Справа № 570/448/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 квітня 2020 року м.Рівне

Суддя Рівненського міського суду Крижова О.Г., розглянувши матеріали, які надійшли з Департаменту стратегічних розслідувань Управління стратегічних розслідувань в Рівненській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Рівне, громадянина України, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ,

у вчиненні правопорушень, передбачених ч.1 ст.172-6 КУпАП, суд

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 , будучи особою, яка припинила діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави, на посаді молодшого інспектора 2 категорії відділу режиму і охорони Державної установи (далі-ДУ) "Рівненський слідчий ізолятор", яка відповідно до підпункту «д» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», як особа рядового складу державної кримінально-виконавчої служби є суб`єктом на яку поширюється дія цього Закону, порушив встановлені вимоги абзацу 2 частини 2 статті 45 Закону України «Про запобігання корупції», а саме несвоєчасно без поважних причин подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, після припинення діяльності пов`язаної з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування за 2018 рік, чим вчинив правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена частиною 1 статті 172-6 КУпАП.

Відповідно до наказу по ДУ "Рівненський слідчий ізолятор" від 11.08.2014 № 39 о/с "По особовому складу", молодшого сержанта внутрішньої служби Ліпінського В.В. призначено на посаду молодшого інспектора 2 категорії відділу режиму і охорони.

Відповідно до наказу по ДУ "Рівненський слідчий ізолятор" від 31.08.2018 № 96/ОС-18 старшого сержанта внутрішньої служби ОСОБА_1 звільнено з посади молодшого інспектора 2 категорії відділу режиму і охорони з 01.09.2018 року, за поданим рапортом Ліпінського В.В., відповідно до пункту 7 частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" (за власним бажанням).

Статтею 1 Закону України «Про запобігання корупції» встановлено, що суб`єкти декларування - це особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а" і "в" пункту 2, пункті 4 частини 1 статті 3 Закону, які зобов`язані подавати декларацію відповідно до цього Закону.

Відповідно до абзацу 2 частини 2 статті 45 Закону України «Про запобігання корупції» особи, які припинили діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або іншу діяльність, зазначену у підпунктах "а" і "в" пункту 2 частини 1 статті 3 Закону, зобов`язані наступного року після припинення діяльності подавати в установленому частиною першою цієї статті порядку декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік.

Згідно підпункту 2 пункту 5 розділу II рішення НАЗК "Про функціонування Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування" від 10.06.2016 № 3, яке зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.07.2016 за № 959/29089, декларація суб`єкта декларування, який припинив діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, подається до 00 годин 00 хвилин 01 квітня року, наступного за звітним роком, у якому було припинено таку діяльність. Така декларація охоплює звітний рік (період з 01 січня до 31 грудня включно), що передує року, в якому подається декларація, та містить інформацію станом на 31 грудня звітного року.

Таким чином, у ОСОБА_1 виник обов`язок подати в НАЗК декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2018 рік, у якому особа припинила діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави, в термін до 00:00 год. 01.04.2019 року.

Згідно з відомостями Реєстру НАЗК на веб-сайті «nazk.gov.ua», ОСОБА_1 подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2018 рік типу "після звільнення", о 16:51 год. 02.05.2019 року.

З вимогами ст. 45 Закону України "Про запобігання корупції", ОСОБА_1 під підпис ознайомлений 02.02.2017 року.

Згідно з відомостями Акредитованого центу сертифікації ключів Інформаційно-довідкового департаменту ДФС (АЦСК ІДД ДФС), електронний цифровий підпис ОСОБА_1 виробив 02.05.2019 року.

Матеріалами проведеної перевірки (поясненнями ОСОБА_1 , інформацією НАЗК щодо роботи системи "Єдиний державний реєстр декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування", відомостями АЦСК) встановлено, що ОСОБА_1 подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2018 рік, у якому особа припинила діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави, типу "після звільнення", несвоєчасно без поважних причин.

Згідно з приміткою до статті 172-6 КУпАП, суб`єктами правопорушень у цій статті є особи, які, відповідно до частин 1 та 2 статті 45 Закону України "Про запобігання корупції", зобов`язані подавати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Таким чином, ОСОБА_1 , будучи ознайомленим з вимогами ст. 45 Закону України "Про запобігання корупції", являючись суб`єктом відповідальності за адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, в порушення вимог абзацу 2 частини 2 статті 45 Закону України «Про запобігання корупції», несвоєчасно без поважних причин подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, після припинення діяльності, пов`язаної з виконанням функцій держави, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена частиною 1 статті 172-6 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП визнав, просив суворо не карати та згідно ст.22 КУпАП застосувати відносно нього покарання у виді усного зауваження.

Прокурор в судовому засіданні підтримав протокол про адміністративне правопорушення, повязане з корупцією та просив суд притягнути ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.172-6 КУпАП та застосувати адміністративне стягнення, передбачене санкцією статті.

Суд, заслухавши учасників судового провадження, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши наявні у матеріалах справи докази, дійшов висновку, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, з огляду на наступне.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права та свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

У відповідності до вимог ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Статтями 251, 280 КУпАП передбачені фактичні дані, обставини, на основі яких, у визначеному законом порядку, орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП повністю доведена належними та допустимими доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення №27 від 31 квітня 2020 року, витягом із сайту НАЗК та іншими матеріалами справи.

На підставі вищезазначеного, суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, оскільки він несвоєчасно без поважних причин подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, після припинення діяльності пов`язаної з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування за 2018 рік, чим вчинив правопорушення, пов`язане з корупцією.

Статтею 23 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Згідно ст.22 КУпАП при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Чинне законодавство не містить переліку або вказівок на ознаки, що дозволяють визначити малозначність провини. Є підстави вважати, що це адміністративні правопорушення, які не становлять великої суспільної шкідливості й не завдають значних збитків державним або суспільним інтересам або безпосередньо громадянам.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення, посадова особа зобов`язана розглянути всі сторони адміністративного правопорушення, оцінити його наслідки, встановити чи завдана значна шкода окремим громадянам або суспільству, дослідити обстановку, в якій вчинене правопорушення, особу правопорушника, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Положення ст.22 КУпАП відображають принцип індивідуалізації адміністративної відповідальності, який означає відповідність заходу впливу, який обирається для правопорушника, меті адміністративній відповідальності. Він передбачає як індивідуальний підхід до застосування примусових заходів залежно від особистих якостей правопорушника та характеру і обставин вчинення проступку, так і можливість пом`якшення і навіть відмови Держави від застосування заходів відповідальності, якщо її мета може бути досягнута іншим шляхом. При розгляді справ та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Враховуючи характер вчиненого адміністративного правопорушення, фактичні обставини справи, ту обставину, що адміністративним правопорушенням, яке інкримінується ОСОБА_3 не завдано негативних наслідків для інших осіб, суспільства та держави, а також враховуючи дані про особу, а саме те, що ОСОБА_1 раніше до адміністративної відповідальності не притягувався, оскільки під час розгляду справи не встановлено обтяжуючих відповідальність обставин, з метою недопущення подібної поведінки надалі, суд приходить до висновку, що в даному конкретному випадку вчинене ОСОБА_1 правопорушення є малозначним, у зв`язку з чим суд вважає можливим звільнити його від адміністративного стягнення, обмежившись усним зауваженням на підставі ст. 22 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 22, 212-6, 280, 283, 284 КУпАП, суддя, -

ПОСТАНОВИЛА:

Визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП.

Провадження по справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.172-6 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрити.

Звільнити ОСОБА_1 на підставі ст.22 КУпАП від адміністративної відповідальності, обмежившись усним зауваженням.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, протягом десяти днів з дня винесення постанови, шляхом подачі апеляційної скарги до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд.

Суддя Рівненського міського суду О.Г. Крижова