ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/519/20
Провадження № 3/210/467/20
П О С Т А Н О В А

іменем України

"06" квітня 2020 р. м. Кривий Ріг

Суддя Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області Ступак С.В., розглянувши матеріали адміністративної справи, яка надійшла з Металургійного відділення поліції Криворізького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Кривого Рогу, громадянки України, працюючої в КЗ «ДНЗ ясла-садок №13 КТ» КМР музичним керівником, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

29 січня 2020 року на адресу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу з Металургійного відділення поліції Криворізького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області надійшов Протокол про адміністративне правопорушення серії АПР18 №460192 від 09.01.2020 року у відношенні ОСОБА_1 за ч.1 ст.173-2 КУпАП, з якого вбачається, що громадянка ОСОБА_1 09 січня 2020 року близько 16 години 00 хвилин не впускала свого чоловіка за місцем мешкання вулиця АДРЕСА_1 , чим вчинила психологічне насильство в сім`ї.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину не визнала та пояснила, що в протоколі зазначено неправдиву інформацію щодо недопущення свого чоловіка ОСОБА_2 у квартиру, оскільки останній навмисно повідомив працівникам поліції неправду, так як у нього на той час були свої ключі від вхідних дверей у квартиру. Крім того, ОСОБА_1 повідомила, що за період 2018-2019 рр. остання неодноразово зверталась до поліції з приводу створення ОСОБА_2 конфліктів у нетверезому стані та з приводу того, що був випадок, коли останній вигнав ОСОБА_1 та їхню малолітню дитину на вулицю. 03.02.2020 року відповідно до рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , розірвано, а в подальшому, останній переїхав до свої батьків.

У судовому засіданні ОСОБА_1 просила суд закрити справу, оскільки таких подій не було.

ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення SMS повідомлень його представнику ФОП ОСОБА_3 (з яким відповідно до Договору про надання юридичної допомоги ОСОБА_2 уклав вказаний договір). Однак, його представник також до суду не з`явився.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення особи, відносно якої складено протокол, вважаю необхідним закрити провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за відсутності в її діях складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, виходячи з наступного.

Згідно ст.173-2 КпАП України передбачено відповідальність за вчинення насильства в сім`ї.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до диспозиції ст.173-2 КУпАП передбачена адміністративна відповідальності за вчинення домашнього насильства в сім`ї. Об`єктивна сторона правопорушення виражається в умисному вчиненні будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконанні захисного термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

На підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, наведено наступні докази, які досліджені судом в судовому засіданні: Протокол про адміністративне правопорушення серії АПР18 №460192 від 09.01.2020 року, письмові пояснення ОСОБА_2 (а.с.3, 4).

Однак, вказані докази не можуть бути визнані достовірними та достатніми для притягнення особи до адміністративної відповідальності, так як є суперечливими та неузгодженими між собою. Так протокол про адміністративне правопорушення сам по собі не може бути достатнім доказом у справі. Заява про вчинене правопорушення та пояснення ОСОБА_2 не можуть бути прийняті судом, як докази вчиненого правопорушення, так як містять суперечливі відомості, та відповідно до даних документів не можливо встановити фактичні обставини вчиненого правопорушення.

Так, ОСОБА_1 долучено до матеріалів справи відповідь з Металургійного відділення поліції Криворізького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 21.11.2019 року вих. №48.1/2-К/444зв, з якого вбачається, що 29.09.2018 року ОСОБА_4 зверталась до служби «102» про те, що 29.09.2018 року о 22.15 годині, за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Героїв АТО, 79 «б», у гуртожитку чоловік ОСОБА_2 у нетверезому стані нападав на неї, 12.10.2019 року о 09.26 годині за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_2 підіймав на нею руку та побив її разом зі своєю матір`ю. 26.10.2019 року ОСОБА_1 зверталась до служби «102» про те, що 12.10.2019 року о 13.40 годин, за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 прийшов разом зі своїми батьками та вигнав ОСОБА_1 з донькою 3-х років з квартири, яка була придбана у шлюбі.

Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

В контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (рішення від 15.05.2008, заява N7460/03) правопорушення, яке розглядається, має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні статті 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне порушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого. Санкція ч.1 ст.1732 КУпАП передбачає досить суворе стягнення у вигляді адміністративного арешту, а тому дана справа про адміністративне правопорушення розглядається з дотриманням стандартів ЄСПЛ, притаманних кримінальному провадженню.

Відповідно до ч.2 ст.251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно приписів ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також зважаючи на практику Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011, заява № 16347/02), «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013, заява № 36673/04), «Карелін проти Росії» (рішення від 20.09.2016, заява № 926/08), виходжу з того, що, як і у кримінальному провадженні, суд у цій справі має бути неупередженим і безстороннім і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення. Відповідне формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено не судом, а перед судом у змагальному процесі. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки, таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Практика Європейського суду з прав людини вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом», яке має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпції факту, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Так, матеріали адміністративної справи не містять будь-яких доказів, того що, ОСОБА_1 вчинила психологічне насильство в сім`ї, свідки вказаного правопорушення у протоколі не зазначені, на неодноразові виклики до судового засідання потерпілий ОСОБА_2 до суду не з`явився, причини неявки суду не повідомив.

Оцінюючи встановлені факти, суд приходить до висновку, що вчинення ОСОБА_1 правопорушень передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП в судовому засіданні не доведено, а тому провадження у справі підлягає закриттю.

За змістом ст.279 КУпАП розгляд справ про адміністративне правопорушення судом першої інстанції проводиться в межах обставин, зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до вимог ст.256 КУпАП, обставини правопорушення повинні бути викладені в протоколі про адміністративне правопорушення з належним формулюванням складу адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП.

Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні від 25.07.2002 по справі «Совтрансавто-Холдинг» проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що одним з основних елементів верховенства права, передбаченого у статті 6 Конвенції є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів.

Відповідно до п.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, враховуючи, що санкція ст.173-2 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, крім того, обов`язковою ознакою вказаного правопорушення є умисел, при цьому, матеріали справи не містять беззаперечних доказів вчинення ОСОБА_1 такого правопорушення, а також наявності умислу, суд приходить до висновку про закриття провадження у справі за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в тому разі, якщо відсутня подія і склад адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст.62 Конституції України, ст.ст. 173-2 ч.1, 221, 247, 251, 256, 283, 284 КУпАП, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження в справі про вчинення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником або прокурором протягом десяти днів з дня її винесення до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення у вигляді арешту, а також постанов, прийнятих за результатами розгляду справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст.185-3 КУпАП.

Суддя: С. В. Ступак