Миколаївський апеляційний суд
Справа № 33/812/138/20 Головуючий суду І інстанції суддя Квєтка І.А.
Категорія: ч.1 ст. 130 КУпАП Суддя апеляційного суду Бондаренко Т.З.

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

судді Бондаренко Т.З.

із секретарем судового засідання Лівшенком О.С.,

за участю: ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1

на постанову Снігурівського районного суду Миколаївської області від 27 березня 2020 року, відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , не працюючого

- якого визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн. 00 коп., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

встановив:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення 11 лютого 2020 року о 22 годині 40 хвилин водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом мопедом марки «Карпати» без державного номерного знаку в с. Баратівка Снігурівського району Миколаївської області по вул. Шевченка з явними ознаками алкогольного сп`яніння (нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота,), від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постановою Снігурівського районного суду Миколаївської області від 27 березня 2020 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 (десять тисяч двісті) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 звернувся до апеляційного суду зі скаргою в якій просить постанову суду першої інстанції скасувати.

Вважає, що застосоване до нього адміністративне стягнення не відповідає вимогам законодавства, матеріалам та обставинам справи, при цьому суд не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам.

ОСОБА_1 зазначає, що в момент його зупинення він не керував транспортним засобом, а котив належний йому мопед, оскільки було пробито в ньому заднє колесо.

Зауважує, що таке підтверджує свідок ОСОБА_2 , у якого він перебував в гостях та коли зібрався останній додому виявив, що в нього спущене колесо і він покотив свій транспортний засіб, а не керував ним.

Крім того вказує, що на відеозйомці не видно момент зупинення під час керування транспортним засобом , а зйомка починається лише з надання пояснень ОСОБА_1 . Інспектором поліції, всупереч «Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису» відеозйомка не велась безперервно, а вимикалась.

Також зазначає, що свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні суду першої інстанції не підтвердив свої пояснення засвідчені інспектором поліції у день складання протоколу про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 .

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як вбачається з диспозиції ст. 130 ч. 1 КУпАП адміністративна відповідальність настає не тільки у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а так само, і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно постанови суду першої інстанції, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності саме за відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, запропонованому йому пройти у встановленому законом порядку, що є порушенням п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

Із змісту оскаржуваної постанови вбачається, що суд першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 вказаних вимог закону дотримався та в повному обсязі, з`ясував всі обставини, передбачені ст. 280 КУпАП, дослідив і належним чином оцінив докази.

Факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, підтверджується даними протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 347860 від 11 лютого 2020 року, поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , наданими в судовому засіданні.

Як слідує із протоколу про адміністративне правопорушення 11 лютого 2020 року о 22 годині 40 хвилин водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом мопедом марки «Карпати» без державного номерного знаку в с.Баратівка Снігурівського району Миколаївської області по вул. Шевченка з явними ознаками алкогольного сп`яніння (нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота,), від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Вказана обставина знайшла своє підтвердження при допиті свідків в судовому засіданні ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .. Так, свідки пояснили, що водій ОСОБА_1 знаходився з явними ознаками алкогольного сп`яніння, поводився неадекватно. На пропозицію працівників поліції щодо проходження огляду на стан сп`яніння в установленому законом порядку та підпису протоколу відмовився.

Не довіряти або сумніватись в правдивості та об`єктивності показів свідків у суду апеляційної інстанції підстав немає. Дані свідки були попереджені про відповідальність передбачену ст.ст. 384,385 ККУ, ознайомлені з їх правами, визначеними ст. 63 Конституції України, їх покази є послідовними та логічними і доповнюють інші докази по справі.

Посилання апелянта на, те що свідок ОСОБА_3 не підтвердив свої покази в судовому засідання не знайшли свого підтвердження, оскільки в протоколі судового засідання від 27 березня 2020 року зазначено, що останній піддав сумніву свої письмові покази лише в частині, де зазначено про часте вживання ОСОБА_1 спиртних напоїв. Проте свої пояснення як свідка надані 11 лютого 2020 року працівникам поліції, де йдеться в тому числі і про те, що саме цієї дати ОСОБА_1 перебував з ознаками алкогольного сп`яніння, та від продуття «Alcotest Drager» та проходження медичного освідчення відмовився і відмовився від підписання протоколу, ОСОБА_3 підтвердив в судовому засіданні.

Таким чином, фактичні обставини щодо вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення судом першої інстанції встановлені вірно, а вина у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, доведена зібраними та перевіреними по справі доказами, яким дана належна юридична оцінка.

Посилання апелянта на те що, застосоване до нього адміністративне стягнення не відповідає вимогам законодавства, матеріалам та обставинам справи, є безпідставними. Так, відповідно до ст. 23 КпАП України адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Вказані обставини підтверджуються відеозаписами, які містяться в матеріалах справи про адміністративне правопорушення, з яких вбачається, що поведінка ОСОБА_1 не відповідає обстановці. На запитання працівників поліції останній повідомив, що був в гостях, де випив 2 бокали пива та 300 гр горілки та їде до себе додому. В подальшому, працівник поліції, у присутності свідків пропонує ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки за допомогою приладу «Alcotest Drager» або в медичному закладі, проте, останній відмовився.

Доводи апелянта про те, що під час зупинки він не був за кермом мопеду не є слушними, оскільки вказані обставини спростовуються даними, що містяться на відеозаписах наявних у матеріалах справи, де сам ОСОБА_1 сповістив, що йому 2 кілометри до дома, як він сказав «скотився і поїхав».

Також, ОСОБА_1 посилався на покази свідка ОСОБА_2 , який показав, що о 20 годині з ОСОБА_1 випили,а о 22 год. провів його за двір та побачив, що колесо у мопеда спущено, тому ОСОБА_1 завів двигун, включив фари та покотив мопед в руках. Проте, таке не може бути спростовним щодо факту керування мопедом ОСОБА_1 , оскільки ОСОБА_2 не був свідком подальшого руху та зупинки працівниками поліції ОСОБА_1 , так як таке сталося на значній відстані від його будинку.

Також, сам по собі факт відсутності непереривного відеозапису, який здійснювався працівниками поліції, не свідчить про відсутність вини в скоєнні правопорушенні, яка підтверджується сукупністю доказів.

Враховуючи наведене сумнівів у тому, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом не виникає.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року, «Лавенте проти Латвії» від 07 листопада 2002 року неодноразово вказує, що оцінюючи докази суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що адміністративне правопорушення, передбачене ст.130 КУпАП відноситься до тих правопорушень, яке за своїм характером є грубим суспільно небезпечним проступком в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та є небезпечним як для самого правопорушника так і для інших учасників дорожнього руху.

Істотних порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Тому підстав для скасування постанови Снігурівського районного суду Миколаївської області від 27 березня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП суд апеляційної інстанції не вбачає.

Керуючись ст.ст. 283, 294 КУпАП суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Снігурівського районного суду Миколаївської області від 27 березня 2020 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Миколаївського

апеляційного суду Бондаренко Т.З.