Дата документу 16.04.2020
ЄУН 937/2221/20
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2020 року м. Мелітополь

Суддя Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області Юрлагіна Т.В., розглянувши адміністративні матеріалі, які надійшли з Відділення ІНФОРМАЦІЯ_1 у збройних силах України про притягнення до адміністративної відповідальності:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , заступника командира військової частини з морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч.4 ст. 172-11, ч.2 ст. 172-15 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

10 березня 2020 року о 8.30 в с. Обільне Мелітопольського р-ну молодший сержант ОСОБА_2 не прибув на службу до військової частини НОМЕР_2 . Про цей факт командир інженерно-саперної роти приблизно о 9.00 години 10 березня 2020 року доповів рапортом командиру інженерно-саперного батальйону, а той о 10.00 годині 10.03.2020 - командиру військової частини. Було розпочато службове розслідування та розшук військовослужбовця.
13.03.2020 молодший сержант ОСОБА_2 самостійно повернувся до військової частини. Посадовими особами Військової служби правопорядку на молодшого сержанта ОСОБА_2 складено протокол ДНЗ/2/МЛ/42 від 13.03.2020 по ч.4 ст. 172-11 КУпАП. При проведенні перевірки обставин СЗЧ посадовими особами Військової служби правопорядку, встановлено, що станом на 12.00 годину 13 березня 2020 року, командуванням військової частини НОМЕР_2 доповіді про невихід на службу молодшого сержанта ОСОБА_2 безпосередньому командуванню та органу Військової служби правопорядку не надано.
Відповідно до п.22 Інструкції "Про надання доповідей і донесень про події, кримінальні правопорушення, адміністративні корупційні та військові адміністративні правопорушення, порушення військової дисципліни та їх облік у Міністерстві оборони України та Збройних Силах України", (затвердженої наказом Міністерства оборони України 28.07.2016 № 388, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 18 серпня 2016 р. за № 1141/29271) про самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцями (крім військовослужбовців строкової військової служби) невихід без поважних причин на службу, нез`явлення з відрядження, з відпустки, з лікувального закладу, нез`явлення у разі призначення або переведення до нового місця служби командири (начальники) військових частин доповідають своїм безпосереднім командирам (начальникам) та повідомляють начальника органу управління Військової служби правопорядку, у зоні діяльності якого дислокована військова частина, усно - протягом доби з моменту, коли стало відомо про факт порушення, а протягом доби з моменту надання усної доповіді - письмово.
Опитаний підполковник ОСОБА_1 пояснив, що через велику завантаженість по службі, пов`язаної з убуттям особового складу військової частини до зони проведення Операції Об`єднаних сил, після отримання інформації про самовільне залишення військової частини молодшим сержантом ОСОБА_2 в нього не вистачило часу організувати та проконтролювати подання усної та письмової доповіді про самовільне залишення військової частини (невихід без поважних причин на службу) до безпосереднього командування та органу Військової служби правопорядку. Обставин, які б заважали реальній можливості підполковнику ОСОБА_1 виконувати належним чином свої обов`язки військової служби, не встановлено.
Таким чином, враховуючи вищезазначені фактичні обставини, підполковник ОСОБА_1 , будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, з 10.03.20 до 13.03.20 не подав до безпосередніх командирів (начальників) та начальника органу управління Військової служби правопорядку доповідь про самовільне залишення військової частини (невихід на службу) молодшого сержанта ОСОБА_2 , яке мало місце 10.03.20.
Крім того, підполковник ОСОБА_1 , будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, в умовах особливого періоду, самовільно залишив військову частину НОМЕР_2 , та з 09-00 години 25 березня 2020 року до 12-30 години 31 березня 2020 року перебував поза межами військової частини, на службу не прибував, обов`язки військової служби не ніс, проводив час на власний розсуд.
На сьогоднішній день по всій території України діє особливий період.
Відповідно до статті 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" особливий період це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової).
Відповідно до Указу Президента України від 17 березня 2014 року N 303 Про часткову мобілізацію" (Указ N 303/2014), затвердженого встановленим порядком, оголошено часткову мобілізацію, у зв`язку з чим в Україні настав особливий період.
Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" не визначено чіткого порядку припинення особливого періоду.
Водночас зазначеним Законом передбачено такий захід, як демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.
Згідно зі статтею 11 зазначеного Закону рішення про демобілізацію із внесенням його на затвердження Верховною Радою України приймає Президент України.
Указом Президента України "Про звільнення в запас військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, призваних під час третьої черги часткової мобілізації відповідно до Указу Президента України від 14 січня 2015 року N 15" від 26 вересня 2016 року N 411/2016 (Указ N 411/2016) прийнято рішення провести у вересні - жовтні 2016 року звільнення в запас військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, призваних під час третьої черги часткової мобілізації відповідно до Указу Президента України від 14 січня 2015 року N 15 Про часткову мобілізацію" (Указ N 15/2015), крім тих, які висловили бажання продовжувати військову службу.
При цьому рішення щодо проведення демобілізації Президентом України не приймалося.
Роз`яснення про дію особливого періоду міститься в листі Міністерства Оборони України від 01.10.2015 р. №322/2/8417. Зазначений особливий період розпочався з 17 березня 2014 року, коли було оприлюднений Указ Президента України від 17.03.2014 р. №303/2014 «Про часткову мобілізацію» і триває до тепер. Скасування особливого періоду буде здійснено Указом Президента «Про демобілізацію» після стабілізації ситуації на Сході України.
Водночас питання щодо наявності особливого періоду в державі поза часом проведення мобілізації було предметом судового розгляду. Вищий адміністративний суд України у постанові від 16 лютого 2015 року (справа N 800/582/14) (Постанова N 800/582/14), виходячи із системного аналізу норм Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", зазначив, що закінчення періоду мобілізації не є підставою для припинення особливого періоду.
Ураховуючи вимоги вищезазначених законодавчих актів України, а також з огляду на зміст заходів мобілізації та демобілізації, визначених Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", закінчення заходів мобілізації не припинило особливий період.
Таким чином, своїми діями ОСОБА_1 скоїв адміністративні правопорушення, передбачені ч.2 ст.172-15 КУпАП, якою передбачена адміністративна відповідальність за недбале ставлення військової службової особи до військової служби, вчинене в умовах особливого періоду, а також ч.4 ст. 172-11 КУпАП, згідно якої передбачена адміністративна відповідальність за самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем (крім строкової військової служби), а також військовозобов`язаним та резервістом під час проходження зборів, а також нез`явлення його вчасно без поважних причин на військову службу у разі призначення або переведення, нез`явлення з відрядження, відпустки або з лікувального закладу тривалістю до десяти діб, вчинене в умовах особливого періоду.
У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, але від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, провину визнав повністю.
Здійснення ОСОБА_1 вказаних адміністративних правопорушень підтверджується зібраними у справі доказами: даними протоколів про адміністративне правопорушення № ДНЗ/2/МЛ №46 від 18.03.2020 та №ДНЗ/2/МЛ №50 від 01.04.2020; письмовими поясненнями ОСОБА_1 , рапортом ТВО командира інженерно-саперного батальйону військової частини НОМЕР_2 , письмовими поясненнями ОСОБА_2 , витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_2 №40 від 28.02.2020, довідкою доповіддю ТВО командира військової частини НОМЕР_2 про невихід на службу військовослужбовця Збройних Сил України від 26.03.2020.
Згідно ст. 36 КУпАП, якщо особа вчинила декілька адміністративних правопорушень, справи за якими одночасно розглядаються одним й тим самим органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції статті, встановленої за більш суворе порушення з числа скоєних. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.
Таким чином, суд доходить висновку про необхідність об`єднання в одне провадження адміністративних матеріалів ЄУН 937/2221/20 (3/937/687/20), ЄУН 937/2509/20 (3/937/820/20) з присвоєнням єдиного унікального номеру 937/2221/20 та розглядати вказані справи одночасно.
Згідно зі ст. 33 КУпАП при накладанні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа правопорушника, ступінь його провини, майновий стан, обставини, які пом`якшують та обтяжують відповідальність.
З урахуванням обставин вчиненого правопорушення та особи правопорушника, суд вважає необхідним призначити адміністративне стягнення у вигляді штрафу, передбаченого санкцією статті КУпАП, встановленої за більш суворе порушення з числа скоєних.
Крім того, на підставі ст. 40-1 КУпАП України, з правопорушника також підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 420,4 гривень.
Керуючись ст.ст. 33, 36, 41, 172-11, 172-15, 283, 284, 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Об`єднати справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в одне провадження, присвоївши об`єднаній справі єдиний номер №937/2221/20.
Визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 172-11, ч.2 ст. 172-15 КУпАП.
Накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 2465 (дві тисячі чотириста шістдесят п`ять) гривень 00 копійок (Отримувач: Мелітопольське УК/Мелітополь/21081100, Код , Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), Номер рахунку: UA0008013, КБК: 21081100).
Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 420 (чотириста двадцять) гривень 40 коп. (Отримувач коштів: ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, Код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783 Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), Рахунок отримувача: UA0026001, Код класифікації доходів бюджету: 22030106).
У відповідності до вимог ч. 2 ст. 308 КУпАП у разі несплати правопорушником штрафу у 15-денний строк з дня повідомлення про винесення зазначеної постанови, в порядку примусового виконання постанови з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу та витрати на облік зазначених правопорушень.
Строк пред`явлення постанови до виконання протягом трьох місяців.
Постанова може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду через Мелітопольський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня винесення постанови.

Суддя: Т.В.Юрлагіна