ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.04.2020 Справа №607/6048/20

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Грицай К.М., за участю адвоката Янковича І.Є., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши матеріали адміністративної справи, які надійшли від ТВП ГУНП в Тернопільській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, що проживає по АДРЕСА_1

за ст.44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 548037 від 06.04.2020 року близько 13.00 год. перебувала на території дитячого майданчика за адресою м. Тернопіль, вул.Симоненка, 3 без засобів індивідуального захисту, а саме маски в громадському місці, чим порушила вимоги п.п. 1,6 п. 2 Постанови Кабінету міністрів України №255 від 02.04.2020 року, чим вчинила правопорушення, передбачене ст. 44-3 КУпАП.

ОСОБА_1 у судовому засіданні вини у вчиненні адміністративного правопорушення не визнала та пояснила, що 06.04.2020 року близько 13.00 год. вона не перебувала на території дитячого майданчика, а лише перебувала із своєю внучкою в дворі біля будинку по АДРЕСА_2 , оскільки змушена була вийти за ліками в аптеку. Вказала, що маска на ній була одягнута, одна лише трохи її опустила з обличчя, оскільки людей навкруги не було. Також, пояснила, що письмові пояснення самостійно не писала, а писав дільничний працівник поліції, вона лише їх підписала, оскільки не усвідомлювала, про що саме у них написано та про яке саме правопорушення в них йдеться. Просить провадження по даній справі закрити у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Адвокат Янкович І.Є. в судовому засіданні просив справу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ознаками ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення провадженням закрити у зв`язку із відсутністю у матеріалах справи доказів її вини у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки у долученому відеозаписі не зафіксовано факту порушення, зокрема, чи вона перебувала на дитячому майданчику та чи була без маски, а будь-які сумніви у доведеності вини тлумачаться на користь особи.

За ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При цьому всі викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини повинні бути належним чином перевірені та доводитися сукупністю належних і допустимих доказів.

Стаття 44-3 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Відповідно до пп.1,6 п.2 постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», зі змінами, внесеними постановою КМУ від 02.04.2020 року №255, що діяла день вчинення дій, що зазначені у протоколі адміністративне правопорушення серії АПР18 № 548037 від 06.04.2020 року встановлено заборону до 24 квітня 2020 р.: 1) з 6 квітня 2020 р. перебування в громадських місцях без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіратора або захисної маски, у тому числі виготовлених самостійно; 6) відвідування спортивних та дитячих майданчиків.

Обов`язковою ознакою об`єктивної сторони цього правопорушення є місце його скоєння, а саме - громадське місце, яке дістало законодавче визначення як частина (частини) будь-якої будівлі, споруди, яка доступна або відкрита для населення вільно, чи за запрошенням, або за плату, постійно, періодично або час від часу, зокрема під`їзди, а також підземні переходи, стадіони (ст.1 Закону України «Про заходи щодо попередження та зменшення вживання тютюнових виробів і їх шкідливого впливу на здоров`я населення»).

Суддя, дослідивши протокол про адміністративне правопорушення АПР18 №546825 від 22 лютого 2020, встановив, що у даному протоколі не викладено суть та конкретні обставини правопорушення, тобто які саме передбачені законом про адміністративну відповідальність дії вчинені даною особою становлять об`єктивну сторону правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП. Так, у протоколі не зазначено, що громадянка ОСОБА_1 відвідувала дитячий майданчик, також, не зазначено громадського місця, у якому громадянка ОСОБА_1 перебувала без засобів індивідуального захисту.

Суд наголошує, що він не вправі самостійно змінювати фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція).

Так, ч.1 ст. 6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення». Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку». А згідно з положеннями ч.3 ст.6 Конвенції кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя, тощо.

У справі «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) ЄСПЛ встановив, серед іншого, порушення ч.3 ст.6 Конвенції у зв`язку з тим, що в протоколі про адміністративне правопорушення фабула правопорушення була сформульована лише в загальних рисах без конкретизації обставин вчинення правопорушення («проведення несанкціонованого пікету»), але національні суди, розглянувши справу без участі сторони обвинувачення (згідно законодавства РФ така участь не передбачена), відредагували фабулу правопорушення, зазначивши в постанові суду конкретні обставини правопорушення. У зв`язку з цим, на думку ЄСПЛ, заявниці була відома лише кваліфікація діяння, але не фактичні обставини обвинувачення, таким чином, вона була позбавлена можливості належної підготовки до захисту.

Крім того, оглядом долучених до протоколу матеріалів відеофіксації з нагрудних камер працівників поліції, зафіксовано, що громадянка ОСОБА_1 перебувала на вулиці біля житлового будинку з дитиною, проте не було встановлено відвідування громадянкою ОСОБА_1 дитячого майданчика та перебування без засобів індивідуального захисту у громадському місці, тобто вказані відеоматеріали не відображають відомостей про вчинення правопорушення, тому суд не бере даний доказ до уваги.

Згідно письмових пояснень свідка ОСОБА_2 вказано, що 06.04.2020 року близько 13.00 год. перебувала на території дитячого майданчика адресою м. Тернопіль, він бачив як жінка близько 60 років перебувала на дитячому майданчику в дворі будинку АДРЕСА_2 без засобів індивідуального захисту, а саме без маски. Однак, суд критично оцінює зазначені письмові пояснення та не бере їх до уваги як неналежний доказ, оскільки у них не вказано, щодо якої особи надані такі пояснення.

У долученому до матеріалів справи рапорті дільничного офіцера ПП ТВП ГУ Національної поліції в Тернопільській області Волянюка А. від 06.04.2020 року зазначені аналогічні обставини, що у протоколі про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 548037 від 06.04.2020 року.

За вказаних обставин судом установлено, що долучені до матеріалів справи докази вини ОСОБА_1 не є прямими доказами, з яких можна зробити однозначний висновок у вчиненні ОСОБА_1 порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами, вказані докази у їх сукупності не є переконливими і достатніми та не відповідають встановленим фактичним обставинам справи.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, у справах «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року, «Леванте проти Латвії» від 07 листопада 2002 року, неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Обов`язок суду щодо забезпечення презумпції невинуватості і права на справедливий судовий розгляд, які передбачені ст.62 Конституції України, поєднуються з такими ж положеннями ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована 17 липня 1997 року Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції».

Згідно приписів ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

З цих підстав суд приходить до переконання про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП.

Згідно із п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у випадку відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За даних обставин вважаю, що справу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 44-3 КУпАП слід провадженням закрити у зв`язку з відсутністю в її діях складу правопорушення.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 164, 247 п. 1, 251, 256, 268, 278 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

П О С Т А Н О В И В:

Справу про притягнення ОСОБА_1 за ст. 44-3 КУпАП провадженням закрити, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, щодо якої її винесено, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня отримання такої постанови до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд.

Головуючий суддяК. М. Грицай