ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 336/5498/19 Головуючий в 1 інст. - Галущенко Ю.А.
Провадження № 33/807/188/20 Доповідач в 2 інст. - Рассуждай В.Я.
Категорія ст. 124 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2020 року м. Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Рассуждай В.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Запорізького апеляційного суду за участю Полєтаєва С.В., його захисника - адвоката Бєлки А.В., потерпілого ОСОБА_1 та його представника адвоката Насонової М.С. справу за апеляційною скаргою захисника - адвоката Бєлки А.В. на постанову судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 25 лютого 2020 року, якою провадження по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП стосовно

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою АДРЕСА_1 , працює водієм ТОВ «Автостандарт»

закрито у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно з постановою суду 15 липня 2019 року, приблизно о 07 годині 40 хвилин, ОСОБА_2 , керуючи автобусом РУТА 25, р.н. НОМЕР_1 , по вул. Героїв 55 бригади в м. Запоріжжі, при зміні напрямку руху не впевнився в безпеці маневру, виїхав на смугу зустрічного руху, чим змусив водія автомобіля RENAULT DUSTER, р.н. НОМЕР_2 , ОСОБА_1 , який рухався у зустрічному напрямку, уникати зіткнення шляхом застосування вимушеного маневру відвороту праворуч, що призвело до зіткнення автомобіля RENAULT DUSTER, р.н. НОМЕР_2 з автомобілем ГАЗ2705СПГ, р.н. НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_3 , який рухався в попутному напрямку, з подальшим виїздом за межі проїзної частин. В результаті ДТП автомобілі RENAULT DUSTER, р.н. НОМЕР_2 та ГАЗ2705СПГ, р.н. НОМЕР_3 , отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, травмованих осіб немає.

Діями водія ОСОБА_2 порушені вимоги п.10.1 ПДР, за що передбачена відповідальність ст. 124 КУпАП.

Суд першої інстанції, встановивши, що вина ОСОБА_2 у вчиненні вказаного правопорушення підтверджена дослідженими в судовому засіданні доказами, але з моменту його вчинення минуло більше трьох місяців, прийшов до висновку, що на момент розгляду справи закінчились строки, передбачені ст. 38 КУпАП, у зв`язку з чим провадження по справі закрив на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП.

В апеляційній скарзі адвокат Бєлка А.В. просить постанову суду скасувати, провадження по справі закрити у зв`язку із відсутністю в діях водія ОСОБА_2 складу правопорушення.

В обґрунтування скарги зазначає, що суд першої інстанції невірно навів показання учасників ДТП, зокрема ОСОБА_2 , який показав, що зупинив транспортний засіб, переконався, що допомога учасникам ДТП не потрібна, а далі продовжив рух до кінцевої зупинки маршруту.

На думку захисника, суд першої інстанції у постанові також невірно навів показання свідка ОСОБА_3 .

Також адвокат не погоджується із твердженням суду, що проїзна частина у місці, де сталася ДТП, має загальну ширину 10,5 м, та поділена на 2 смуги рухи для двох напрямків, оскільки суд не навів звідки він взяв параметри щодо поділення смуг руху для двох напрямків. При цьому захисник посилається на ДБН В.2.3-5:2018, відповідно до яких мінімальна ширина смуги руху складає 2,75 м.

Посилаючись на схему ДТП, зазначає, що зіткнення сталося на відстані 3,21 м від правого краю проїзної частини по ходу руху автомобілю Рено та Газель. Відповідно до технічних характеристик автомобіля Рено, його ширина складає 1,822 м. Тобто, з урахуванням відстані від правого краю проїзної частини то місця ДТП, ширини автомобіля Рено та бокового інтервалу між автомобілями Рено та Газель відповідно до пояснень ОСОБА_1 , автомобіль Рено здійснював саме обгін, а не випередження автомобілю Газель, і перебував на зустрічній полосі руху. Тому вважає, що в діях водія Рено є порушення вимог п. 10.1, п. 11.3 ПДР.

Вважає, що суд першої інстанції на надав належної оцінки висновку експерта, відповідно до якого безпечний інтервал між автомобілями Газель та Рено мав складати 1,2 м, а не 0,3 м, як зазначав ОСОБА_1 . Тобто, водій ОСОБА_4 також фактично порушив п. 13.3, п. 14.2 (г).

Також суд не дав оцінку діям водія ОСОБА_1 щодо невиконання усіх заходів, визначених п. 12.3 ПДР, а саме необхідності, у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, вжити усіх необхідних заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

Крім того, захисник не погоджується із твердженням суду про те, що доводи ОСОБА_2 про вчинення ДТП внаслідок порушенням водієм ОСОБА_1 вимог ПДР спростовуються постановою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27.09.2019. Адже вказаною постановою не вирішувалося питання про наявність в діях ОСОБА_1 порушень інших пунктів ПДР, про що зазначено у самій постанові. Також у цій постанові відсутні посилання на висновки експерта, хоча водій ОСОБА_1 просив відкласти розгляд справи у зв`язку з тим, що він звернувся до Запорізького НДЕКЦ для проведення експертизи, і судове засідання було відкладено. Враховуючи відсутність послання на висновки експерта у постанові суду, можна зробити припущення, що ОСОБА_1 отримав негативний висновок.

Також адвокат зазначає, що відповідно до фотокарток біля проїзної частини густо насаджені дерева, які через недбале ставлення до своїх обов`язків працівників відповідних служб виходять на проїзну частину, а тому автомобілі не можуть рухатися на відстані 0,4-0,5 м від правого краю проїзної частини, що спростовує показання водія Газель.

До апеляційній скарзі долучені, зокрема, засвідчені копії технічних характеристик автомобіля Рено, наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 103 від 24.04.2018 про затвердження ДБН В.2.2-5:2018, таблиці 5.2 до вказаного ДБН, фотокартки проїзної частини.

В судовому засіданні апеляційного суду адвокат Бєлка А.В. підтримав апеляційну скаргу, посилаючись на розрахунки, які вказують, що у момент зіткнення автомобіль Рено лівою частиною знаходився на смузі зустрічного руху.

ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу. Пояснив, що перебував на маршруті. Від`їхавши від зупинки, побачив, що на зустріч їде автомобіль Газель, а з-за нього виїхав Рено Дастер. ОСОБА_2 скерував свій автомобіль, який був на відстані 1,5 м від правого краю дороги, правіше. Дастер та Газель зіткнулися. Він зупинився, водій Дастер сфотографував його автомобіль. Потім його викликали для складення протоколу. Заперечив, що бачив автомобіль ВАЗ.

Адвокат Насонова М.С. заперечила проти задоволення апеляційної скарги. Зазначила, що відповідно до експертизи, що виготовлена на замовлення адвоката Бєлки А.В., показання ОСОБА_2 є неінформативними. Відповідно до експертизи, що заказана нею, показання ОСОБА_2 є інформативними. В первинних показах усі вказували на те, що ОСОБА_2 виїхав на смугу зустрічного руху. Щодо ширини автомобілів та відстаней між ними - все роз`яснено в останній експертизі. Підкреслила, що дерева не заважають огляду. Вважає надуманими показання свідка ОСОБА_5 .

ОСОБА_1 заперечив проти задоволення апеляційної скарги. Зазначив, що за її змістом сторона захисту не заперечує, що ОСОБА_2 виїхав на зустрічну смугу руху, а вказують лише на те, що ОСОБА_1 порушив правила обгону. Зазначив, що вказана не схемі ДТП відстань «3,21 м» не місце зіткнення, а закінчення гальмівного шляху лівого переднього колеса. Осипу не було, оскільки саме зіткнення було не значним, лише потім автомобілі отримали істотні пошкодження. Пояснив, що на схемі «3,4» та «0,1» - це відповідно довжина та ширина гальмівного шляху лівого переднього колеса. Виглядає як нібито гальмівний шлях розпочався із смуги зустрічного руху, але це є помилкою поліцейського, який склав схему ДТП.

Вислухавши пояснення ОСОБА_2 та його захисника - адвоката Бєлки А.В., потерпілого ОСОБА_1 та його представника - адвоката Насонову М.С., перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та розглянувши доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважаю, що апеляційна скарга є обґрунтованою та підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції при винесенні постанови, якою визнав ОСОБА_2 винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, не врахував положення ст. 62 Конституції України та практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2016 застосовується судами як джерело права.

Стаття 62 Конституції України закріплює положення, що відображають сутність презумпції невинуватості: «Особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана покаранню, поки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь».

У рішенні № 23-рп/2010 від 22.12.2010 Конституційний Суд України дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Отже, процедура притягнення до адміністративної відповідальності, ґрунтується, в тому числі, і на закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, у тому числі визначену п. 2 ст. 6 презумпцію невинуватості, на провадження у справах про адміністративні правопорушення (справа «Надточій проти України» від 15.05.2008). Зокрема, з огляду на санкцію ст. 124 КУпАП у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом, яке Європейським Судом визнається кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності» (рішення у справі «Маліге проти Франції» від 23.09.1998 року).

З цього випливає, що обов`язок доводити вину, як складова презумпції невинуватості, покладається на адміністративний орган та посадових осіб, які встановили факт скоєння протиправного вчинку і порушили провадження в справі.

Європейський суд з прав людини встановив критерій доведеності «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series А заява № 25).

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 04.07.2018 у справі 688/788/15-к, стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Так, суд першої інстанції встановив, що водій ОСОБА_2 порушив вимог п. 10.1 ПДР (які визначають, що перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху).

За показаннями потерпілого ОСОБА_1 , свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , водій ОСОБА_2 , керуючи автобусом РУТА 25, р.н. НОМЕР_1 , здійснив різкий маневр вліво, чим змусив водіїв зустрічних транспортних засобів, у тому числі водія Рено Дастер ОСОБА_1 , змінити напрямок руху, що призвело до зіткнення автомобіля Рено із автомобілем ГАЗ.

При цьому свідок ОСОБА_6 та потерпілий ОСОБА_1 наполягають на тому, що перед дорожньо-транспортною пригодою вони здійснювали випередження автомобіля ГАЗ під керуванням ОСОБА_3 .

Водночас схемою ДТП (а.с. 10) встановлено наступне.

Загальна ширина проїзної частини дороги становить 10,5 метрів. Горизонтальна дорожня розмітка відсутня. Відстань між уявною лінією, яка йде паралельно проїзній частині від електроопори, до місця зіткнення становить 4,15 метрів. Відстань від електроопори до правого краю проїзної частини становить 0,94 метрів.

Отже, місце зіткнення транспортних засобів розташоване на відстані 3,21 метрів від правого краю проїзної частини.

Саме таку відстань встановлено й висновком службової перевірки, проведеного Управлінням патрульної поліції в Запорізькій області Державної патрульної поліції за зверненням ОСОБА_1 (а.с. 3- 8).

З урахуванням положень п. 1.10 ПДР про те, що смуга руху - це поздовжня смуга на проїзній частині завширшки щонайменше 2,75 м, що позначена або не позначена дорожньою розміткою і призначена для руху нерейкових транспортних засобів, встановлено, що проїзна частина має тільки по одній смузі руху у кожному напрямку, шириною 5,25 метрів кожна.

Таки ж дані щодо кількості смуг проїзної частини враховувалися при проведенні обох експертних досліджень (а.с. 72-77, 94-105).

Тій самий пункт ПДР визначає, що випередження - це рух транспортного засобу із швидкістю, що перевищує швидкість попутного транспортного засобу, що рухається поряд по суміжній смузі.

Отже апеляційний суд відхиляє доводи потерпілого ОСОБА_1 , свідка ОСОБА_6 про те, що вони здійснювали випередження транспортного засобу ГАЗ, адже встановлено, що перед маневром потерпілий ОСОБА_1 і свідок ОСОБА_6 здійснювали рух по тій ж самій смузі, що й автомобіль ГАЗ, водій якого ОСОБА_3 у своїх письмових поясненнях прямо зазначав, що автомобіль Рено Дастер здійснював саме обгін його транспортного засобу (а.с. 16).

Відомості зі схеми ДТП також вказують на те, що безпосередньо перед моментом зіткнення автомобіль Рено Дастер знаходився на полосі зустрічного руху.

Зокрема розрахунок 3,21 м (відстань між правим краєм проїзної частини) +1,82 м (ширина автомобіля Рено Дастер навіть без урахуванням бокових дзеркал) = 5,03 м вказує на те, що Рено Дастер або знаходився на небезпечній відстані з автомобілем ГАЗ (5,25 м - 5,03 м = 0,22 м, тобто 22 сантиметри, що не відповідає ні безпечній відстані 1,15 м, встановленій висновком експерта № 9-8 від 16.12.2019, ні показаннями самого ОСОБА_1 , який у поясненнях для проведення авто технічного дослідження (а.с. 153-156) вказував, що ця відстань становила 0,9 метри), або Рено здійснював обгін автомобіля ГАЗ із виїздом на смугу зустрічного руху.

На схемі ДТП зазначено гальмовий шлях одного з коліс автомобіля Рено довжиною 3,9 метрів, направлення якого свідчить на користь останньої версії - щодо здійснення автомобілем Рено Дастер обгону автомобіля ГАЗ із виїздом на смугу зустрічного руху.

Апеляційний суд відхиляє як безпідставні заперечення потерпілого ОСОБА_1 , надані ним в судовому засіданні апеляційного суду, що вказаний у схемі ДТП об`єкт під № 3 є не місцем зіткнення, а є місцем закінчення гальмівного шляху лівого переднього колеса, адже схема ДТП була складена за участі потерпілого та підписана ним без зауважень з приводу розташування місця зіткнення, а проведена за його вимогою службова перевірка не встановила порушень у цій частині.

Отже показання потерпілого ОСОБА_1 та свідка ОСОБА_6 не можуть бути визнані правдивими та братися до уваги без застережень.

Зі схеми ДТП вбачається, що відстань між правим краєм транспортного засобу ГАЗ 2705 та правим краєм проїзної частини складає 1,125 м. Зазначена відстань випливає із розрахунку: 3,2 м (відстань між місцем ДТП до правого краю проїзної частини) - 2,075 м (ширина транспортного засобу ГАЗ 2705, яка визначена, у т.ч. в експертному дослідженні № 10.1/003-Д від 29.01.2020, що виконане на замовлення представника потерпілого) = 1,125 м.

Тому суд не може беззастережно враховувати і показання свідка ОСОБА_3 , адже його свідчення в суді першої інстанції щодо розташування його транспортного засобу на відстані 0,5 м від правого краю проїзної частини та його випередження автомобілем під керуванням ОСОБА_1 , не відповідають схемі ДТП та його письмовим поясненням щодо здійснення Рено Дастер обгону його транспортного засобу.

За відсутності дорожньої розмітки, з урахуванням наведених сумнівів щодо правдивості показань свідків і потерпілого, апеляційний суд вважає, що твердження про те, що ОСОБА_2 виїхав на зустрічну смугу руху не можуть без застережень братися до уваги.

Оскільки об`єктивним доказом, який не залежить від суб`єктивного сприйняття учасниками пригоди, є лише схема ДТП, яка, до того ж, складена саме за участю потерпілого ОСОБА_1 та свідка ОСОБА_3 , але без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, апеляційний суд надає перевагу як доказу саме схемі ДТП, відомості з якої, як встановлено вище, не вказують на вину ОСОБА_7 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди.

Апеляційний суд не може взяти до уваги й висновки експертного дослідження № 10.1/003-д від 29.01.2020 для встановлення вини ОСОБА_7 у вчиненні ДТП, адже вони ґрунтуються на припущенні, що водій ОСОБА_2 здійснив виїзд на зустрічну смугу руху. Більш того, вихідні дані для проведення цієї експертизи надані зі слів ОСОБА_1 , які не відповідають відомостям, що зафіксовані схемою ДТП, зокрема щодо відстані між правим краєм проїзної частини та місцем зіткнення.

Отже наявні у справі докази не переконують апеляційний суд поза розумним сумнівом щодо порушення водієм ОСОБА_7 вимог п. 10.1 ПДР.

Враховуючи вищевказане, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, оскільки при апеляційному розгляді справи було встановлено відсутність переконливих доказів порушення ОСОБА_7 . Правил дорожнього руху України, а тому постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з закриттям провадження по справі відповідно до п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника - адвоката Бєлки А.В. задовольнити.

Постанову судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 25 лютого 2020 року, якою провадження по справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_2 закрито у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення, скасувати.

Постановити нову, якою провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 закрити у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду В.Я. Рассуждай

Дата документу Справа № 336/5498/19