Справа № 215/413/20
03 лютого 2020 року суддя Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Камбул М.О., при секретарі Кошмак А.С., розглянувши матеріали, які надійшли з Полку патрульної поліції в місті Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції національної поліції України про притягнення до адміністративної відповідальності: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який не притягався протягом року до адміністративної відповідальності; не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
за ч. 1 ст. 130 КУпАП,-
ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився надавши письмове клопотання про закриття провадження у справі у, зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, оскільки відсутні докази його керування автомобілем, як і причини зупинки транспортного засобу, працівниками поліції не було повідомлено які саме ознаки та якого сп`яніння наявні у нього, зі змістом медичного висновку він ознайомлений не був оскільки даний висновок йому не видавався, в протоколі про адміністративне правопорушення містяться виправлення, що є недопустимим, а тому протокол про адміністративне правопорушення не може вважатись належним та допустимим доказом по справі.
Вивчивши клопотання ОСОБА_1 , дослідивши матеріали адміністративної справи, а саме: протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №342510 від 17.01.2020 (а.с.1), висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 16.01.2020 (а.с.2), рапорт працівника поліції (а.с.3), запис відеофіксації скоєння правопорушення (а.с.5), довідку згідно якої ОСОБА_1 отримав водійське посвідчення категорії «В», суддя приходить до наступного висновку.
За даних обставин, з метою дотримання розумного строку розгляду справи, з урахуванням достатності обсягу наявних доказів, суддя приходить до висновку про можливість розгляду справи.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.
Згідно п.2.9а ПДР України, водієві забороняється керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року № 14 ( із змінами, внесеними з постановою Пленуму Верховного Суду України № 18 від 19 грудня 2008 р.), судам слід урахувати, що відповідальність за ст.130 КУпАП на стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника. Для притягнення до відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли останній почав рухатись.
Згідно зі ст.245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Диспозиція частини 1 ст.130 КУпАП, передбачає відповідальність водіїв за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Як видно з відеозапису, доданого працівниками поліції до матеріалів справи, на ньому відсутній факт керування ОСОБА_1 автомобілем, зокрема рух автомобіля по проїзній частині, але факт курування автомобілем не спростовується самим правопорушником (а.с.5).
Згідно ст.3 ЗУ «Про національну поліцію», у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.35 Закону України «Про національну поліцію», поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення.
Як видно з відеозапису, долученого працівниками поліції до матеріалів справи, на запитання правопорушника ОСОБА_1 щодо причини зупинки його автомобіля, поліцейським було повідомлено останньому, що він, можливо, причетний до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення. Але на прохання правопорушника, надати більш конкретну, відповідь яка саме дія ставиться йому в провину працівник поліції відмовився.
Крім того, при зупинці транспортного засобу, поліцейським було запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд за допомогою газоаналізатора «Драгер», на що ОСОБА_1 погодився, за наслідками огляду не було встановлено ознак сп`яніння, після чого, поліцейський посвітив ліхтарем в очі ОСОБА_1 та не встановив ніяких інших ознак сп`яніння, тому сказав, що ОСОБА_1 може продовжити керування авто, але лише після того, як батько ОСОБА_1 вимагав від поліцейських вибачення, поліцейські повезли ОСОБА_1 до медичного закладу для встановлення стану сп`яніння, але не зрозуміло на якій підставі, оскільки на відео ніякі ознаки наркотичного сп`яніння у ОСОБА_1 поліцейським не були встановлені, (а.с.5).
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово вказував, що термін «кримінальне правопорушення», що міститься у ст.2 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має автономне значення і охоплює суворі за своїми наслідками види адміністративних стягнень, до яких належать адміністративний арешт та значні адміністративні штрафи, які фактично носять кримінальний характер з усіма гарантіями ст.6 Конвенції, а справи щодо їх застосування в силу суворості таких санкцій за суттю є кримінальними (пункти 82, 83 Рішення у справі «Енгель та інші проти Нідерландів» від 8 червня 1976 року, пункт 55 Рішення у справі «Гурепка проти України» від 6 вересня 2005 року, пункт 38 Рішення у справі «Менаріні проти Італії» від 27 вересня 2011 року).
Таким чином, особа повинна знати в чому її обвинувачують, а відсутність визначеності яка дія ставляться особі у провину, робить неможливим визнання особи винною внаслідок порушення її права на захист.
Згідно наказу Міністерства внутрішніх справ України №1452/735 від 09.11.2015 Відповідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Законів України «Про Національну поліцію», «Про дорожній рух» та «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними», постанови Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103 «Про затвердження Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», з метою створення нормативно-правового підґрунтя діяльності патрульної поліції та закладів охорони здоров`я щодо виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції затверджено «Інструкцію про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» /далі Інструкція/.
Ця Інструкція визначає процедуру проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та оформлення результатів такого огляду.
Згідно п.п.17, 20 Розділу ІІІ Інструкції, зміст висновку щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння повідомляється оглянутій особі в присутності поліцейського, який її доставив, про що робиться запис у вищезазначеному висновку. Висновок щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння складається в усіх випадках безпосередньо після огляду особи у трьох примірниках: перший примірник видається під підпис поліцейському, який доставив дану особу на огляд, другий видається оглянутій особі, а третій залишається в закладі охорони здоров`я.
Як видно з висновку щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння, в ньому відсутні відомості щодо ознайомлення ОСОБА_1 з результатами огляду та його вручення (а.с.2).
Відповідно до п.22 Розділу ІІІ Інструкції, висновки щодо результатів медичного огляду осіб на стан сп`яніння, складені з порушенням вимог цієї Інструкції, вважаються недійсними.
За таких обставин, суддя не може вважати вищезазначений висновок щодо результатів медичного огляду ОСОБА_1 на стан сп`яніння від 16.01.2020 належним та допустимим доказом по справі.
Крім того, відповідно до п.7 Розділу ІІ Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, не допускаються закреслення чи виправлення відомостей, що заносяться до протоколу про адміністративне правопорушення.
Але, протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №342510 від 17.01.2020 має виправлення в зазначені дати скоєння правопорушення (а.с.1).
Відповідно до ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення повинен прийти до висновку про винуватість особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, поза розумним сумнівом.
Таким чином, при відсутності в матеріалах справи належних та допустимих доказів вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП,, суддя приходить до висновку про необхідність закриття провадження у справі за відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Керуючись ст.ст. 40-1,251,252,254,256, 279, 280, 283, 308 КУпАП, -
Провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП, за відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.

Апеляційна скарга подається до відповідного апеляційного суду через місцевий суд, який виніс постанову.

СУДДЯ: