П О С Т А Н О В А
про повернення адміністративних матеріалів

30.04.2020 м. Львів

Суддя Франківського районного суду м. Львова Кузь В. Я., розглянувши адміністративні матеріали, які надійшли від командира військової частини НОМЕР_1 відносно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення (надалі КУпАП), -

В С Т А Н О В И В :

Командир військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 скерував до суду матеріали про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, з підстав викладених в протоколі про адміністративне правопорушення серії А0284 ДШВ № 00091 від 30.04.2020.

Перевіривши матеріали справи, вважаю, що такі слід повернути для належного оформлення з наступних підстав.

У силу вимог ч. 2 ст. 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Згідно з ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Разом з тим, за змістом ст. ст. 279, 280 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення має розглядатися, і зокрема суддею, у межах тих обставин, які зазначені у протоколі про інкриміноване адміністративне правопорушення. За підсумками розгляду справи суддя не має права вказувати у постанові на обставини, які не зазначались у протоколі про адміністративне правопорушення, які не відповідають змісту протоколу, адже у цьому випадку, суддя вийде за межі своєї компетенції, якою, згідно з вимогами статей 213, 221 КУпАП, є лише розгляд справи, а не збирання доказів для подальшого обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення. Недотримання цих вимог, буде порушено принципи змагальності сторін на яких базується судочинство з розгляду справ про адміністративні правопорушення та право на захист особи, що притягається до адміністративної відповідальності.

За приписами ч. 1 ст. 254 КУпАП, про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Відповідно до п.14 ч.1 ст.255 КУпАП протоколи про адміністративні правопорушення передбачені статтями 17210-17220 складають командири (начальники) військових частин (установ, закладів), командири підрозділів, які уповноважені на те командирами (начальниками) військових частин (установ, закладів).

Як вбачається з матеріалів справи протокол серії ДШВ № 00091 від 30.04.2020 про адміністративне правопорушення складено та підписано командиром 1 десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 полковником ОСОБА_3 .

Статтею 255 КУпАП, передбачений вичерпний перелік осіб, які мають право складати протоколи про адміністративні правопорушення.

Особа, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, а саме командиром 1 десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 полковником ОСОБА_3 , до осіб, які перелічені в ст.255 КУпАП, не входить, а отже він позбавлений права складати протоколи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 254 КУпАП, передбачено, що протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 не відповідає вказаним вище вимогам, а саме, суть порушення містить виклад того, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, 25.04.2020 перебував на території військового містечка військової частини у стані алкогольного сп`яніння, однак сам протокол складено з порушенням ч. 2 ст. 254 КУпАП- 30.04.2020.

У судовому засіданні ОСОБА_1 пояснив, що 25.04.2020 він не виконував обов`язки військової служби, оскільки мав вихідний день та перебував у друзів за межами військової частини, випив невелику кількість алкоголю, оскільки друзі святкували новосілля та запросили його до себе у гості. У військову частину повернувся ночувати, так як він проживає на її території.

Крім того, згідно диспозиції частини 1 ст. 172-20 КУпАП, адміністративна відповідальність настає за такі протиправні дії: - розпивання алкогольних, слабоалкогольних напоїв або вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів на території військових частин, військових об`єктів, - або поява таких осіб на території військової частини в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, - або виконання ними обов`язків військової служби в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, - а також відмова таких осіб від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Частина 3 ст. 172-20 КУпАП, передбачає настання адміністративної відповідальності за вчинення дій передбачених частинами першою або другою цієї статті, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за такі самі порушення, або в умовах особливого періоду.

У порушення вимог ст.256 КУпАП, суть адміністративного правопорушення викладена не у відповідності до диспозиції ч.3 ст. 172-20 КУпАП, а саме: не зазначено чим передбачений особливий період, з якого часу, на підставі чого він діє і чи діє він на території України на сьогоднішній день, та не додано належних доказів на підтвердження цього юридичного факту. Крім того, суть адміністративного правопорушення, відповідно до ст. 256 КУпАП, повинна бути викладена саме в протоколі про адміністративне правопорушення, що є доказом по справі, а не в супровідному листі про направлення протоколу до суду.

Суддя не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

До матеріалів справи було долучено Протокол № 11 медичного освідчення для встановлення стану сп`яніння алкоголем (наркотичною або другою одурманюючою речовиною) від 25.04.2020 відносно ОСОБА_1 , з якого не вбачається перебування останнього у нетверезому стані.

Відповідно до ст. 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів", судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

У п. 2.1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 26.06.2013 року у справі № 1-7/2013 вказано: Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Конституційний Суд України, розглядаючи цю справу, бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в рішенні у справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Так, суд, звертає увагу на те, що за умисне невиконання вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконанню службовою особою кримінально каране діяння, відповідно до ст. 382 КК України.

Верховним Судом України визнано правильну практику тих суддів, які вмотивованими постановами повертають протоколи про адміністративні правопорушення, складені не уповноваженою на те посадовою особою або без додержання вимог ст.256 КУпАП, відповідному правоохоронному органу для належного дооформлення (п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 14).

Щодо вказаних порушень вимог закону, при процесуальному провадженні з розгляду адміністративних правопорушень, суд неодноразово звертав увагу керівництва ВЧ НОМЕР_1 , однак зазначені факти продовжують мати місце.

Аналізуючи вищенаведене, приходжу до висновку, що адміністративні матеріали щодо притягнення до відповідальності ОСОБА_1 повинні бути повернуті командиру військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_4 для належного оформлення, оскільки в такому вигляді не можуть бути предметом судового розгляду.

На підставі наведеного, керуючись статтями 268, 277 КУпАП,-

П О С Т А Н О В И В :

Матеріали адміністративної справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_5 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, повернути командиру військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_4 - на доопрацювання.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її проголошення.

Суддя В. Кузь