Справа № 127/5430/20
Провадження № 3/127/1723/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2020 рокум.Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Іщук Т.П., розглянувши адміністративні матеріали, які надійшли з Управління Держпраці у Вінницькій області, про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 41 КУпАП ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , фізичної особи-підприємця, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

28.02.2020 інспектором Управління Держпраці у Вінницькій області Новак В.В. складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.41 КУпАП, відносно ОСОБА_1 . Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення №ВН 7626/1962/НП/АВ/П/ПТ від 28.02.2020 фізична особа-підприємець ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ч. 3 ст.41 КУпАП, а саме 12.02.2020 за адресою здійснення господарської діяльності: АДРЕСА_2 , здійснив фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору, чим порушив ч.3 ст.24 КЗпП України. Як вказано в протоколі, 12.02.2020 інспектором праці Новак В.В. та Шевчук О.В. при проведенні інспекційного відвідування здійснено вихід за адресою провадження господарської діяльності ФОП Ферреро Лучо, а саме: м.Вінниця, вул.Грушевського, 28 (готельно ресторанний комплекс «PARK HOTEL») та виявлено факт допуску ФОП Ферреро Лучо працівника ОСОБА_2 до роботи без оформлення трудових відносин, яка у письмових поясненнях вказала, що проходить стажування. Факт допуску ОСОБА_2 до виконання трудових обов`язків без укладення трудового договору у письмовій формі підтверджено: письмовими поясненнями ОСОБА_2 , відеозаписом здійснення інспекційного відвідування, поясненнями ОСОБА_3 .

Ферреро Лучо в судове засідання вкотре не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про місце, дату та час розгляду справи повідомлявся в порядку, встановленому чинним законодавством.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» зазначив, що сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Ферреро Лучо, будучи обізнаний про складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення, розглядом справи не цікавиться. З урахуванням викладеного, вважаю за можливе розглянути справу у його відсутність, оскільки присутність особи при розгляді даної категорії справ в розумінні ст. 268 КУпАП не є обов`язково.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд дійшов наступного.

Статтею 280 КУпАП визначено, що суд при розгляді справи зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідальність за ч.3 ст.41 КУпАП настає за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), допуск до роботи іноземця або особи без громадянства та осіб, стосовно яких прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця, на умовах трудового договору (контракту) без дозволу на застосування праці іноземця або особи без громадянства.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.3 ст.41 КУпАП, полягає у фактичному допуску особою до роботи працівника без належного оформлення трудових правовідносин. Принциповою умовою в даному випадку є наявність між особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, та іншою особою саме трудових правовідносин.

Відповідно до ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Згідно з ст. 21 КЗпП України трудовий договір це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язуються виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

За трудовим договором працівник знаходиться із роботодавцем у тривалих відносинах і зобов`язаний виконувати будь-яку роботу в межах своєї професії, спеціальності, кваліфікації і посади. Роботу працівника має організовувати роботодавець, створюючи необхідні умови для виконання роботи, забезпечуючи його всім необхідним. Під час виконання робіт за трудовим договором - роботодавець зобов`язаний забезпечити працівникові умови праці, передбачені чинним законодавством про працю, колективним і трудовим договорами. Працівник має право на охорону праці.

Працівник за трудовим договором у процесі виконання трудової функції має дотримуватися правил внутрішнього трудового розпорядку, встановлених на підприємстві, в організації чи установі роботодавця. Тобто працівник зобов`язаний дотримуватися режиму робочого часу, починати роботу у встановлений власником час і закінчувати роботу не раніше часу, зазначеного в правилах внутрішнього трудового розпорядку.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

З матеріалів справи, зокрема, з протоколу про адміністративне правопорушення та акту відвідування, слідує, що 12.02.2020 інспектором праці ОСОБА_4 та ОСОБА_5 при проведенні інспекційного відвідування здійснено вихід за адресою провадження господарської діяльності ФОП Ферреро Лучо, а саме: м. Вінниця, вул. Грушевського, 28 (готельно ресторанний комплекс «PARK HOTEL») та виявлено факт допуску працівника ОСОБА_2 до роботи без оформлення трудових відносин, яка вказала, що проходить стажування.

За результатами інспекційного відвідування інспектором було складено акт інспекційного відвідування юридичної особи, яка використовує найману працю №ВН НОМЕР_2 /1962/НП/АВ від 21.02.2020 та протокол про адміністративне правопорушення №ВН 7626/1962/НП/АВ/П/ПТ від 28.02.2020.

На обґрунтування вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.41 КУпАП, направлено такі докази, які досліджені під час розгляду справи: протокол про адміністративне правопорушення від 28.02.2020, акт інспекційного відвідування від 21.02.2020; заперечення ОСОБА_1 від 26.02.2020 до вказаного акту, копію паспорта громадянина республіки Італія, виданого на ім`я ОСОБА_6 , з відмітками про перетин ним кордону України, відповідь на його заперечення від 28.02.2020 та відеозапис здійснення інспекційного відвідування.

Як слідує з наданих заперечень особа заперечує наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, вказуючи, зокрема на те, що він в період з 07.02.2020 по 15.02.2020 перебував за кордоном та не здійснював допуск до роботи ОСОБА_2 . Остання 12.02.2020 звернулася до закладу, вказуючи на крайню потребу в працевлаштуванні та виявила бажання ознайомитися з обсягом роботи офіціанта, робочим місцем, наявним спецодягом, правилам внутрішнього трудового розпорядку і в цей самий час в заклад і прийшли перевіряючі та почали опитувати співробітників.

За даними відеозапису здійснення інспекційного відвідування від 12.02.2020, який досліджений в судовому засіданні, молода особа, яка назвалася як ОСОБА_7 , вказує на проходження нею стажування в закладі «Da Lucіo».

Письмових пояснень цієї особи про вказані обставини та про допуск її до роботи ОСОБА_1 матеріали справи не містять.

Згідно з ч.3 ст.24 КЗпП України працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Отже, обов`язковою умовою допуску працівника до роботи є укладання трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу.

Щодо стажування осіб, то суд звертає увагу, що чинне законодавство не містить поняття «стажування» при працевлаштуванні роботодавцем працівника. Воно може бути застосоване лише відносно студентів або осіб, які мають статус безробітних.

Так, відповідно до ст. 29 Закону України «Про зайнятість населення» надається можливість студентам вищих та учням професійно-технічних навчальних закладів проходити стажування за професією (спеціальністю), за якою здобувається освіта, на підприємствах, в установах та організаціях незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, на умовах, визначених договором про стажування у вільний від навчання час. Договором про стажування студентів вищих та учнів професійно-технічних навчальних закладів на підприємствах, в установах та організаціях підприємство разом із стажистом визначає зміст індивідуальної програми та форму стажування за здобутою спеціальністю (кваліфікацією) або професією (кваліфікаційним рівнем) та перелік робіт. Типова форма договору про стажування студентів вищих та учнів професійно-технічних навчальних закладів затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2013 № 20.

Іншим випадком, коли чинним законодавством передбачається можливість стажування особи, є випадок професійної підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації зареєстрованих безробітних. Відповідно до Порядку професійної підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації зареєстрованих безробітних, затвердженого наказом Мінсоцполітики України, МОН України від 31.05.2013 №318/655, стажування це підвищення кваліфікації безробітного з метою набуття практичних умінь і навичок для виконання професійних обов`язків за професією або на посаді, на яку претендує безробітний у роботодавця. Відповідно, громадяни, які мають офіційний статус безробітного, можуть проходити стажування професійне навчання працівників на виробництві, чи іншому підприємстві, організації незалежно від форми власності. Стажування безробітних здійснюється на замовлення роботодавців за індивідуальною програмою, що затверджується роботодавцем і погоджується центром зайнятості. Строк підвищення кваліфікації безробітних шляхом стажування на курсах цільового призначення установлюється з урахуванням мети і складності навчання від 20 до 500 годин. Для цього укладається тристороння угода між центром зайнятості населення, підприємством і безробітним. По закінченні стажування роботодавець замовник кадрів, який має право брати участь у визначенні змісту стажування безробітних і зобов`язаний протягом 30 календарних днів з дня завершення навчання працевлаштувати безробітних.

У всіх інших випадках роботодавець зобов`язаний оформити працівника на роботу відповідно до вимог ст. 24 КЗпП України.

Разом з тим, аналізуючи та оцінюючи усі надані зазначені докази, суд вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.41 КУпАП, не доведена належними, допустимими та достатніми доказами, виходячи із такого.

Судом не встановлено, а наданими доказами не доведено, що фактичний допуск до роботи ОСОБА_2 12.02.2020 без оформлення трудового договору було здійснено саме ОСОБА_1 .

Відповідно до матеріалів справи останній був відсутній під час інспекційного відвідування 12.02.2020 року, в цей час він перебував за межами України та всі обставини справи встановлювалися на підставі пояснень осіб. Разом з тим, вказані пояснення не вказують на допуск цієї особи до роботи 12.02.2020 Ферреро Лучо. Виконання цією особою трудових обов`язків в інші дні матеріали справи не містять та не зафіксовано і в протоколі про адміністративне правопорушення.

Отже, матеріали справи не містять достатніх достовірних доказів, які доводили б те, що ОСОБА_1 12.02.2020 у будь-якій формі допустив до роботи ОСОБА_2 без оформлення трудових відносин. Не свідчить про це і усні пояснення ОСОБА_2 , письмові пояснення працівників, у тому числі ОСОБА_2 , а також клієнтів, до матеріалів справи не долучено.

При цьому протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, а є лише формою фіксації правопорушення.

Згідно з ч.2 ст.251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

Із врахуванням положень і тлумачень ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.

Відповідно до ст.62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Стандарт доведення вини поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що правопорушення було вчинено і особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, є винною у вчиненні адміністративного правопорушення.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія, викладена у протоколі про адміністративне правопорушення, має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду.

Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії, викладеній у протоколі про адміністративне правопорушення. Наявність таких обставин, які свідчать про можливість іншої версії події, аніж викладена у протоколі про адміністративне правопорушення, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку вказано у протоколі про адміністративне правопорушення, має бути спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною згідно з протоколом про адміністративне правопорушення.

Раніше вказані досліджені безпосередньо у суді докази ставлять під обґрунтований та розумний сумнів наявність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого саме ч.3 ст.41 КУпАП, оскільки у справі не доведено те, що особисто останній як фізична особа-підприємець допустив до роботи саме 12.02.2020 ОСОБА_2 за обставин, зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення, або такий допуск до роботи відбувся з його відома, без оформлення трудових відносин.

У випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Згідно зі ст.19 Конституції України посадова особа органу державної влади зобов`язана діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на викладене суд вважає, що вину особи не доведеною достатніми та беззаперечними доказами, а тому провадження у справі підлягає закриттю відповідно до п.1 ст.247, п.3 ч.1 та ч.2 ст.284 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.41 КУпАП.

З огляду на викладене, керуючись ч.3 ст.41, п.1 ст.247 , ст.283-285 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.41 КУпАП закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю в його діях складу вказаного адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом 10 днів з дня її винесення.

Суддя: