Дата документу Справа № 332/153/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №332/153/20 Головуючий в 1 інст. Яцун О.С.
Провадження №33/807/169/20 Доповідач в 2 інст. Тютюник М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2020 року місто Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Тютюник М.С., за участю ОСОБА_1 , представника адвоката Шумського І.В., розглянувши в залі Запорізького апеляційного суду у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Заводського районного суду м.Запоріжжя від 20 лютого 2020 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, стягнуто судовий збір.

Згідно з оскаржуваною постановою, 17.01.2020 о 00-43 годині поблизу буд. 106 по вул. Історичній у м. Запоріжжі ОСОБА_1 керував автомобілем ЗАЗ-Daewoo Lanos, д.н.з. НОМЕР_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння відповідно до результатів огляду на місці зупинки, проведеного за допомогою спеціального технічного приладу Alcotest Drager 6810 (тест №1783, результат 1,17 проміле), чим порушив п.2.9а ПДР України.

Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції ОСОБА_1 , звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що суд ухвалив незаконне та необґрунтоване рішення, з огляду на наступне. Так, судом не було досліджено відеозапис наданий поліцейськими, відсутні докази щодо керування ним автомобілем, не додано до матеріалів справи його письмові пояснення долучені до протоколу. Зазначає, що він лише виконував вимогу поліцейських щодо паркування автомобіля. Звертає увагу, що результат тесту Драгер відсутній в матеріалах справи і не досліджувався судом. Також, поліцейські не пропонували йому пройти відповідний огляд в закладах охорони здоров`я. Просить постанову суду скасувати, провадження у справі закрити у зв`язку із відсутністю у його діях події і складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його представника на підтримку доводів апеляції, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, вважаю, що апеляційна скарга підлягає задоволенню у зв`язку з наступним.

Так, відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, в тому числі, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Разом з тим, зазначені вимоги закону судом першої інстанції під час розгляду справи щодо ОСОБА_1 виконані не були.

Так, в обґрунтування свого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, суд послався на протокол про адміністративне правопорушення від 17.01.2020 року№ ДПР18 №271742, довідку з бази даних підсистеми «Адмінпрактика» (а.с.4), тестування на алкоголь (а.с.5), акт огляду водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (а.с.6), направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (а.с.7), письмові пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 17.01.2020 року (а.с. 8-9), рапорт патрульного поліцейського (а.с.10), довідку з бази даних підсистеми «Адмінпрактика» (а.с.11), відеозапис з нагрудної камери поліцейського (а.с.12).

Натомість, суд першої інстанції залишив без належної уваги доводи ОСОБА_1 про виконання ним вимог працівника поліції переставити автомобіль, хоча працівник поліції вбачав стан алкогольного сп`яніння у ОСОБА_4 , на що останній звертав увагу працівника поліції.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 надав пояснення, в яких також не заперечував факту перебування у стані алкогольного сп`яніння, пояснив, що він прийшов до автомобіля на вимогу знайомого, який був тверезим та просив допомогти завести автівку, однак не змогли, автомобіль вийшов з ладу та перебував посеред дороги. Включили аварійку, під`їхали працівники поліції і вимагали прибрати автівку з дороги, знайомив не бажав сідати за кермо, оскільки побоювався взагалі вивести з ладу автомобіль, а він висловив заперечення, пославшись на перебування у стані алкогольного сп`яніння. Однак працівники поліції у агресивній формі вимагали будь-що, але прибрати автомобіль, йому вдалося завести транспортний засіб та він від`їхав на 3-4 метри, а тоді працівники поліції складали відносно нього протокол.

Покази ОСОБА_1 відповідають даним відеозапису, засвідчує спілкування ОСОБА_1 із працівниками поліції та його відповідні пояснення. При цьому, суд зауважує, що відео є вибірковим, але навіть за такої обставини узгоджується із наданими суду поясненнями ОСОБА_1 .

Відповідно до вимог п. 1, 2 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про Національну поліцію" завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: забезпечення публічної безпеки і порядку; охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави.

Згідно з вимогами п.1, 2, 3, 4, 11 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію" поліція відповідно до покладених на неї завдань: здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень; виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення; вживає заходів, спрямованих на усунення загроз життю та здоров`ю фізичних осіб і публічній безпеці, що виникли внаслідок учинення кримінального, адміністративного правопорушення; регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

В ході апеляційного розгляду встановлено, що працівники поліції під час складання вказаного протоколу не дотримались вищезазначених вимог закону.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що він надавав письмові пояснення під час складання протоколу, і клопотання сторони захисту щодо їх витребування та надання повного відеозапису події і сертифікат на прилад «Драгер» було задоволено.

Однак, Управлінням патрульної поліції у м. Запоріжжя письмові пояснення ОСОБА_1 надано не було, а наданий відеозапис не повністю відображає фактичні обставини даної справи.

Досліджені у судовому засіданні докази в достатній мірі підтверджують доводи ОСОБА_1 про події, за яких було відносно нього складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

На переконання апеляційного суду, працівник поліції, достовірно знаючі про те, що ОСОБА_1 перебував у нетверезому стані, наказав йому перепаркувати транспортний засіб, тим самим спровокував ОСОБА_1 до вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки останній здійснив рух транспортного засобу на вимогу працівника поліції, який заздалегідь знав, що ОСОБА_1 перебуває в стані алкогольного сп`яніння.

Таким чином, вищезазначена дія працівників поліції була спрямована не на усунення та припинення майбутнього адміністративного правопорушення ОСОБА_1 , як того вимагають вимоги Закону України «Про Національну поліцію», а навпаки, на підбурювання його до вчинення адміністративного правопорушення, та у подальшому складанням на нього протоколу про адміністративне правопорушення, що засвідчує штучність створеної ситуації.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про те, що відбулась провокація з боку працівників поліції стосовно вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Згідно правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні у справі "Раманаускас проти Литви" зазначив, що підбурювання з боку міліції має місце тоді, коли відповідні працівники правоохоронних органів або особи, які діють за їхніми вказівками, не обмежуються пасивним переслідуванням, а з метою встановлення злочину, тобто отримання доказів і порушення кримінальної справи, впливають на суб`єкта, схиляючи його до вчинення злочину, який в іншому випадку не був би вчинений, для того, щоб можна було встановити факт злочину, тобто отримати докази і розпочати кримінальне переслідування.

Згідно ст.1 КУпАП завданням цього Кодексу є серед інших й запобігання правопорушенням, а не провокація громадян на їх вчинення.

Отже враховуючи, що з боку працівників поліції була провокація у вигляді спонукання особи до вчинення адміністративного правопорушення, суд приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно задовольнити, а постанову судді Заводського районного суду м. Запоріжжя від 20 лютого 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП скасувати, провадження по справі закрити, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.294 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову судді Заводського районного суду м. Запоріжжя від 20 лютого 2020 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП скасувати, а провадження по справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною, й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду М.С. Тютюник