ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.04.2020 3/425/524/20

425/1140/20

місто Рубіжне Луганської області

Рубіжанський міський суд Луганської області у складі головуючого судді Коваленка Дениса Сергійовича, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення, щодо ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ),

в с т а н о в и в :

До Рубіжанського міського суду Луганської області, 15 квітня 2020 року надійшов протокол серії АА № 327216 від 12 квітня 2020 року про адміністративне правопорушення, складений відносно ОСОБА_1 за статтею 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення (надалі за текстом - КУпАП), з матеріалами.

Аргументи Держави ОСОБА_2 в особі поліцейського, який склав протокол, полягали у тому, що 12 квітня 2020 року о 17 годині 15 хвилин, за адресою: вулиця Миру 25 в місті Рубіжне, ОСОБА_1 перебував у громадському місці, а саме на території АЗС «МТК», без захисної маски та без будь-яких документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство чи її спеціальний статус, чим порушив «Правила щодо карантину людей», передбаченого статтею 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та встановлених підпунктом 1 пункту 2 , підпункту 16 пункту 2 постанови КМУ від 11 березня 2020 року № 211 та підпункту 1 пункту 1 та підпункту 15 пункту 1 розпорядження голови Луганської обласної Державної адміністрації № 285 від 08 квітня 2020 року. А за це передбачена адміністративна відповідальність статтею 44-3 КУпАП.

А суд, на основі всебічного, повного та об`єктивного дослідження і оцінки кожного зібраного особою, яка склала протокол, доказу, а також у його сукупності з іншими доказами, встановив наступні обставини:

12 квітня 2020 року під час патрулювання у складі екіпажу «Цейлон-103» у місті Рубіжне, приблизно о 17 годині 15 хвилин, поліцейський зупинив ОСОБА_3 не безпосередньо на АЗС «МТК», що знаходиться в місті Рубіжне по вулиці Миру, буд. 25 (як зазначено у протоколі), а поблизу неї, зокрема, у місті виїзду з неї транспортних засобів, тобто на автомобільній дорозі, де поруч не було ні тротуарів, ні зупинок, ні людей (а.с.5 - диск).

Суд встановив цю обствину на підставі аудіовізуальної інформації, що міститься на диску із записом події, якій суд надає перевагу над відомостями протоколу, оскільки протокол складав сам поліцейський, а запис не залежав від його волі через, що суд надав перевагу саме останньому.

Під час спілкування поліцейського з ОСОБА_1 , останній декілька разів одягав та знімав з обличчя захисну маску, яка знаходилась у нього під підборіддям, тобто при спілкуванні з поліцейськими. На вимогу поліцейського про пред`явлення документів, що посвідчують особу, ОСОБА_4 повідомив, що у нього при собі не має таких документів, оскільки його паспорт перебуває у поганому стані, однак зазначати такі відомості на окремому аркуші, у виді пояснень, відмовився. Також надав пояснення про те, що поліцейські можуть встановити його особу, так як він неодноразово був засуджений і дані для встановлення його особи є у спеціальній базі даних. Вважав, що наявність даних про його особу у базі, доступ до якої є у поліції, не зобов`язує його завжди мати при собі паспорт (а.с. 5 диск).

У той же день, за місцем зупинення ОСОБА_3 , поліцейський склав протокол відносно ОСОБА_1 за вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 44-3 КУпАП (а.с. 1 - протокол).

І на підставі цих обставин, оцінюючи те, чи було вчинено ОСОБА_1 означене адміністративне правопорушення, застосовуючи наступні норми матеріального права, суд дійшов до таких висновків:

Положення пункту 22 частини 1 статті 92 Конституції України гарантують, що виключно законами України визначаються діяння, які є адміністративними правопорушеннями та відповідальність за них.

Законодавство України про адміністративні правопорушення складається з Кодексу України про адміністративні правопорушення (надалі за текстом - КУпАП) та інших законів України (стаття 2 КУпАП).

І, серед іншого, в силу положень статті 44-3 КУпАП, адміністративним правопорушенням являється порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Положеннями статті 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» передбачено, що карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України. У рішенні про встановлення карантину зазначаються обставини, що призвели до цього, визначаються межі території карантину, затверджуються необхідні профілактичні, протиепідемічні та інші заходи, їх виконавці та терміни проведення, встановлюються тимчасові обмеження прав фізичних і юридичних осіб та додаткові обов`язки, що покладаються на них, підстави та порядок обов`язкової самоізоляції, перебування особи в обсерваторі (обсервації), госпіталізації до тимчасових закладів охорони здоров`я (спеціалізованих шпиталів).

Зокрема, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» ( в редакції, від 10 квітня 2020 року, що діяла станом на 12 квітня 2020 року), зокрема підпунктами 1 та 16 пункту 2, до 24 квітня 2020 року було заборонено з 6 квітня 2020 року перебування в громадських місцях без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіратора або захисної маски, у тому числі виготовлених самостійно та перебувати на вулицях без документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство чи її спеціальний статус.

Положення частини 1 статті 9 КУпАП передбачають, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Отже, склад будь-якого адміністративного правопорушення, що передбачене законом, характеризується єдністю чотирьох елементів: об`єкт і об`єктивна сторона, суб`єкт і суб`єктивна сторона. При цьому, не доведення або відсутність в діянні конкретної особи будь-якого з цих елементів, виключає склад відповідного правопорушення, а значить і адміністративну відповідальність за вчинення такого діяння.

Суд вже вказував на те, що за положеннями статті 44-3 КУпАП, адміністративним правопорушенням, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , являється порушення не будь-яких правил, а саме правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Отже, об`єктивною стороною цього правопорушення є: або порушення правил щодо карантину людей, або порушення санітарно-гігієнічних правил і норм, або порушення санітарно-протиепідемічних правил і норм, які при цьому (тобто, кожне з яких), передбачене Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб" чи іншими актами законодавства, а також порушення рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами (як окреме діяння).

Поліцейський вважає, що ОСОБА_4 порушив саме правила карантину людей, які встановлені статтею 29 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" та підпунктом 1 і 16 пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».

Дійсно, названою постановою в Україні введено карантин, на час дії якого, з 6 квітня 2020 року, заборонено перебування в громадських місцях без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіратора або захисної маски, у тому числі виготовлених самостійно, а також перебувати на вулицях без документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство чи її спеціальний статус.

Разом з цим суд враховує і одразу відзначає, що в силу положень частини 4 статті 29 та частини 1 статті 1 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" вказану постанову прийнято з метою встановлення карантину, а названий закон дає повноваження Кабінету Міністрів України встановлювати тимчасові обмеження прав фізичних і юридичних осіб та додаткові обов`язки виключно з метою і на час впровадження карантину.

Але під карантином закон передбачає адміністративні та медико-санітарні заходи, що застосовуються для запобігання поширенню особливо небезпечних інфекційних хвороб.

Отже не зважаючи на те, що правопорушенням, передбаченим статтею 44-3 КУпАП, дійсно є порушення людиною правил щодо карантину, не будь-яке діяння буде складом правопорушення за цією статтею, а виключно те, що являє собою порушення адміністративних та медико-санітарні заходів, що застосовуються для запобігання поширенню особливо небезпечних інфекційних хвороб (оскільки саме так, визначає карантин частина 1 статті 1 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб").

З огляду на що, суд одразу констатує, що порушення людиною правила щодо перебування на вулиці без документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство чи її спеціальний статус, не є порушенням правил щодо карантину, оскільки хоча це і адміністративний захід, його застосування чи не застосування жодним чином не може запобігати поширенню особливо небезпечної інфекційної хвороби, якою безперечно є COVID-19 (з огляду на визначення цієї хвороби у частині 1 статті 1 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" та офіційну статистику хворих як в Україні, так і у світі).

Тому, суд хоча і погоджується із тим, що ОСОБА_4 був на вулиці без документів, що посвідчують його особу, підтверджують громадянство чи спеціальний статус, таке діяння не містить склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 44-3 КУпАП, в частині порушення правил карантину людей.

Що стосується порушення правил щодо карантину людей у вигляді перебування ОСОБА_5 у громадському місці (АЗС "МТК") без захисної маски, то тут, суд виходить з наступного.

Як вже вказувалось, під карантином, частина 1 статті 1 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" передбачає адміністративні та медико-санітарні заходи, що застосовуються для запобігання поширенню особливо небезпечних інфекційних хвороб.

А згідно з пунктом 2 "Правил санітарної охорони території України", затверджених постановою Кабінету Міністрів України №893 від 22 серпня 2011 року, медико-санітарні заходи - це комплекс організаційних, протиепідемічних та профілактичних заходів, що здійснюються з метою недопущення поширення інфекційної хвороби, що має міжнародне значення.

Тому, з огляду на це, суд погоджується із тим, що обов`язок людини, тобто її необхідність перебувати у громадському місці у вдягнутому засобі індивідуального захисту, зокрема респіраторі або захисній масці, у тому числі виготовленому самостійно є медико-санітарним заходом, що спрямований на недопущення поширення інфекційної хвороби COVID-19, яка при цьому має міжнародне значення. При цьому суд враховує, що загальновизнаним у світі є те, що ця хвороба передається від людини до людини повітряно-крапельним шляхом.

І тому, суд погоджується із тим, що порушення цього обов`язку, тобто, перебування людини у громадському місці без вдягнутого засобу індивідуального захисту, зокрема респіратора або захисної маски, у тому числі виготовленому самостійно, є порушенням правила щодо карантину людей.

Проте, такий факт повинен довести саме поліцейський, який склав протокол.

Встановлені судом обставини у цій справі, які викладені вище, вказують на те, що суду не надано належних, достовірних та допустимих доказів того, що саме 12 квітня 2020 року о 17 годині 15 хвилин, за адресою: вулиця Миру 25 в місті Рубіжне, ОСОБА_1 перебував у громадському місці, а саме на території АЗС «МТК», без захисної маски.

Суд врахував як доказ цієї обставини, складений поліцейським протокол (а.с.1), але відзначає, що наданий поліцейським аудіовідеозапис події, спростовує фактичні дані протоколу у цій частині (а.с.5). А при оцінці таких доказів суд віддає перевагу останньому, оскільки аудіовідео запис події містить фактичні дані, що фіксувались незалежно від волі поліцейського, на відміну від протоколу.

Наданий суду доказ у вигляді аудіовідеозапису події, яка відбулась 12 квітня 2020 року вказує на те, що дійсно ОСОБА_4 під час спілкування та при розгляді іншої справи про адміністративне правопорушення декілька разів знімав з обличчя захисну маску, яка в нього була в наявності та знаходилась під підборіддям, однак це відбувалось поблизу АЗС «МТК», а не на її території, людей поблизу не було, а між ним і поліцейськими постійно трималась дистанція. При цьому суд враховує, що поліцейський зупинив його не коли він ішов з АЗС, а коли він переходив автомобільну дорогу і тільки прямував туди.

Тому суд констатує, що поліцейським не доведено знаходження ОСОБА_3 у громадському місці, зокрема АЗС, без вдягнутої маски, а значить поліцейським не доведено склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 44-3 КУпАП, в частині порушення правил карантину людей.

Що стосується Розпорядження Голови обласної державної адміністрації керівника обласної військово-цивільної адміністрації № 285 від 08 квітня 2020 року «Про внесення змін до розпорядження голови облдержадміністрації керівника обласної військово-цивільної адміністрації від 12 березня 2020 року № 200», то тут суд виходить з наступного.

Поліцейський вважав, що ОСОБА_4 порушив правила підпунктів 1 та 15 пункту 1 Розпорядження Голови обласної державної адміністрації керівника обласної військово-цивільної адміністрації № 285 від 08 квітня 2020 року «Про внесення змін до розпорядження голови облдержадміністрації керівника обласної військово-цивільної адміністрації від 12 березня 2020 року № 200»,

Але суд не може погодитись із цим, оскільки за змістом цих пунктів, цим розпорядженням Голова адміністрації тільки рекомендував структурним підрозділам обласної державної адміністрації, райдержадміністраціям, військово-цивільним адміністраціям та органам місцевого самоврядування, територіальним підрозділам міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, керівникам підприємств, установ, організацій усіх форм власності у межах компетенції забезпечити організацію виконання на території області вимог постанови, а також своєчасне і повне проведення профілактичних і протиепідемічних заходів щодо запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої короновірусом SARS-CoV-2, та неухильне дотримання вимог постанови в частині встановлених заборон щодо: перебування із 06.04.2020 в громадських місцях без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіратора або захисної маски, у тому числі виготовлених самостійно; перебувати на вулицях без документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство чи її спеціальний статус.

Тобто ніяких нових обов`язків для будь-якої людини цим розпорядженням встановлено не було, а оцінку тим обов`язкам, які встановлені для людини постановою і продубльовані у цьому розпорядженні, суд вже надав.

Суд вважає очевидним і те, що вказане розпорядження видано з метою організації та контролю за дотриманням вже встановленого на території карантину правового режиму і не встановлює будь-яких нових правил щодо карантину, які ОСОБА_4 міг порушити.

Отже, ОСОБА_4 не міг порушити вказаного розпорядження.

Відтак суд констатує, що склад адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 44-3 КУпАП, в діянні ОСОБА_3 , поліцейським не доведено.

В силу положень частини 2 статті 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

А згідно з пунктом 1 частини 1 статті 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку відсутності складу адміністративного правопорушення.

Тому враховуючи це, і оскільки суду не надано доказів наявності складу адміністративного правопорушення, передбаченого 44-3 КУпАП, в діянні ОСОБА_1 , вчиненого ним 12 квітня 2020 року, провадження у справі слід закрити.

Відповідно до положень статті 40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Тому враховуючи, що судом прийнята постанова про закриття провадження, судовий збір стягненню не підлягає.

Отже, керуючись статтями 1, 2, 7, 8, 9, 10, 17-24, 26, 27, 33-38, 40-1, 173, 221, 245-253, 254-255, 268, 271, 276, 279, 280, 283-285, 287, 294, 298-300, 304, 305, 306 КУпАП, суд,

в и р і ш и в:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення, щодо ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) закрити, у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанову може бути оскаржено ОСОБА_1 шляхом подання апеляційної скарги до Луганського апеляційного суду через Рубіжанський міський суд Луганської області протягом 10 (десяти) днів, з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. А у разі подання апеляційної скарги у вказаний строк, постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після залишення апеляційної скарги без задоволення.

Копію постанови направити ОСОБА_1 та Управлінню патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції.

Суддя Д.С.Коваленко