Лиманській ЦРЛ, чим порушив п. 2.9а ПДР України.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину в інкримінованому йому адміністративному правопорушенні не визнав, та пояснив, що транспортним засобом він не керував, автомобіль взагалі стояв на майданчику перед брамою належного йому будинку, тому інкриміноване йому адміністративне правопорушення вважав необгрунтованим.

Пояснив, що належний йому автомобіль ніхто не забирав, понятих не було ані як працівники поліції підійшли до нього, коли він перебував біля свого автомобіля, ані під час складання протоколу.

Дослідивши матеріали справи, суддя дійшов до наступного висновку:

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року №23-рп/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правовій презумпції, в тому числі, закріпленої у ст. 62 Конституції, презумпції невинності.

Така позиція відповідає і правовим позиціям Європейського Суду з прав людини (далі-ЄСПЛ), практика якого при розгляді справ судами в обов`язковому порядку використовується, як джерело права, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

В своєму рішенні «Маліга проти Франції» від 23.09.1998 року ЄСПЛ визнав кримінально-правовий зміст адміністративного правопорушення, за яке передбачена санкція у вигляді позбавлення права керуванням транспортним засобом, оскільки така санкція, як позбавлення права керувати транспортним засобом, таке інкриміноване діяння має характер кримінального, що у свою чергу, говорить про необхідність забезпечення і дотримання процедурних гарантій, визначених Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема, забезпечення права людини на захист, в тому числі, знати про можливість застосування адміністративної санкції і про факти, які ставляться йому у провину, мати достатньо часу для підготовки свого захисту, отримати інформацію про характер доказів, зібраних проти нього. Крім того, обов`язок адміністративного органу нести тягар доведення є складовою презумпції невинності і звільняє особу від обов`язку доводи свою причетність до скоєння порушення.

В рішенні від 21.07.2011 року у справі «Коробов проти України» ЄСПЛ висловив позицію, що суд має право обґрунтувати свої висновки лише доказами, що випливають з співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту, таких, які не залишать місце сумнівам.

У відповідності до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст.ст. 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до вимог ст.ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Суддя звертає увагу, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі ЄКПЛ або Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Ратифікація Конвенції відбулася на підставі Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року; Конвенція набула чинності для України 11.09.1997 року.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано право на справедливий і публічний розгляд справи.

Прецедентна практика ЄСПЛ, застосовуючи критерій суворості покарання за вчинення адміністративного правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, відносить адміністративні правопорушення до кримінально-правової сфери з усіма гарантіями статті 6 Конвенції.

Разом з цим, і інші адміністративні правопорушення можуть підпадати під сферу дії кримінально-правового аспекту статті 6 Конвенції.

Зокрема це порушення правил дорожнього руху (позбавлення права управління - Рішення ЄСПЛ «Лутц проти Німеччини» від 25.08.1987 року; Рішення ЄСПЛ «Маліге (Malige) проти Франції» від 23.09.1998 року).

ЄСПЛ дійшов висновку, що стаття 6 Конвенції не може застосовуватися з точки зору «кримінального обвинувачення» до такої міри покарання як негайне позбавлення посвідчення водія (Комюніке Секретаря Європейського Суду з прав людини стосовно рішення у справі «Ескубе проти Бельгії»).

Отже, ЄСПЛ вирішуючи питання застосування ст. 6 Конвенції не ставить в залежність виведення з- під юрисдикції кримінальних судів певних видів правопорушень віднесених до юрисдикції інших органів, посадових осіб.

Виходить, що у справах про адміністративні правопорушення на які ЄСПЛ поширює кримінально правовий аспект, - особа, щодо якої розглядається справа та потерпілий, додатково користуються гарантіями ст.6 Конвенції: право на оскарження судових рішень, право на допомогу перекладача, право на виклик та допит свідків, на розумний строк розгляду справи, негайне і достатнє інформування про характер і причини обвинувачення, право на юридичну допомогу, право на безоплатну допомогу захисника (за браком коштів), ін. Крім того, в таких справах діє презумпція невинуватості.

У протоколі про дане адміністративне правопорушення наявний запис про перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння з посиланням на висновок № 25 від 27.03.2020 року.

Разом із тим, детальне вивчення цього висновку дозволяє судді дійти до висновку, що цей документ відповідає додатку № 3 до наказу Міністерства охорони здоров`я України № 400/666 від 09.09.2009 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 06.10.2009 року за № 931/16947, про затвердження Інструкції про виявлення у водіїв транспортних

засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або

перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу

та швидкість реакції (далі - Інструкція).

Суддя зазначає, що дана Інструкція втратила свою чинність на підставі Наказу МВС, МОЗ України № 1452/735 від 09.11.2015 року.

Отже поліцейським покладено у основу протоколу висновок, який складений у порядку та у спосіб, передбачений нормативним документом, який втрати чинність у листопаді 2015 року.

Такий документ суддя визнає недопустимим доказом.

Крім того, матеріли справи про адміністративне правопорушення не містять доказів, що після складання протоколу про адміністративне правопорушення, автомобіль вилучався у ОСОБА_1 , або керування передавалося іншій особі.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 7 ст. 266 КУпАП, особи, які керують транспортними засобами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного сп`яніння підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами. У разі відсторонення особи від керування транспортним засобом, можливість керування цим транспортним засобом надається уповноваженій нею особі, яка має посвідчення водія відповідної категорії та може бути допущена до керування транспортним засобом.

Суддя констатує, що вимоги ч.ч.1,7 ст.266 КУпАП працівниками поліції виконані не були, оскільки зміст протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 свідчить про те, що останній не був відсторонений від керування, що беззаперечно свідчить про недотримання працівниками поліції наведених вимог закону.

Приймаючи рішення по справі, суддя враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема позицію суду у справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyevav. Russia», рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що «…суд не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом)».

Таким чином, протокол про адміністративне правопорушення складений поліцейськими з порушенням встановленого законом порядку, а тому у суду існують обґрунтовані підстави поставити під сумнів посилання в протоколі про адміністративне правопорушення на наявність у водія ОСОБА_1 на час зупинки ознак алкогольного сп`яніння.

Пояснення свідків суд приймає до уваги, однак зважує ці докази у сукупності з іншими матеріалами справи, і ці пояснення не можуть бути самостійною підставою для висновку про наявність у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння, оскільки законом встановлений чіткий порядок фіксації такого стану у водія.

Крім того, їх свідчення вказують лише на категоричну відмову ОСОБА_1 не проставлення свого підпису в офіційних документах, що, безумовно, є його правом.

Крім того, доказів того, що відносно ОСОБА_1 складався протокол за фактом керування транспортним засобом без водійського посвідчення суду не надано.

Статтею 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За вище викладених обставин, суддя приходить до висновку про те, що наявні в матеріалах справи докази не доводять вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП, оскільки була порушена процедура складання протоколу про адміністративне правопорушення, а тому факт перебування водія ОСОБА_1 з ознаками алкогольного сп`яніння під час керування автомобілем у передбаченому законом порядку встановлений не був.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином провадження у справі слід закрити.

Судовий збір слід віднести на рахунок держави.

На підставі наведеного, керуючись ч.2 ст. 130, п.1 ч.1 ст.247, 283, 287 КУпАП, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення, про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 130 КУпАП за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.

Судовий збір віднести на рахунок держави.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, протягом десяти днів від дня її винесення.

Суддя В.К. Барвенко