Справа № 263/1909/20
Провадження № 3/263/958/2020
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2020 року Суддя Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області Папаценко Павло Ілліч, розглянувши матеріали, які надійшли з Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , за ст.ст. 173,185 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В :

До Жовтневого районного суду м.Маріуполя надійшли дві справи про адміністративні правопорушення щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинені адміністративні правопорушення, передбачені ст.ст. 173,185 КУпАП.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 07.02.2020 року серії ГП №125357, ОСОБА_1 07 лютого 2020 року о 12-56 годині за адресою АДРЕСА_3 , відмовився виконувати та ігнорував наполегливі неодноразові повторні законні вимоги поліцейського припинити висловлюватись нецензурною лайкою у бік сторонніх громадян та поліцейських, агресивно себе поводити та намагатись нанести тілесні ушкодження, чим вчинив злісну непокору.

Своїми діями ОСОБА_1 скоїв адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст.185 КУпАП.

Крім того, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 07.02.2020 року серії АА №305975, ОСОБА_1 07.02.2020 року о 12-50 годині за адресою м.Маріуполь, пр.Будівельників, буд.93, в громадському місці, перебуваючи з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, яка не відповідає обстановці, нестійка хода) висловлювався нецензурною лайкою у присутності громадян, чим порушив громадський порядок, спокій громадян.

Своїми діями ОСОБА_1 скоїв адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст.173 КУпАП.

30 березня 2020 року постановою судді Жовтневого районного суду м.Маріуполя вищевказані справи об`єднані у єдине провадження №3/263/958/2020 (справа №263/1909/20).

ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляд справи був повідомлений у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод (далі Конвенція), встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Ратифікуючи Конвенцію, Україна взяла на себе обов`язки гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

Поняття справедливого судового розгляду передбачає можливість для особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, бути присутнім на засіданні. Ця можливість випливає із об`єкта і цілі ст. 6 ЄСПЛ, оскільки здійснення прав, гарантованих ст. 6 Конвенції, передбачає можливість вказаної особи бути вислуханою, а також необхідність перевірити точність її тверджень і співставити їх з матеріалами судової справи.

Разом з тим, керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суд виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції в праві встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентним є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Круз протии Польщі» від 19.06.2001 року. У вказаному Рішенні зазначено, що право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики ЄСПЛ вбачається, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом та потребою з боку держави регулювання доступу до суду.

Отже, обставини неявки у судові засідання ОСОБА_1 , якому було відомо про складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення та направлення складених матеріалів до суду, повідомлено про місце та час судового розгляду, дають підстави стверджувати про неналежне здійснення ним своїх процесуальних прав і виконання процесуальних обов`язків.

За зазначених обставин, суд вважає, що ОСОБА_1 був своєчасно та належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, у зв`язку з чим, згідно зі ст.268 КУпАП, справа розглянута на підставі матеріалів, які маються у справі.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, переглянувши відеозапис адміністративних правопорушень, вважає, що у діях ОСОБА_1 вбачається склад адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст.173, 185 КУпАП, його вина у скоєнні адміністративних правопорушень, підтверджується протоколами від 07.02.2020 року серії ГП №125357 та 07.02.2020 року серії АА №305975, протоколом про адміністративне затримання серії АЗ №137041 від 07.02.2020 року, заявою ОСОБА_2 , поясненнями свідків, рапортом працівника поліції та ДВД-диском із записом правопорушення.

Відповідно до вимог ч.2 ст.36 КУпАП якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

При обранні міри адміністративного стягнення враховуються обставини та характер вчиненого правопорушення, ступень провини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності і дані про його особу, вважаю за необхідне накласти на правопорушника адміністративне стягнення, яке буде достатнім та необхідним для запобігання вчинення ним у подальшому адміністративних правопорушень та призначити покарання у вигляді штрафу у межах санкції статті.

Згідно з вимогами ст. 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення суддею постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягненню.

Керуючись ст.ст. 173, 185, 221,280-284 КпАП України, суддя

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 173, 185 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у дохід держави у розмірі 8 (восьми) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 136,00 (сто тридцять шість) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , судовий збір на користь держави у розмірі 420,40 грн.

Постанова може бути оскаржена до Апеляційного суду Донецької області через Жовтневий районний суд м. Маріуполя протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя: П.І.Папаценко