ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.04.2020 Справа №607/6051/20

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Сливка Любомира Михайлівна, розглянувши матеріали, які надійшли від Тернопільського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , тимчасово не працює, ідент. номер НОМЕР_1 , за статтею 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИЛА:

06 квітня 2020 року уповноваженою особою Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області стосовно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення серії АПР18 №546503 за ознаками адміністративного правопорушення передбаченого ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення .

Зі вказаного протоколу вбачається, що« 06 квітня 2020 року близько 14: 00 год. гр. ОСОБА_1 перебував у громадському місці по вулиці Дружби, 9 м. Тернопіль, , а саме біля під`їзду житлового будинку без засобів індивідуального захисту , а саме вдягнутої маски, чим порушив підпункт 1 пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 255 від 02.04.2020 р. , чим вчинив правопорушення, передбачене ст. 44-3 КУпАП».

ОСОБА_1 у судовому засіданні зазначив, що повністю розуміє зміст роз`яснених йому прав, передбачених статтею 63 Конституції України та статтею 268 КУпАП; свою вину у вчинені зазначеного адміністративного правопорушення заперечив.

Оцінивши наявні у адміністративних матеріалах докази суддя вважає за необхідне зазначити наступне:

згідно до вимог частини 1 ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до вимог статті 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами (стаття 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення).

Статтею 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Окрім вказаного протоколу, у матеріалах про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за статтею 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення, із документів, котрі відповідно до статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення містять будь-які фактичні дані щодо події та можуть вважатись доказами у справі, наявні: рапорт інспектора-чергового Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області Лучко М. В. від 06.04.2020 . ; рапорт помічника ДОП ТВП ГУНП в Тернопільській області І. Силецької від 06. 04.2020 р. ; рапорт ДОП ТВП ГУНП в Тернопільській області Н. Мручок, згідно з яким 06.04.2020 р.; копія фотознімка чоловіка який стоїть біля відчинених дверцят легкового автомобіля та викурює сигарету.

При вирішенні питання те чи було вчинено дане правопорушення, та чи винуватий ОСОБА_1 у його вчиненні, суддя вважає за необхідне зазначити таке:

З рапорту інспектора-чергового Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області , Лучко-М. В. від 06.04.2020р. вбачається, що 06.04.2020р. о 16:54 надійшло повідомлення від працівника поліції Силецька про те, що 06.04.2020р. 0 16 год. 54 хв. по вул. Дружби ,9 у м. Тернополі у громадському місці громадянин ОСОБА_1 перебував без засобів індивідуального захисту, чим порушив правила карантину.

Із рапорту помічника ДОП ТВП ГУНП в Тернопільській області І. Силецької від 06. 04.2020 р., вбачається, що по вулиці Дружби, 9 у м. Тернополі нею був виявлений гр. ОСОБА_1 , який перебував у громадському місці без засобів індивідуального захисту, а саме маски,чим порушив Постанову Кабінету Міністрів України № 255 від 02.04. 2020 р., а саме підпункт 1 пункту .

Із рапорту ДОП ТВП ГУНП в Тернопільській області Н. Мручок слідує, що 06.04.2020 р. , по АДРЕСА_2 у дворі будинку було виявлено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які перебували без засобів індивідуального захисту, а саме масок , на зауваження не реагували , чим порушили вимоги Постанови Кабміну № 255 від 02.04.2020 р.

До матеріалів справи долучено копію фотознімка чоловіка, який стоїть біля дверцят транспортного засобу та викурює сигарету, без зазначення дати фотозйомки та без прив`язки до місця розташування зображеного на фото об`єкта.

При цьому статтею 44-3 КУпАП передбачено відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Як убачається з протоколу серії АПР18 №546503 від 06 квітня 2020 р., ОСОБА_1 порушив вимоги п.п. 1 п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 211 зі змінами від 02 квітня 2020 р.

Відповідно до п.п. 1 п. 2 Постанови КМУ № 211 від 11 березня 2020 року в редакції Постанови КМУ № № 255 від 02.04.2020р. (яка набрала чинності 04.04.2020р. та була чинною на дату складення протоколу про адміністративне правопорушення) заборонено з 6 квітня 2020 р. до 24 квітня 2020 р. перебування в громадських місцях без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіратора або захисної маски, у тому числі виготовлених самостійно.

Згідно із вимогами ст. 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України. Рішення про встановлення карантину, а також про його відміну негайно доводиться до відома населення відповідної території через засоби масової інформації. У рішенні про встановлення карантину зазначаються обставини, що призвели до цього, визначаються межі території карантину, затверджуються необхідні профілактичні, протиепідемічні та інші заходи, їх виконавці та терміни проведення, встановлюються тимчасові обмеження прав фізичних і юридичних осіб та додаткові обов`язки, що покладаються на них. Карантин встановлюється на період, необхідний для ліквідації епідемії чи спалаху особливо небезпечної інфекційної хвороби. На цей період можуть змінюватися режими роботи підприємств, установ, організацій, вноситися інші необхідні зміни щодо умов їх виробничої та іншої діяльності.

Відповідно до вимог ст. 8 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» фінансування профілактичних і протиепідемічних заходів здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України та місцевих бюджетів, а у випадках, передбачених законом, - за рахунок коштів підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності, а також коштів фізичних осіб.

У матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували, що ОСОБА_1 відповідно до закону за власні кошти зобов`язаний придбати чи виготовити засіб індивідуального захисту, зокрема респіратор або захисну маску, чи йому було профінансовано витрати на придбання чи виготовлення засобів індивідуального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України чи місцевого бюджету і за таких умов він порушив заборону з 6 квітня 2020 р. до 24 квітня 2020 р. перебувати в громадських місцях без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіратора або захисної маски, у тому числі виготовлених самостійно.

Медичні критерії щодо правильного використання засобів індивідуального захисту, зокрема респіратора або захисної маски для захисту органів дихання, у тому числі виготовлених самостійно громадянами, без шкоди для їх здоров`я, нормативно-правовими актами не визначені.

З наявних у справі матеріалів не вбачається, що працівники поліції з`ясовували у ОСОБА_1 причини, через які він перебував без маски чи респіратора, чи забезпечений він такими засобами, чи може їх придбати або виготовити самостійно. Інші матеріали справи та протокол про адміністративне правопорушення серії АПР18 №546503 від 06 квітня 2020 р. також не містять цих відомостей.

Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі. Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

У протоколі про адміністративне правопорушення серії АПР18 №546503 від 06 квітня 2020 р. свідки не зазначені.

Особистих пояснень ОСОБА_1 матеріали справи не містять.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп/ 2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпцій, у тому числі, й закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Відповідна позиція Конституційного Суду України узгоджується з правовими позиціями Європейського Суду з прав людини, практика якого при розгляді справ судами в обов`язковому порядку використовується як джерело права відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини». Зокрема, в рішенні від 10 лютого 1995 року у справі «Аллене де Рібемон проти Франції», Європейський Суд зазначив, що презумпція невинуватості насамперед є процесуальною гарантією у кримінальних справах, але сфера застосування цього принципу значно ширша: презумпція невинуватості обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин. Презумпція невинуватості є одним із аспектів справедливого судового розгляду.

Практика Європейського Суду вказує на те, що обов`язок адміністративного органу нести тягар доказування є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до вчинення порушення.

У справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v.Russia», рішення від 30.05.2013, заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v.Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, у справах «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002, неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Відповідно до ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шлях ом г а також на припущеннях. Усі сумніви Щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Суд враховує, що у справі відсутні докази про те, що ОСОБА_1 порушив заборону з 6 квітня 2020 р. до 24 квітня 2020 р. перебувати в громадських місцях без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіратора або захисної маски, у тому числі виготовлених самостійно, будучи зобов`язаним відповідно до закону за власні кошти придбати або виготовити, чи будучи забезпеченим такими засобами за рахунок коштів Державного бюджету України чи місцевого бюджету. Ні протокол, ні жоден інший із наявних у справі доказів не містить ні доказів того, що ОСОБА_1 перебував без маски та респіратора , ні зазначення причин, через які ОСОБА_1 перебував без маски чи респіратора, чи забезпечений він такими засобами та чи може їх придбати або виготовити самостійно.

За вказаних обставин судом установлено, що докази вини ОСОБА_1 у вчинені ним порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами, не є переконливими і достатніми та не відповідають фактичним обставинам справи.

З цих підстав суд приходить до переконання про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись статтями 44-3, 247, 280, 283, 284, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя,-

П О С Т А Н О В И ЛА:

Закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Апеляційна скарга подається до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Головуючий суддяЛ. М. Сливка