Коростишівський районний суд Житомирської області
Справа № 935/796/20
Провадження № 3/935/542/20
ПОСТАНОВА

Іменем України

12 травня 2020 року м.Коростишів

Суддя Коростишівського районного суду Житомирської області Щербаченко І. В., розглянувши матеріали, що надійшли від Коростишівського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Житомирській області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у селі АДРЕСА_1 , громадянку України, яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 44? Кодексу України про адміністративні правопорушення, за участю: особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , захисника Кушніренка А. В.,

встановив:

До Коростишівського районного суду Житомирської області 15.04.2020 від Коростишівського відділу поліції ГУНП у Житомирській області надійшов матеріал про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 44? Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР18 №696364 від 13.04.2020 виявлено 13.04.2020 близько 12:00 години, що ОСОБА_1 , будучи власником ритуального магазину по вул. Київська, 73 в м. Коростишеві, не припинила роботу даного магазину, чим порушила п. 2.8 Постанови КМУ №211 від 11.03.2020, чим вчинила правопорушення, передбачене статтею 44? Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчиненому не визнала, пояснила, що перебувала у приміщені магазину не для здійснення підприємницької діяльності, а задля власного усамітнення, адже проживає поблизу та полюбляє переглядати контент в мережі інтернет, у магазині були навстіж відчинені перші двері, оскільки вони були зламані, а табличку «відчинено» забула прибрати. Також пояснила, що зовні був виставлений товар, який повинні були приїхати та забрати покупці, які їй телефонували. Коли прийшли працівники, то другі двері у неї були зачинені.

У судовому засіданні захисник Кушніренко А ОСОБА_2 пояснив, що вважає, що провадження у справі слід закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. На підтвердження вказаного пояснив, що Постанова КМУ від 11.03.2020 №211 зі змінами не містить в собі п. 2.8 як юридично визначену норму прямої дії. Також Коростишівським ВП ГУНП в Житомирській області не надано правомірності походження відеозапису, який додано до протоколу, підстав його використання, перебування на обліку в органах поліції, безпечності, якості та достовірності технічного засобу. Пояснення ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 не можуть бути розглянуті та оцінені судом як докази, оскільки вказані особи є зацікавленими, виконували свої службові обов`язки. ОСОБА_1 надавала послуги з поховання, що не є діяльністю забороненою Постановою КМУ №211 в період карантину, не приймала відвідувачів, не здійснювала підприємницьку діяльність у розумінні ст. 3 Господарського кодексу України.

Заслухавши пояснення учасників провадження, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 245, 278, 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її у точній відповідності з законом. При підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення суд має вирішити питання про правильність складання протоколу та інших матеріалів справи, а при розгляді справи слід з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Диспозицією статті 44? Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено адміністративну відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Згідно Постанови Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11 березня 2020 року №211 (далі Постанова КМУ №211 від 11.03.2020) з 12 березня 2020 року на усій території України встановлено карантин та з 00:01 17 березня 2020 року заборонено роботу суб`єктів господарювання, яка передбачає приймання відвідувачів, зокрема і закладів торговельного обслуговування.

ОСОБА_1 є суб`єктом підприємницької діяльності, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Суд не приймає доводи захисника щодо відсутності у Постанові КМУ №211 від 11.03.2020 відсутній пункт «2.8» як юридично визначена норма прямої дії, оскільки недотримання особою, яка склала протокол, чіткої структури нормативно-правового акту й зазначення «п. 2.8» замість «пп. 8 п. 2» не є порушення права на справедливий суд, адже у протоколі розкрито суть вчиненого правопорушення.

У протоколі про адміністративне правопорушення вказано, що свідками правопорушення є ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Захисник вказує, що пояснення вказаних свідків не можуть бути прийняті судом, оскільки вони є працівниками Коростишівської міської ради та зацікавленими особами.

Разом з тим, суд не погоджується з вказаним твердженням, адже відповідно до частини 1 статті 272 Кодексу України про адміністративні правопорушення як свідок у справі про адміністративне правопорушення може бути викликана кожна особа, про яку є дані, що їй відомі які-небудь обставини, що підлягають установленню по даній справі.

Положеннями Кодексу України про адміністративні правопорушення не регламентовано вимоги до свідка. Відповідно до інформації, наданої захисником, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є працівниками Коростишівської міської ради та 13.04.2020 брали участь у проведенні інформаційно-роз`яснювальної роботи серед суб`єктів господарювання щодо дотримання карантинних заходів. Тобто, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не є посадовими особами органів, уповноважених складати протокол про адміністративне правопорушення, та особами, на яких покладено обов`язок встановлення обставин вчинення проступку та об`єктивну їх фіксацію у протоколі про адміністративне правопорушення.

Згідно письмових пояснень ОСОБА_5 та ОСОБА_4 від 13.04.2020 вказані особи були свідками того, що 13.04.2020 близько 12:30 години магазин, який надає ритуальні послуги, за адресою: м. Коростишів, вул. Київська, 73, був відчинений, біля вхідних дверей були залишені ритуальні атрибути вінок, не було будь-яких позначок на дверях щодо карантину чи роботи в онлайн режимі /а.с.8-9/.

Проте, суд погоджується з доводами захисника щодо неможливості прийняття пояснень ОСОБА_3 , оскільки останню не зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення як свідка.

Щодо посилань захисника про недопустимість використання відеозапису, оскільки його походження не є законним, не приймаються судом.

Спеціальною нормою, яка регламентує порядок застосування технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису є ст. 40 Закону України «Про національну поліцію».

Відповідно до положень статті 40 Закону України «Про національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, у тому числі, з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення.

Більше того, у судовому засіданні ОСОБА_1 не заперечувала достовірності обставин зафіксованих на відеозаписі.

Під час перегляду відеозапису, який долучено до протоколу про адміністративне правопорушення, встановлено, що 13.04.2020 працівники поліції підійшли до магазину, в якого було відчинені двері, на дверях була табличка «відчинено», вказані двері були зачинені, біля магазину було виставлено товар /а.с.10/.

Відповідно до положень частини 2 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, кого звинувачено у вчинені адміністративного правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Згідно Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 №23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинності.

Відповідно до статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Європейський суд з прав людини зазначає, що рівень певності, якого має досягти суддя за системою «внутрішнього переконання» чи системою «поза межами розумного сумніву», який є важливим для постановлення справедливого рішення, не повинен досягатися шляхом примусу до зізнання. Таким чином, буде дотримано цілковитої поваги до презумпції невинуватості та статусу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності що є ключовими поняттями для демократичної концепції кримінального судового розгляду. Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених Законом.

Загалом, незважаючи на те, що другі двері були зачинені, ґрунтуючись на внутрішньому переконанні на підставі досліджених доказів, суд вважає, що ОСОБА_1 не припинила роботу магазину.

Тому, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 44? Кодексу України про адміністративні правопорушення, підтверджується матеріалами справи, такий висновок суду об`єктивно підтверджується дослідженими судом доказами в їх сукупності, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії АПР18 №696364 від 13.04.2020; письмовими поясненнями свідків від 13.04.2020; відеозаписом від 13.04.2020, а ОСОБА_1 не було надано жодних переконливих доводів, підтверджених відповідними доказами, які б давали суду підстави поставити під сумнів правдивість обставин, викладених у матеріалах справи.

Вирішуючи питання про накладення стягнення за адміністративне правопорушення, суд у відповідності до вимог статті 33 Кодексу України про адміністративні правопорушення, враховує характер вчиненого правопорушення, рівень небезпеки, відсутність істотної шкоди інтересам держави чи окремих громадян, її дії були обумовленні збігом життєвих обставин, дані про особу правопорушника, яка раніше до адміністративної відповідальності не притягалася, ступінь вини, майновий стан.

Статтею 22 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Враховуючи викладене, суд вважає за можливе звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності у зв`язку з малозначністю вчиненого правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись статтями 22, 44?, 283-285 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

постановив:

ОСОБА_1 визнати винною у вчиненні 13.04.2020 адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 44? Кодексу України про адміністративні правопорушення.

ОСОБА_1 звільнити від адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 44? Кодексу України про адміністративні правопорушення, у зв`язку з малозначністю, обмежившись усним зауваженням, провадження по справі закрити.

Постанова може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду через Коростишівський районний суд Житомирської області протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя І. В. Щербаченко