КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2020 року м. Київ

Суддя Київського апеляційного суду Васильєва М.А.,

за участю:

потерпілого ОСОБА_1

представника потерпілого Нерсесяна А.С.

захисника Мироненка О.О.

особи, яка притягнута до

адміністративної відповідальності, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника Мироненка Олега Олександровича в інтересах ОСОБА_2 на постанову Святошинського районного суду м. Києва від 11 червня 2020 року, якою

ОСОБА_2

ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого: АДРЕСА_2 ,

визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 гривень в дохід держави, та стягнуто судовий збір в сумі 420, 40 грн.,

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою суду ОСОБА_2 визнаний винуватим в тому, що 21 березня 2020 року о 19.00 год., знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 вчинив сімейну сварку з батьком його дружини ОСОБА_1 , в ході якої висловлював образи і погрози, застосовував фізичну силу, штовхаючи ОСОБА_1 , в результаті чого вчинив насильство психологічного характеру, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду, захисник Мироненко О.О. в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду, провадження у справі щодо ОСОБА_2 закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник щодо строку на апеляційне оскарження постанови місцевого суду посилається на те, що дана апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції 22 червня 2020 року, тобто, в межах строків на апеляційне оскарження, передбачених ч. 2 ст. 294 КУпАП, так як останній день апеляційного оскарження припадає на 21 червня 2020 року (неділя), вихідний день.

Захисник вказує на те, що станом на дату подання цієї апеляційної скарги, суд першої інстанції ще не склав повний текст оскаржуваної постанови, тому скаржнику невідомо, чим саме мотивоване оскаржуване судове рішення, які саме обставини справи були враховані судом та що стало підставою визнання ОСОБА_2 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП, а тому апелянт вважає, що постанова суду підлягає скасуванню.

Щодо фактичних обставин справи, апелянт вказує на те, що ОСОБА_3 не визнає своєї вини у вчиненні інкримінованого адміністративного правопорушення, оскільки 21 березня 2020 року приблизно о 19.00 годині він не вчиняв відносно свого тестя ОСОБА_1 домашнього насильства, а викладені у протоколі обставини не відповідають дійсності. Навпаки агресором та ініціатором інциденту, який трапився 21 березня 2020 року, був саме ОСОБА_4 , в той час як ОСОБА_3 був потерпілим та намагався захищатись від ударів, яких завдавав йому ОСОБА_1 , що підтверджується наступним.

Апелянт зазначає про те, що Святошинським УП ГУ НП у м. Києві за фактом нанесення 21 березня 2020 року ОСОБА_1 легких тілесних ушкоджень ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 , було відкрито кримінальне провадження № 0002790 від 9 червня 2020 року та розпочато досудове розслідування, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 9 червня 2020 року, копія витягу з ЄРДР міститься в матеріалах справи, і, згідно фабули, що міститься у зазначеному витязі з ЄРДР, кримінальне провадження № 0002790 від 9 червня 2020 року було відкрито за заявою ОСОБА_2 , з приводу нанесення йому тілесних ушкоджень з боку ОСОБА_6 , що мало місце 21 березня 2020 року, за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того, апелянт вказує, що ОСОБА_7 , яка була безпосереднім свідком конфлікту між ОСОБА_1 та ОСОБА_8 21 березня 2020 року, у своїх письмових поясненнях, наданих адвокату ОСОБА_9 вказує, що вона бачила, як ОСОБА_3 лежав на підлозі кухні, а зверху на ньому знаходився ОСОБА_4 , який однією ногою стояв на колінному суглобі ОСОБА_10 , а другою рукою обхопив його за шию, виглядало наче душив. Потім згодом ОСОБА_1 сильно вдарив ОСОБА_11 по обличчю, розбивши останньому носа, внаслідок чого виникла носова кровотеча. Після таких подій та з метою захисту від агресивних дій з боку ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , була змушена викликати поліцію до квартири.

Окрім того, як зазначає апелянт, обставини конфлікту, що виник 21 березня 2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 , а також наслідки цього конфлікту у вигляді носової кровотечі у ОСОБА_10 та садна його на руках, були зафіксовані на відео та долучені до матеріалів даної справи.

Щодо відеофіксації захисник зазначає про те, що відеофайл з назвою «Відео 1» містить дані про початок конфлікту 21 березня 2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_8 , зокрема даний матеріал чітко фіксує, що саме ОСОБА_1 першим завдає удари по обличчю ОСОБА_10 , внаслідок яких ОСОБА_3 падає на підлогу. Відеофайл з назвою «Відео 2» містить дані про те, що внаслідок нанесення ОСОБА_1 ударів ОСОБА_5 у останнього відкрилась носова кровотеча. Відеофайл з назвою «Відео 3» містить дані про те, що внаслідок нанесення ОСОБА_1 ударів ОСОБА_5 у останнього руки покрились саднами та слідами від нанесених побоїв. Відеофайл з назвою «Відео 4» містить дані про те, що, коли приїхали співробітники поліції та почали з`ясовувати всі обставини конфлікту, ОСОБА_1 заперечує проти всіх доводів зі сторони ОСОБА_7 щодо його агресивної поведінки.

Крім того, як наголошує захисник, зовнішній вигляд ОСОБА_1 не містить будь-яких слідів того, що ОСОБА_3 вчиняв щодо ОСОБА_1 домашнє насильство у вигляді дій фізичного характеру.

Захисник, з посиланням на диспозицію ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та положення п. 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» наголошує, що у матеріалах справи відсутні будь-які інші докази на підтвердження обставин, які викладені у протоколі про адміністративне правопорушення серія АПР18 № 501950 від 21 березня 2020 року.

Більше того, навіть сам потерпілий ОСОБА_1 у своїх письмових поясненнях, які долучені до матеріалів даної справи, не вказує про те, що ОСОБА_3 щодо нього вчиняв домашнє насильство у вигляді дій фізичного характеру.

На стадії апеляційного розгляду захисник подав клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу вказаного адміністративного правопорушення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_2 та його захисника на підтримку апеляційної скарги, потерпілого ОСОБА_1 та його представника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши наявні у справі докази, а також матеріали справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 та долучені сторонами докази під час апеляційного розгляду, перевіривши доводи апеляційної скарги та клопотання, апеляційний суд доходить такого висновку.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з вимогами ст.ст. 278, 280 КУпАП, суд першої інстанції при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення має вирішити питання про правильність складання протоколу та інших матеріалів справи, чи є необхідність у витребуванні додаткових матеріалів, а при розгляді справи зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Обставини вчинення адміністративного правопорушення, які викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, за своєю сутністю є обвинуваченням, а обставини вчинення адміністративного правопорушення, які зазначаються суддею у постанові, за своєю сутністю є формулюванням обвинувачення, визнаного судом доведеним. При цьому суд першої інстанції розглядає справу в межах протоколу про адміністративне правопорушення.

Проте, розглядаючи матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП щодо ОСОБА_2 , суд не дотримався зазначених вимог та вийшов за межі обставин вчинення правопорушення, які були зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення.

Диспозиція ч. 1 ст. 173-2 КУпАП передбачає відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Згідно з п. 3 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (із змінами ) домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 501950 від 21 березня 2020 року, щодо ОСОБА_2 складений протокол про те, що 21 березня 2020 року приблизно о 119 год., перебуваючи за адресою свого мешкання: АДРЕСА_1 , вчинив відносно свого тестя гр. ОСОБА_1 домашнє насильство, а саме, умисні дії фізичного характеру, які полягали у штовханні ОСОБА_1 , чим вчини правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (ас. 1).

Пунктом 17 статті 1 вказаного закону передбачено, що фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Однак, судом першої інстанції ОСОБА_2 визнаний винуватим у тому, що 21 березня 2020 року о 19.00 год., знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив сімейну сварку з батьком його дружини ОСОБА_1 , в ході якої висловлював образи і погрози, застосовував фізичну силу, штовхаючи ОСОБА_1 , в результаті чого вчинив насильство психологічного характеру

Проте, відповідно до п. 14 ст. 1 Закону психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Таким чином, суд визнав ОСОБА_2 винним у вчиненні дій, які останньому не інкримінувались, у тому числі й те, що ОСОБА_2 під час сімейної сварки висловлював образи і погрози ОСОБА_1 , у зв`язку з чим постанова суду першої інстанції підлягає безумовному скасуванню, а відтак, в цій частині апеляційна скарга захисника Мироненка О.О. підлягає до задоволення.

Щодо інших доводів апеляційної скарги, то апеляційний суд враховує наступне.

Як встановлено з матеріалів справи, 21 березня 2020 року о 19.00 год. за адресою: АДРЕСА_1 , відбувалась сімейна сварка між ОСОБА_2 та його тестем ОСОБА_1 .

Вказані обставини не заперечуються жодним з учасників апеляційного розгляду.

Під час апеляційного розгляду захисник Мироненко О.О. зазначив про те, що з урахуванням поведінки ОСОБА_1 , як агресора, ОСОБА_2 у такій ситуації виступав виключно як потерпіла сторона. З переглянутого відеозапису вбачається, як тілесні ушкодження ОСОБА_2 наносив саме ОСОБА_1 , який визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, і вказану постанову не оскаржував. ОСОБА_2 не визнає своєї вини у вчиненні інкримінованого адміністративного правопорушення, оскільки 21 березня 2020 року приблизно о 19.00 годині він не вчиняв відносно свого тестя ОСОБА_1 домашнього насильства, а викладені у протоколі обставини не відповідають дійсності, що саме ОСОБА_2 був потерпілим та намагався захищатись від ударів, яких завдавав йому ОСОБА_1 . По факту нанесення ОСОБА_1 . ОСОБА_2 21 березня 2020 року тілесних ушкоджень Святошинським УП ГУ НП у м. Києві відкрито кримінальне провадження № 0002790 від 9 червня 2020 року та розпочато досудове розслідування, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Згідно з фабулою, що міститься у Витязі з ЄРДР, кримінальне провадження № 0002790 від 9 червня 2020 року, кримінальне провадження порушено за заявою ОСОБА_2 . Вказані обставини підтверджуються й поясненнями ОСОБА_7 - дружини ОСОБА_2 , яка була безпосереднім свідком конфлікту між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Також обставини конфлікту, а також наслідки цього конфлікту у вигляді носової кровотечі у ОСОБА_2 та садна його на руках, зафіксовані на відео. Крім того, зовнішній вигляд ОСОБА_1 не містить будь-яких слідів того, що ОСОБА_2 вчиняв щодо ОСОБА_1 домашнє насильство у вигляді дій фізичного характеру. Будь-які інші докази на підтвердження обставин, які викладені у протоколі про адміністративне правопорушення матеріали справи не містять. Сам потерпілий ОСОБА_1 у своїх письмових поясненнях, які долучені до матеріалів даної справи, не вказує про те, що ОСОБА_2 щодо нього вчиняв домашнє насильство у вигляді дій фізичного характеру. Навпаки, зазначені вище докази, вказують, що саме ОСОБА_1 під час конфлікту був агресором та завдавав ударів ОСОБА_2 , який в свою чергу змушений був захищатись. Надані ОСОБА_1 зображення (фотознімки) із ушкодженнями його голови, не можуть бути належними та достатніми доказами вчинення ОСОБА_2 щодо ОСОБА_1 домашнього насильства фізичного характеру у вигляді штовхання, оскільки у протоколі відсутня будь-яка інформація стосовно завдання ОСОБА_2 ударів по голові ОСОБА_1 чи заподіяння будь-яких інших ушкоджень голови ОСОБА_1 ; на наданих ОСОБА_1 зображеннях відсутня будь-яка інформація щодо дати виготовлення таких зображень та їх відношення саме до подій 21 березня 2020 року; у матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо причинно-наслідкового зв`язку між діями, які вчиняв ОСОБА_2 21 березня 2020 року по відношенню до ОСОБА_1 , та ушкодженнями голови ОСОБА_1 , відображеними на вказаних вище зображеннях. Враховуючи вказані фактичні обставини справи, відсутність доказів щодо вчинення ОСОБА_2 інкримінованих правопорушень, а також грубі порушення судом першої інстанції норм процесуального права під час розгляду даної справи, оскаржувана постанова підлягає скасуванню.

ОСОБА_2 підтримав позицію свого захисника та по фактичних обставинах справи пояснив, що у квартирі проживає він з дружиною та дитиною, ОСОБА_1 та теща, а також зареєстрований брат дружини, який тривалий час у квартирі не проживає. До моменту настання події стосунки з ОСОБА_1 були добрі. Теща з ОСОБА_1 певний час були в конфлікті, але коли ОСОБА_1 повернувся до квартири, то його поведінка суттєво змінилась. Тривалий час ОСОБА_1 з тещею не проживав у квартирі.Поки ОСОБА_1 не проживав у цій квартирі, стосунки були нормальними. ОСОБА_1 постійно відвідував дитину. До моменту настання події конфлікти були, але не такого рівня, як подія, яка мала місце 21 березня 2020 року. Конфлікті ситуації полягали в тому, що ОСОБА_1 намагався вдиратись у кімнату, де він ( ОСОБА_2 ) проживав разом із дружиною та дитиною, проти їх волі. Він ( ОСОБА_2 ) звертався до поліції неодноразово. ОСОБА_1 переслідував їх дитину по всьому мікрорайону. Дитина до цього часу боїться присутності ОСОБА_1 .. Конфлікті ситуації мають початок з лютого 2019 року. 21 березня 2020 року було посилення карантинного режиму по всій Україні, і з усіх ЗМІ лунали заклики обговорити це з домашніми щодо запобігання та протидії вірусу. В той вечір, коли він ( ОСОБА_2 ) повернувся додому з роботи, посилились карантинні заходи проти вірусу COVID-19. На той момент була роздана пам`ятка (листівка) з текстом щодо протидії та запобігання поширенню корона вірусу із зазначенням заходів безпеки. Ця листівка була прикріплена до холодильника магнітами. В певний момент він ( ОСОБА_2 ) лежав і хотів обговорити питання по карантину разом з іншими членами сім`ї, але побачив, що листівка стирчала під дверми. Як вона там опинилась, йому невідомо, але він для себе зробив висновок, що в квартирі є ОСОБА_1 . Він ( ОСОБА_2 ) взяв телефон, намагаючись сфотографувати листівку, та вийшов на кухню, щоб поспілкуватись з домашніми. Проте, замість фотографування листівки увімкнулось відео, у зв`язку з чим і відбувся відеозапис усіх подій. Вийшовши на кухню, він намагався контактувати мирним шляхом разом з ОСОБА_1 та тещею ОСОБА_12 , але ОСОБА_1 піднявся і почав його заспокоювати, одразу говорити, щоб він забрав свій телефон. Коли ситуації, схожі на конфлікти, мали свій початок з лютого 2019 року, то ОСОБА_1 часто дозволяв собі світити йому ( ОСОБА_2 ) телефоном в обличчя. Його це дратувало, при цьому ОСОБА_1 знав про це. Однак, ОСОБА_1 увімкнув свій телефон та почав світити йому в очі. Він ( ОСОБА_2 ) просив ОСОБА_1 не світити в обличчя, вимкнути це світло, але ОСОБА_13 все одно продовжував світити телефоном. По ситуації з карантином він ( ОСОБА_2 ) намагався пояснити, що треба мити руки, доглядати взуття. ОСОБА_1 продовжував йому світити телефоном в обличчя, говорячи при цьому, що у нього ( ОСОБА_1 ) поганий зір, що у нього ( ОСОБА_2 ) тхне з рота. Чому ОСОБА_1 підходив так близько до нього, йому не зрозуміло. При цьому ОСОБА_1 намагався зняти на відео його обличчя. Далі ОСОБА_1 ляснув його телефоном по руці, а другий раз рукою за обличчя, від чого він впав на холодильник, а потім опинився на підлозі. Це також зафіксована на відеозапису, а ОСОБА_1 навис над ним з телефоном у руці. ОСОБА_1 наніс йому ушкодження, брав його рукою за шию. В певний момент ОСОБА_14 (дружина) відлучалась до дитини, бо у першу чергу дружина переконувалась, чи у безпеці знаходиться дитина. Згодом до цієї ситуації долучилась теща. На деякий час настало затишшя, повимикали телефони. Потім він ( ОСОБА_2 ) виходив з кухні, увімкнув світло у коридорі. В цей час підходить ОСОБА_1 , який вимкнув світло на кухні та в коридорі. Він ( ОСОБА_2 ) знову ввімкнув, а ОСОБА_1 знову вимкнув світло. На третій раз вмикання світла він отримав від ОСОБА_1 сильний удар в обличчя, внаслідок чого був великий синець під оком, розбитий ніс, але адвокат йому ( ОСОБА_15 ) роз`яснив, що всі ці обставини перевіряються в рамках кримінального провадження. Далі долучилась дружина та теща - ОСОБА_16 , які стали між ним та ОСОБА_1 при цьому дружина бачила, як ОСОБА_1 його вдарив обличчя. Дружина також трохи отримала, і після цього вона почала викликати поліцію. Потім він ( ОСОБА_2 ) також декілька разів телефонував до поліції, цікавився, коли буде наряд поліції. Потім подивився на свого зламаного носа, пішов у ванну, а далі спілкувався з поліцією. До тілесних ушкоджень голови ОСОБА_1 він жодного відношення не має.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 заперечував проти задоволення апеляційної скарги та пояснив, що на його переконання ОСОБА_2 винуватий у події, яка трапилась. Відносини, які склались у сім`ї, беруть початок з того, що в 2017 році на ОСОБА_17 подали на виселення з квартири. при цьому він ( ОСОБА_1 ) ще й заступався тоді за ОСОБА_2 . Потім був момент, коли він ( ОСОБА_1 ) не проживав у квартирі. Проте, йому зателефонувала колишня дружина, яка повідомила, що її у ванній кімнаті побили. Потім приїхала дружини сестрадо якої теж була застосована фізична сила, її за волосся хапали, пред`являли претензії, ображали, і на сімейній раді вирішили, що потрібна його ( ОСОБА_1 ) присутність. Після того, як він приїхав, зайшов в кімнату до ОСОБА_2 , де і йому ( ОСОБА_1 ) належить на праві власності частина кімнати, у якій знаходяться його книги, речі. Проте ОСОБА_2 почав його виганяти. Також ОСОБА_2 заборонив спілкуватися з онукою, хоча раніше не було жодних перешкод у цьому. Влітку 2019 року він прийшов до кімнати, де жив ОСОБА_2 , і останньому розповів все, що він про ОСОБА_2 думає. Після цього відносини змінились, онука почала його боятись, йому заборони спілкування з онукою, дружина для онуки стала «чужа тітка», не бабуся, а чужа тітка. Станом на 21 березня 2020 року з ОСОБА_2 склались неприязні відносини. 21 березня 2020 року з дружиною збирались їсти, готували, накривали на стіл. На кухню прийшов ОСОБА_2 з увімкненим телефоном з підставленою під бук рукою, і, від ОСОБА_2 прозвучала фраза, що він під запис буде зараз їх вчити правилам. Проте, цієї фрази на відео немає, оскільки ОСОБА_2 відомі правила монтажу кадрів. ОСОБА_2 перевірив ракурс своєї камери, а він ( ОСОБА_1 ) також увімкнув відеокамеру. ОСОБА_2 має певні манери, і почав до нього ( ОСОБА_1 ) говорити, «ну що ти мені зробиш». Також він просив не підходити ОСОБА_2 , так як у того є вади, пахне з роту, а ОСОБА_2 все одно намагався увесь час підійти якомога ближче. Між ними почалась штовханина, в результаті якої він один раз ОСОБА_18 відштовхнув, другий раз відштовхнув, потім вперся рукою в обличчя ОСОБА_2 та відштовхнув останнього. В результаті він від ОСОБА_2 отримав удар, також ОСОБА_2 бив його мобільним телефоном. Коли ОСОБА_2 ударив його, він відлетів у сторону, і ОСОБА_2 з явним наміром йшов до нього, як сказав, продовжувати чоловічу розмову, але коли ОСОБА_2 йшов до нього, то об щось спіткнувся і впав біля стола біля кутка, підірвався і дальше до нього ( ОСОБА_1 ) продовжував з`ясовувати відносини. Прибігла ОСОБА_14 - дружина ОСОБА_2 , також намагалась вступити в бійку, але розборонили їх. Як тільки він ( ОСОБА_1 ) піднявся, ОСОБА_2 хитрим певно десантним прийомом, схопив його руку, загнув за спину, внаслідок чого він ( ОСОБА_19 ) вдарився головою об дерев`яну планку кухонного куточка. Далі їх розборонили, один на одного покричали. Коли у ОСОБА_2 пішла носом кров, йому достеменно невідомо, але у ОСОБА_2 доволі часто йде кров носом, про що навіть онука знає, і намагається подати батьку салфетку. Коли пішли на кухню він обізвав ОСОБА_2 , після чого ОСОБА_18 вдарив його в груди, під ребра, що йому здалось, зламалось ребро, але рентген не показав цього, був синяк. Донька викликала міліцію, викликали швидку, йому надали швидку допомогу, а потім вже прибула міліція.

Представник потерпілого - адвокат Нерсесян А.С. заперечував проти задоволення апеляційних вимог та пояснив, що він є адвокатом всієї сім`ї. Це вже не перша справа. Доводи адвоката Мироненка О.О. щодо того факту, що винність ОСОБА_1 усуває винуватість ОСОБА_2 , є безпідставними, оскільки у такій ситуації складання протоколів на обох осіб свідчить про наявність обопільної вини між учасниками. Також є безпідставними посилання захисника на те, що, не подання апеляції ОСОБА_1 свідчить про визнання ним вини у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки ОСОБА_1 не вважав за доцільним подавати апеляцію, це є його ( ОСОБА_1 ) право. ОСОБА_1 - працююча людина, і на відвідини судових засідань у нього витрачається час, протягом якого він заробляє гроші. З аналізу доказів, наявних у справі, є достатні підстави вважати, що ОСОБА_2 застосував щодо ОСОБА_1 фізичне насильство. ОСОБА_1 , хоча і є людиною поважного віку, проте має достатній рівень фізичного і психічного здоров`я, щоб контролювати свій стан та не впасти без адекватної причини, яким в даному конкретному випадку було штовхання ОСОБА_2 та використання ним прийомів рукопашного бою - за описом залому руки за спину. Суд першої інстанції слушно дійшов висновку про наявність у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, проте з незрозумілих причин, вказав на те, що ОСОБА_20 по відношенню до ОСОБА_1 вчинив психологічне насильство. Проте, вказівка судом першої інстанції у мотивувальній частині постанови положень про застосування психологічного насильство замість фізичного не є істотним порушенням процесуального права, або неправильним застосуванням норм матеріального права. а тому постанова перегляду в апеляційному порядку не підлягає.

З наданих сторонами відеозаписів, які є об`єктивними доказами у справі, незалежними від будь-якого суб`єктивного сприйняття, встановлено, що ОСОБА_2 перебуває в коридорі, знімаючи під дверми листівку, після чого направляється на кухню, е перебуває ОСОБА_1 та його дружина, які розмовляють між собою. ОСОБА_2 заходить на кухню та звертається до них. ОСОБА_1 зупиняє дружину у розмові. Після цього на фоні інтер`єра кухні чути слова ОСОБА_2 , який в різкій формі звертається до когось: «Лампочку вимкни. Відведи від моїх очей, а потім вимкни». На відео з`являється зображення ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . ОСОБА_1 тримає в руках мобільний телефон, намагається у ньому щось налаштувати, при цьому у телефоні вмикається ліхтар. ОСОБА_2 у ОСОБА_1 вимагає вимкнути лампочку. На це реагує дружина ОСОБА_1 зі словами: «Тон змінив». ОСОБА_21 продовжує налаштовувати телефон, в якому періодично то спалахує, то вимикається ліхтарик. В цей час ОСОБА_2 повертається до когось у нього за спиною, говорить, щоб не чіпали. Після цього ОСОБА_1 , увімкнувши ліхтар у телефоні, тримає телефон ліворуч на рівні своєї голови, а ОСОБА_2 починає рухатись до ОСОБА_1 , яки також робить кроки назустріч ОСОБА_7 ОСОБА_2 , перебуваючи майже впритул до ОСОБА_1 , дивлячись на останнього, говорить: «Миємо руки, після приходу з вулиці..» ОСОБА_1 на це реагує словами, що це все ОСОБА_2 буде розповідати своїй дружині та доньці. Одночасно з цим ОСОБА_2 продовжує повторювати свої слова. В цей час за спиною у ОСОБА_2 з`являється його дружина. ОСОБА_1 намагається пройти, проте, ОСОБА_2 трохи нахиляється в бік ОСОБА_1 , який заважає ОСОБА_1 пройти. При цьому ОСОБА_1 , звертаючись до останнього, говорить, щоб ОСОБА_2 пішов. ОСОБА_2 перешкоджає проходу, після чого ОСОБА_1 , намагаючись пройти повз ОСОБА_2 , відштовхує ОСОБА_2 за руку останнього, в якій знаходиться телефон, а ОСОБА_2 штовхає ОСОБА_1 в плече. Після цього ОСОБА_22 знову відштовхує ОСОБА_2 , щоб пройти, проте, ОСОБА_2 є перешкодою для ОСОБА_1 ОСОБА_1 відступає трохи назад, між ним та ОСОБА_2 продовжується з`ясування стосунків. ОСОБА_23 просить відійти ОСОБА_2 від нього, проте ОСОБА_2 продовжує стояти, перешкоджаючи ОСОБА_1 та повторюючи знову слова про дотримання правил приходу з вулиці. ОСОБА_23 вимагає від ОСОБА_2 , щоб останній «забрав своє обличчя» та рукою намагається відвернути від себе обличчя ОСОБА_2 . Після цього на відео неякісне зображення та чується якийсь шум (ас. 21).

Інші відеозаписи стосуються вже подій продовження конфлікту, внаслідок якого і ОСОБА_1 , і ОСОБА_2 отримали тілесні ушкодження, і ці обставини є предметом досудового розслідування.

Згідно з досліджених матеріалів протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП складений як на ОСОБА_1 , який визнаний постановою Святошинського районного суду м. Києва винуватим та на нього накладено адміністративне стягнення, так і відносно ОСОБА_2 .

Доводи сторони захисту про те, що саме ОСОБА_1 є агресором та винуватцем вказаного конфлікту, є непереконливими та спростовуються наявним відеозаписом, згідно з яким саме ОСОБА_2 , вийшовши на кухню із увімкненим телефоном, замість розмови почав висувати певні вимоги ОСОБА_1 та своєї поведінкою провокувати конфлікт.

Оцінюючи наявні у справі докази в їх сукупності, апеляційний суд доходить висновку, що вина ОСОБА_2 у вчиненні домашнього насильства, а саме у тому, що 21 березня 2020 року приблизно о 19 год. ОСОБА_2 , перебуваючи за місцем свого проживання: - у квартирі АДРЕСА_3 , вчинив відносно свого тестя ОСОБА_1 домашнє насильство, а саме, умисні дії фізичного характеру, які полягали у штовханні ОСОБА_1 , доведена повністю, а, відтак, клопотання захисника про закриття провадження у справі щодо ОСОБА_2 у зв`язку з відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, до задоволення не підлягає.

Разом з тим, з урахуванням того, що адміністративне правопорушення вчинене ОСОБА_2 мало місце 21 березня 2020 року і на день розгляду справи апеляційним судом, з урахуванням обставин, встановлених під час апеляційного розгляду, закінчились строки накладення адміністративного стягнення, передбачені ст. 38 КУпАП, провадження у справі щодо ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП підлягає закриттю на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП.

З огляду на викладене, апеляційна скарга захисника Мироненка О.О. підлягає до задоволення частково.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника Мироненка Олега Олександровича в інтересах ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Постанову Святошинського районного суду м. Києва від 11 червня 2020 року, якою ОСОБА_2 , визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 гривень в дохід держави, та стягнуто судовий збір в сумі 420, 40 грн., - скасувати.

Прийняту нову постанову, якою ОСОБА_2 визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, провадження у справі закрити на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду М.А. Васильєва