КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа 756/92/20
Провадження № 33/824/1170/2020 Суддя 1 інстанції - Шевчук А.В.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП Суддя суду апел. інст.- Кепкал Л.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2020 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Кепкал Л.І., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Мась С.М., який діє в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Оболонського районного суду м. Києва від 30 січня 2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності -

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2

за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою судді Оболонського районного суду м. Києва від 30 січня 2020 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 (десять тисяч двісті гривень) з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 420,40 грн.

Постановою суду встановлено, що 13.12.2019 року о 04 год. 00 хв. по пр.-т. В. Маяковського, 21 у м. Києві, гр. ОСОБА_1 керував транспортним засобом «VOLKSWAGEN», д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, почервоніння обличчя. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків. ОСОБА_1 порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, захисник ОСОБА_1 - адвокат Мась С.М. подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову судді Оболонського районного суду м. Києва від 30.01.2020 скасувати, провадження по справі відносно ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

За доводами захисника, постанова суду першої інстанції є необґрунтованою, та такою, що підлягає скасуванню, оскільки її винесено всупереч вимогам ст. 245 КУпАП про повне, всебічне, об`єктивне з`ясування обставин справи та вирішення її у точній відповідності з законом; а також в зв`язку з порушенням судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права

В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що про наявність оскаржуваної постанови ОСОБА_1 дізнався випадково 07.02.2020, коли звернувся до суду першої інстанції, щоб дізнатися про дату розгляду адміністративної справи, так як участі в судовому засіданні 30.01.2020 він не приймав, але своєчасно подав до суду заяву про відкладення розгляду справи в зв`язку з неможливістю участі в судовому засіданні його захисника. Однак, суд першої інстанції зробив висновок, що розцінює заяву ОСОБА_1 про перенесення судового засідання, як намір уникнути адміністративної відповідальності передбаченої ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки на підтвердження поважності перенесення судового засідання будь-яких доказів не надав.

На переконання апелянта, розглянувши матеріали про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності без його участі за наявності клопотання останнього про відкладення розгляду справи, суд першої інстанції допустив істотне порушення чинного законодавства, зокрема, порушив право особи на захист. В результаті вказаних дій суду, ОСОБА_1 був позбавлений можливості використати свої права для доведення невинуватості у вчиненні адміністративного правопорушення, відтак, суд першої інстанції допустив істотне порушення вимог чинного закону.

Щодо обставин справи захисник зазначає, що у чинному законодавстві, навіть у Правилах дорожнього руху, не міститься визначення терміну «керування транспортним засобом». Витлумачення значення цього терміну, в тому числі й у розумінні диспозиції ст. 130 КпАП, надано у п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду : «Керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора - водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Для притягнення до відповідальності за ст. 130 КпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись». Окрім того, у постанові Верховного Суду від 20.02.2019 (справа № 404/4467/16-а) зазначено «що само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування».

На думку апелянта, системний аналіз норм чинного законодавства та правових висновків Верховного Суду свідчить про те, що керування особою транспортним засобом виникає тільки під час руху такого транспортного засобу. Відповідно, знаходження особи в нетверезому стані на водійському місці в автомобілі, що знаходиться в нерухомому стані, тобто який не є в стані руху, не є доказом вчинення особою адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, оскільки саме перебування особи на місці водія не доводить факт керування транспортним засобом.

Захисник вказує на те, що в суді першої інстанції взагалі не було встановлено факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом.

Апелянт зазначає, що у протоколі про адміністративне правопорушення наявне письмове пояснення ОСОБА_1 , який вказав; « Я не їхав. Автомобіль знаходився біля краю проїзної частини». З досліджених відеозаписів із нагрудних камер поліцейських вбачається, що поліцейські під`їхали до автомобіля, котрий стояв на проїзній частині дороги в нерухомому стані, в якому на водійському місці в автомобілі спав ОСОБА_1 . Про вказану обставину один із поліцейських повідомив іншому поліцейському. Після того, як ОСОБА_1 розбудили, він пояснив, що нікуди не їхав, що чекає товариша. В оскаржуваній постанові також вказано, що відповідно до відеозапису з нагрудної камери поліцейського було зафіксовано, що ОСОБА_1 знаходився на водійському місці в автомобілі посеред проїжджої частини.

Відтак, на думку захисника, поліцейськими не було зафіксовано факт руху, тобто будь-якого переміщення, автомобіля під керуванням ОСОБА_1 , та відповідно не було надано суду доказів на підтвердження цієї обставини, а тому, судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права та не доведено належними і допустимими доказами факт порушення ОСОБА_1 п. 2.5. Правил дорожнього руху, а відповідно наявності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Окрім того, апелянт вказує на те, що висновки суду про те, що ОСОБА_1 , з урахуванням тримісячного терміну накладення адміністративного стягнення, шляхом подачі заяви про перенесення судового засідання намагається уникнути адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 130 КУпАП, є необґрунтованими та неправомірними, оскільки: по-перше, таке клопотання ОСОБА_1 було заявлено вперше, що ніяким чином не свідчить про зловживання ним своїми процесуальними правами з метою уникнення адміністративної відповідальності; по-друге, на 30.01.2020 було призначено перше судове засідання та станом на вказану дату пройшла тільки половина вищевказаного тримісячного терміну, що не перешкоджало здійснити розгляд даної справи в межах вказаного строку; по-третє, з урахуванням того, що ОСОБА_1 дізнався про призначений розгляд справи з порушенням строків, визначених ст. 277-2 КУпАП, він не зміг своєчасно знайти захисника, який би міг з`явитися в судове засідання 30.01.2020, або ж надати докази неможливості участі захисника у вказаний день через наявність поважних причин; по-четверте, приписи ст. 268 КУпАП не вимагають надання до відповідного клопотання доказів поважності причин відкладення розгляду справи.

Таким чином, на переконання захисника, суд першої інстанції, допустивши порушення норм матеріального права, неправомірно провівши судове засідання без участі ОСОБА_1 , не вислухавши його пояснень, позбавивши останнього можливості надання доказів своєї невинуватості, допустив неповноту та необ`єктивність при розгляді справи, в результаті чого дійшов до неправильного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, в зв`язку з порушенням ним вимоги п. 2.5 ПДР України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Мась С.М., які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, допитавши інспекторів патрульної поліції - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , свідка ОСОБА_4 , дослідивши відеозапис з нагрудних камер поліцейських, перевіривши матеріали справи в повному обсязі, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що вона підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з вимогами ст.ст. 278, 280 КУпАП суд першої інстанції при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення має вирішити питання про правильність складання протоколу та інших матеріалів справи, чи є необхідність у витребуванні додаткових матеріалів, а при розгляді справи зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Цих вимог закону при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 суддя місцевого суду дотримався не в повному обсязі, внаслідок чого прийшов до помилкового висновку про наявність підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, виходячи з наступного.

Так, положеннями статті 130 КУпАПпередбачена відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п. 9 Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.11.2015 № 1376, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 01 грудня 2015 р. за № 1496/27941 у графі «дата, час, місце вчинення і суть учиненого адміністративного правопорушення» - суть адміністративного правопорушення (повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАП, за якою складено протокол).

Так, адміністративне правопорушення - це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності. Проте, щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.

Об`єктивною стороною адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є: 1) керування транспортним засобом у стані сп`яніння (алкогольного, наркотичного чи іншого); 2) передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння; 3) відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Суб`єктом правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, коли особі інкримінується керування транспортним засобом у стані сп`яніння або відмова від проходження медичного огляду на стан сп`яніння, може бути будь-яка особа, що досягла шістнадцятирічного віку (ст. 12 КУпАП), яка керувала транспортним засобом.

Тобто доказуванню підлягають такі обставини: 1) керування особою транспортним засобом та 2) перебування цієї особи у стані сп`яніння (наркотичного, алкогольного чи іншого) або відмова від проходження медичного огляду на стан такого сп`яніння.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №075107 від 13 грудня 2019 року (а.с. 1) 13.12.2019 року, приблизно о 04 год. 00 хв. по пр.-т. В. Маяковського, 21 у м. Києві, гр. ОСОБА_1 керував транспортним засобом «VOLKSWAGEN», д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, почервоніння обличчя. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків. ОСОБА_1 порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Так, під час апеляційного розгляду досліджено наявний у справі відеозапис подій, який містить 10 відеофайлів: .MP4, .MP4, .MP4, .MP4, .MP4, .MP4, .MP4, .MP4, .MP4, .MP4

Кожен з відеофайлів з нагрудної камери поліцейського містить маркування: дату та час зйомки.

Так, відеофайл .MP4 розпочинається з того, що працівник поліції підходить до автомобіля ОСОБА_1 , який знаходиться в нерухомому стані. На запитання інспектора поліції, чому автомобіль стоїть посеред дороги, водій відповів, що відпочиває. Після цього інспектор поліції запропонував водієві надати посвідчення водія та документи на автомобіль, на що ОСОБА_1 відповів, що не має наміру надавати будь-які документи, оскільки не керував автомобілем, а за кермом знаходився його кум, який вийшов з автомобіля і пішов у невідомому для нього напрямку.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснив, що 13.12.2019 року приблизно о 03 год. 00 хв. він їхав в автомобілі зі своїм кумом, при цьому його кум був за кермом. Під час розмови у них виник конфлікт, після якого, кум, зупинившись перед світлофором, вийшов із автомобіля та пішов прямо, по напрямку руху автомобілів. Через пару хвилин, він ( ОСОБА_1 ), пересів на сидіння водія, включив музику і відпочивав, можливо й заснув, чекаючи, що повернеться його кум.

Такі пояснення повністю узгоджуються з дослідженим під час апеляційного розгляду відеозаписом з камер поліцейського, який є об`єктивним доказом у справі.

Крім того, пояснення ОСОБА_1 повністю підтверджується поясненнями свідка ОСОБА_4 , який в суді апеляційної інстанції пояснив, що є кумом ОСОБА_1 .. 12.12.2019 року, ввечері він подзвонив до ОСОБА_1 та попросив йому дати автомобіль в робочих цілях, на що ОСОБА_1 повідомив, що не заперечує. Разом з тим, оскільки він знаходиться у знайомих вже вжив алкоголь, то потрібно буде приїхати за місцем його перебування та на його автомобілі відвезти його додому, а вже потім можна буде взяти автомобіль за власними потребами. Свідок зазначив, що 13.12.2019 року приблизно о 03 год. 30 хв. він, приїхавши на таксі за адресою, яку йому назвав ОСОБА_1 , сів за кермо і вони поїхали до місця проживання ОСОБА_1 . Рухаючись по пр.-ту В. Маяковського між ними виник конфлікт, оскільки обговорювали питання сімї ОСОБА_1 . З метою уникнення конфлікту, який набирав все більших оборотів, зважаючи на стан ОСОБА_1 , він ( ОСОБА_4 ) проїхавши перехрестя з вул. Ніколаєва та, зупинившись на червоний сигнал світлофору, що ближче до магазину ЕКО, вийшов з автомобіля, залишивши автомобіль посеред дороги в другій смузі руху і пішов по тротуару в напрямку зупинки транспорту, що біля ринку та магазину ЕКО. ОСОБА_1 залишився в салоні автомобіля. Знаходячись неподалік зупинки громадського транспорту, він ( ОСОБА_4 ) бачив, що автомобіль стояв в тому ж місці, де він його залишив. Що було потім він не знає, адже, лише через тиждень йому зателефонував ОСОБА_1 та повідомив, що після того як він ( ОСОБА_4 ) після їхнього конфлікту вийшов із автомобіля, до нього під`їхали працівники поліції та вилучили у нього посвідчення водія.

Крім цього, за клопотанням захисника ОСОБА_1 - адвоката Мась С.М. в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції було допитано інспекторів поліції ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Інспектор поліції ОСОБА_2 пояснив, що 13 грудня 2019 року приблизно о 04 год. 00 хв., під час патрулювання у Деснянському районі м. Києва у складі екіпажу, вони рухалися по вул. Драйзера в середній смузі та повернули на пр.-т. Маяковського. Перед службовим автомобілем рухалися декілька автомобілів. Всі автомобілі зупинилися на червоний сигнал світлофора на перехресті з вул. Ніколаєва. Коли загорівся зелений світлофор, всі автомобілі розпочали рух, проте, орієнтовно через 100 метрів, перед пішохідним переходом загорівся червоний сигнал світлофора і всі автомобілі знову зупинилися. Коли загорівся зелений сигнал світлофора автомобіль, який знаходився попереду автомобіля патрульної поліції почав подавати звукові сигнали водію автомобіля, який знаходився попереду, та об`їхавши автомобіль поїхав далі. При цьому, автомобіль, водієві, якого він сигналив залишився на місці. Дана ситуація викликали у них підозру, оскільки з`явилися думки, що водієві стало зле. Включивши проблисковий маячок, без звукового сигналу, він припаркував службовий автомобіль праворуч, вийшов з автомобіля та підійшов до автомобіля, що залишився стояти посеред дороги. Оскільки з автомобіля ніхто не виходив, він постукав у бокове скло, проте, водій не відчиняв двері. Відкривши двері автомобіля, він побачив, що водій спить за кермом, проте, двигун автомобіля був заведений. Розбудивши водія, яким виявився ОСОБА_1 , у останнього було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння. Після цього, він покликав напарників. ОСОБА_2 також зазначив, що на його запитання, чому автомобіль ОСОБА_1 знаходиться посеред дороги, водій відповів, що він там чекає свого кума, який був за кермом, проте вийшов з автомобіля і десь відійшов. Оскільки у водія було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, йому неодноразово було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння як за допомогою приладу «Драгер» на місці зупинки, так і у лікаря-нарколога, проте водій уникав чіткої відповіді, що ними було розцінено як відмова від проходження огляду. У зв`язку з цим на водія ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, та відсторонено від керування шляхом евакуювання автомобіля на штаф-майданчик. На уточнююче запитання захисника, чи бачив він, що ОСОБА_1 керував автомобілем, інспектор поліції пояснив, що особисто він не бачив, чи серед автомобілів, які рухалися попереду них на першому світлофорі був автомобіль ОСОБА_1 , оскільки побачив його, коли на другому світлофорі, автомобіль, який був попереду службового автомобіля почав подавати звукові сигнали.

Інший працівник поліції - ОСОБА_3 суду апеляційної інстанції пояснив, що 13 грудня 2019 року приблизно о 04 год. 00 хв., під час патрулювання у Деснянському районі м. Києва у складі екіпажу він знаходився на пасажирському сидінні службового автомобіля та весь час дивився в планшет, а тому факту керування ОСОБА_1 автомобілем він не міг бачити, і лише, коли їхній автомобіль зупинився перед світлофором на пр.-т. Маяковського, напарник звернув його увагу на автомобіль, який стояв перед їхнім автомобілем посеред дороги.

Відтак, і пояснення працівників поліції не спростовують позиції ОСОБА_1 про те, що він лише знаходився за кермом, проте, автомобілем не керував.

У пункті 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз`яснено, що керування транспортним засобом - виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Для притягнення до відповідальності за ст. 130 К пАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.

У постанові від 20 лютого 2019 по справі №404/4467/16-а Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначив, що «само по собі керування транспортним засобом розуміється як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування».

Таким чином, керування транспортним засобом це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу.

Разом з тим, матеріали провадження не містять будь - яких доказів на підтвердження факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, більш того, відеозаписом з камер поліцейських, поясненнями останніх та поясненнями свідка ОСОБА_4 , підтверджується лише той факт, що ОСОБА_1 знаходився в нерухомому транспортному засобі на місці водія, і спав.

Знаходження ж особи в нетверезому стані за кермом транспортного засобу, яке не є в стані руху (знаходиться в нерухомому стані), не є доказом вчинення останньою адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, оскільки саме перебування особи на місці водія не доводить факт керування транспортним засобом, незалежно від наявності ввімкненого двигуна.

Дані ж протоколу про адміністративне правопорушення не можуть бути беззаперечним доказом, а мають оцінюватись в сукупності з іншими наявними у справі доказами.

Оцінюючи в сукупності наведені докази у справі, можна дійти до висновку про те, що матеріали справи не містять, а під час апеляційного розгляду не було беззаперечно встановлено та підтверджено факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом. А тому, відсутні достатні, належні та допустимі докази на спростування доводів, викладених в апеляційній скарзі про те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом.

Відтак, оскільки в матеріалах справи відсутні будь - які докази, що ОСОБА_1 керував автомобілем з ознаками алкогольного сп`яніння, тому не доведена і його вина у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, адже вимога поліцейських про виконання вимог п. 2.5 ПДР України може бути висунута лише щодо водія транспортного засобу.

Більш того, апеляційний суд враховує й допущені судом першої інстанції процесуальні порушення, зокрема, розгляд справи при першій неявці правопорушника та за наявності його заяви про відкладення.

Згідно вимог ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанїї» від 06 грудня 1998 року Європейський Суд з прав людини зазначив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

Оцінивши наявні в матеріалах справи про адміністративне правопорушення та надані інші докази в їх сукупності з урахуванням того, що всі виявлені під час складання протоколу про адміністративне правопорушення недоліки та сумніви мають трактуватись на користь особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності, а апеляційний суд не наділений повноваженням збирати докази винуватості чи невинуватості особи, притягнутої до адміністративної відповідальності, апеляційний суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП, внаслідок чого постанову судді Оболонського районного суду м. Києва від 30 січня 2020 року, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП - скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Мась С.М., який діє в інтересах ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову судді Оболонського районного суду м. Києва від 30 січня 2020 року, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 (десять тисяч двісті гривень) з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік - скасувати.

Провадження у справі про притягненняОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП - закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, а саме у зв`язку з відсутністю в діях складу вказаного адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду є остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду Л.І. Кепкал