НОВОМИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

30 квітня 2020 року Справа № 322/393/20 (Провадження № 3-зв/322/4/20)

Суддя Новомиколаївського районного суду Запорізької області Гасанбеков С.С., розглянувши заяву судді Шиша А.Б. від 30.04.2020 про самовідвід у справі про адміністративне правопорушення, що надійшла до суду з Новомиколаївського ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області 24.04.2020, за ст. 173 КУпАП відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

встановив:

30.04.2020 суддя Шиш А.Б. заявив самовідвід, обґрунтований тим, що ОСОБА_1 є працівником апарату Новомиколаївського районного суду Запорізької області, у зв`язку з чим, у випадку розгляду вказаної справи суддею Шиш А.Б., можуть виникнути сумніви у його неупередженості.

За приписами частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 № 3477-IV, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), кожному гарантується право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Вказане право особи на справедливий суд закріплено і в рішеннях Європейського суду з прав людини.

Зокрема, у рішенні по справі «Делькур проти Бельгії» («Delcourt v. Belgium», 17 січня 1970 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення ст. 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення.

Однією з гарантій здійснення об`єктивного, незалежного і неупередженого правосуддя є інститут відводу під час судового провадження. Право кожного на справедливий суд, закріплене у статті 6 Конвенції, може бути реалізовано в т.ч. через можливість звернутися із заявою про відвід.

Кодексом України про адміністративні правопорушення не визначено порядку вирішення відводів (самовідводів).

В той же час, Європейський суд з прав людини у своїй практиці, в т.ч. в рішеннях у справах «Енгель та інші проти Нідерландів» («Engel and Others v. the. Netherlands», 08 червня 1976 року, no. 5100/71, 5101/71, 5102/71, 5354/72, 5370/72), «Озтюрк проти Німеччини» («Ozturk v. Germany», 21 лютого 1984 року, no. 8544/79), «Лутц проти Німеччини» («Lutz v. Germany», 25 серпня 1987 року, no. 9912/82), тлумачить поняття «кримінальний» автономно, тобто незалежно від національної термінології, включаючи сюди адміністративні, дисциплінарні, митні проступки тощо.

Виходячи з аналізу практики Європейського суду з прав людини, при вирішенні питання про відвід судді у справах про адміністративні правопорушення доцільно керуватись нормами Кримінального процесуального законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 81 КПК України у разі заявлення відводу судді, який здійснює судове провадження одноособово, його розглядає інший суддя цього ж суду, визначений у порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу.

Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення заяви судді Шиша А.Б. про самовідвід суд виходить з такого.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, безсторонність (неупередженість) суду в сенсі пункту 1 статті 6 Конвенції має визначатися згідно з (І) суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (ІІ) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (рішення у справах: «Фей проти Австрії», «Ветштайн проти Швейцарії»).

Проте, між суб`єктивною та об`єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об`єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об`єктивний критерій), а також може бути пов`язана з питанням його або її особистих переконань (суб`єктивний критерій) (рішення у справі «Кіпріану проти Кіпру»).

У деяких випадках, коли докази для спростування презумпції суб`єктивної безсторонності судді отримати складно, додаткову гарантію надасть вимога об`єктивної безсторонності (рішення у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства»). У цьому відношенні навіть вигляд має певну важливість іншими словами, «має не лише здійснюватися правосуддя ще має бути видно, що воно здійснюється». Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (рішення у справі «Де Куббер проти Бельгії»).

Виходячи з наведеного, суддя не може брати участь у судовому провадженні, зокрема, за наявності обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

З огляду на практику Європейського суду з прав людини, положення пункту 1 ст. 6 Конвенції, та з метою забезпечення достатніх гарантій виключення будь-якого обґрунтованого сумніву у безсторонності суду, оскільки ОСОБА_1 є працівником апарату Новомиколаївського районного суду Запорізької області, суд визнає самовідвід судді Шиша А.Б. обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню.

Враховуючи вищезазначене, керуючись ст.ст. 7, 283, 285, 294 КУпАП, суддя

постановив:

1. Заяву судді Шиша Антона Борисовича від 30 квітня 2020 року про самовідвід у справі про адміністративне правопорушення № 322/393/20 відносно ОСОБА_1 за ст. 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення задовольнити.

2. Справу про адміністративне правопорушення № 322/393/20 передати до канцелярії Новомиколаївського районного суду Запорізької області для вирішення питання про направлення подання до Запорізького апеляційного суду про передачу справи на розгляд до іншого суду.

Постанова оскарженню не підлягає та надирає законної сили з моменту її винесення.

Суддя С.С. Гасанбеков