Справа №: 653/869/20
Провадження № 3/653/631/20
П О С Т А Н О В А

іменем України

22 квітня 2020 року м. Генічеськ

Суддя Генічеського районного суду Херсонської області Берлімова Ю.Г., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, до адміністративної відповідальності протягом року не притягувався,

про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 443 КпАП України,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 421420 від 18 березня 2020 року, 18 березня 2020 року близько 16 год. 00 хв. в місті Генічеськ по вулиці Центральна, 25, громадянин ОСОБА_1 будучи особою, що керує супермаркетом «33 метри`по реалізації господарчих товарів, допустив роботу супермаркету в умовах карантину, чим порушив вимоги п. 3 п. 2 постанови КМУ від 11 березня 2020 року № 211.

Дії ОСОБА_1 згідно протоколу кваліфіковані за ст. 443 КУпАП.

ОСОБА_1 повідомлений про день, час та місце розгляду справи на веб-сайті «Судова влада України», у судовому засіданні був відсутній. Надав письмові пояснення у яких зазначив, що він не є суб`єктом правопорушення, передбаченого ст. 443 КУпАП, оскільки він не є посадовою особою будь-якого суб`єкта господарювання, в тому числі й суб`єктів господарювання, що здійснюють торговельну діяльність в приміщенні магазину «33 кв.м.», Крім того постанова КМУ містить певні виключення щодо заборони торгів, а в протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено в чому саме полягало порушення п.п. 3 п. 2 постанови КМУ № 211. У зв`язку з викладеним просив провадження у справі закрити.

Суддя, розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ст. 280 КУпАП України).

Крім того, статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, та іншими.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року №23-рп/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах, в тому числі, і закріпленої в ст. 62 Конституції України презумпції невинності.

Згідно із ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Така позиція Конституційного Суду України відповідає і правовим позиціям Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), практика якого при розгляді справ судами в обов`язковому порядку використовується як джерело права відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини». Так, ЄСПЛ в своєму рішенні від 10.02.1995 року по справі «Аллене де Рібермон проти Франції» вказав, що сфера застосування принципу невинуватості значно ширше, чим це представляється: презумпція невинуватості обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, але і для всіх інших суспільних відносин. У пункті 21 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» від 15.05.2008 року зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення. ЄСПЛ підкреслив, що обов`язок адміністративного органу нести тягар доведення є складовою презумпції невинності і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до скоєння порушення.

При цьому ЄСПЛ притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" № 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the UnitedKingdom), п.161, Series A заява №25). У справі «Барбера, Мессеге і Жабардо проти Іспанії» Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 06.12.1988р. зазначив, що докази, покладені в основу висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати, як вимогам достатності, так і переконливості.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia» від 30.05.2013 no. 36673/04), серед іншого зазначено, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принцип) рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Таким чином, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення. Однак, достовірність доказів, які є сумнівними, та відсутність доказів зібраних особою, що склала протокол про адміністративне правопорушення, є неприпустимою, оскільки суперечить позиції ЄСПЛ, а також Конституційного Суду України та порушує презумпцію невинуватості особи.

Статтею 443 КУпАП встановлено, що порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами, -тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від двох до десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до п.п. 3 п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARSCoV-2», (зі змінами від 16 березня 2020 року) забороняється з 00 год. 01 хв. 17 березня 2020 р. до 3 квітня 2020 р. роботу суб`єктів господарювання, яка передбачає приймання відвідувачів, зокрема закладів громадського харчування (ресторанів, кафе тощо), торговельно-розважальних центрів, інших закладів розважальної діяльності, фітнес-центрів, закладів культури, торговельного і побутового обслуговування населення, крім роздрібної торгівлі продуктами харчування, пальним, засобами гігієни, лікарськими засобами та виробами медичного призначення, засобами зв`язку, провадження банківської та страхової діяльності, а також торговельної діяльності і діяльності з надання послуг з громадського харчування із застосуванням адресної доставки замовлень за умови забезпечення відповідного персоналу засобами індивідуального захисту.

У протоколі зазначено, що ОСОБА_1 будучи «особою, яка керує магазином» допустив роботу супермаркету в умовах карантину.

При цьому, доказів того, що ОСОБА_1 є суб`єктом господарювання, особою до посадових обов`язків якої належить вирішення питання про припинення роботи, що свідчили б про те, що останній може бути суб`єктом даного правопорушення, матеріали справи не містять.

Натомість з письмових пояснень ОСОБА_1 вбачається, що він не є посадовою особою будь-якого суб`єкта господарювання, в тому числі й суб`єктів господарювання, що здійснюють торговельну діяльність в приміщенні магазину «33 кв.м.».

Крім того, особою, яка склала протокол, не надано жодного доказу (пояснень свідків, фото, документів, що можуть підтвердити факт продажу товару, тощо) на підтвердження викладених у протоколі обставин, а саме здійснення продажу товарів, які не входять в перелік товарів, продаж яких дозволено під час дії карантину.

Відеозапис, який міститься в матеріалах справи, не підтверджує факт продажу товарів, які не входять в перелік, продаж яких дозволено під час дії карантину. Крім того, протокол також не містить доказів в спростування тієї обставини, що магазин здійснював реалізацію засобів особистої гігієни, а тому в цьому обсязі міг здійснювати діяльність по реалізації зазначеної продукції.

При цьому, сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із вищевказаним стандартом доказування "поза розумним сумнівом", оскільки наявні у ньому дані не випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема, за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Відсутність події адміністративного правопорушення означає, що діяльність (дія чи бездіяльність) особи не може розцінюватися як правопорушення, тобто відсутній сам факт правопорушення. У свою чергу, склад адміністративного правопорушення - наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу в цілому.

Враховуючи вищевикладене та з огляду на те, що: обставини викладені у протоколі не підтверджені належними та допустимими доказами по справі, ОСОБА_1 не є суб`єктом господарювання, а відповідно не може бути суб`єктом правопорушення, передбаченого ст. 443 КУпАП, суд приходить до висновку, що провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 245, 247, 251, 252, 256, 280, 283-285 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 443 КУпАП закрити в зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Херсонського апеляційного суду через Генічеський районний суд Херсонської області протягом 10 днів з дня її винесення.

Постанова набрала чинності «____»________2020 року.

Суддя Генічеського районного суду Ю. Г. Берлімова