Справа №: 700/341/20
Провадження № 3/700/129/20
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2020 року Суддя Лисянського районного суду Черкаської області Бесараб Н.В., розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та жительки АДРЕСА_1 , працюючої інженером у КПІ ім. І. Сікорського, на утриманні одна малолітня дитина, до адміністративної відповідальності не притягувалася за ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

До Лисянського районного суду Черкаської області від Каланчацького ВП Новокаховського ВП ГУНП в Херсонській області надійшов адміністративний матеріал про притягнення до адміністративної відповідальності громадянки України ОСОБА_1 за ст. 44-3 КУпАП.

В протоколі вказано, що 11.04.2020 року о 05 год. 10 хв. в Каланчацькій районній лікарні визначеним місцем обсервації ОСОБА_1 , яка перетнула межу АР Крим, відмовляється від обов`язкової обсервації та залишила місце перебування, чим порушила постанову КМУ від 29.03.2020 року № 241. Своїми діями ОСОБА_1 вчинила правопорушення, передбачене ст. 44-3 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_1 своєї вини не визнала, категорично не згідна зі складеним відносно неї протоколом про адміністративне правопорушення. Вважає його необгрунтованим, так як обставини, викладені у ньому не відповідають дійсності та не підтверджені доказами. Протокол складений із порушеннями вимог ст. 256 КУпАП, оскільки в ньому не зазначено суті адміністративного правопорушення відповідно до нормативного акту, що передбачає відповідальність за такий вид правопорушення. Крім того, порушення нею вимог Постанови КМУ від 29.03.2020 року № 241, що зазначена у протоколі у її діях не вбачається. Щодо обставин справи, то пояснила, що її з малолітньою донькою, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було направлено з ПП «Каланчак» на примусову обсервацію до Каланчацької районної лікарні у супроводі поліції Каланчацького ВП НВП ГУНП в Херсонській області для обстеження з метою виявлення ознак респіраторної хвороби COVID-19. Зі слів поліцейських, у разі негативного результату їх відпустять додому за місцем проживання на самоізоляцію. Однак, приїхавши до місця обсервації, їх повідомили про вимушену 14-денну обсервацію у Каланчацькій РЛ. Враховуючи те, що відповідно до Постанови КМУ, адміністрація місця обсервації забезпечує умови такої обсервації, - умови проживання у АДРЕСА_2 кв. м., в якій вона з дитиною мусила 14 днів сидіти без права виходу на вулицю. Вбиральня/туалетна кімната розміщувалася у коридорі і надана для загального користування. У ній відсутні були елементарні засоби гігієни, такі як туалетний папір та мило. Крім того, разом із нею також на примусову обсервацію було направлено шестеро дорослих чоловіків, які проживали у сусідній кімнаті. Душова кімната відсутня, у туалетній кімнаті була раковина і із крана текла холодна вода. Проте найбільше хвилювало сусідство із дорослими чоловіками. Так як вони також були заробітчанами із Росії і невідомо, чи не мають вони ознаки вірусної хвороби. Крім того таке спільне проживання було неприпустимим зі сторони дотримання особистої гігієни її та дитини. Холодильної камери для зберігання продуктів на період примусової ізоляції також не було. Температура повітря у приміщенні ледь досягала +11 градусів за ОСОБА_3 , що робить неможливим довге перебування людини у такому температурному режимі. В цих нестерпних умовах у дитини почалися нервові розлади, рвота та діарея. Більше того, донька хворіє серцево-судинними захворюваннями, врезультаті чого навчається у спеціалізованій школі. А тому проживання без належних умов було їй протипоказане. Зважаючи на все вищевикладене, вона як мати змушена була покинути місце обсервації, повідомивши про це представників поліції та чергову медсестру і зобов`язувалася дотримуватися суворої самоізоляції за місцем проживання: АДРЕСА_1 . Про свій приїзд вона повідомила місцеві органи влади та дільничну медсестру. Згодом у неї та доньки було взято біоматеріал для визначення вірусної хвороби. Результати аналізу ПЛР показали негативний результат, а згідно з довідкою Шубиноставської сільської ради, підтверджується дотримання та виконання нею самоізоляції відповідно до встановлених карантинних вимог. Таким чином вини у своїх діях не вбачає, а тому просить не притягувати її до адміністративної відповідальності, а справу закрити.

Вислухавши пояснення особи, відносно якої складено протокол, вивчивши та дослідивши матеріали адміністративної справи, а саме: протокол про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 192596 від 11.04.2020 року, письмові пояснення ОСОБА_1 , вважаю що провадження в даній справі слід закрити у зв`язку з відсутністю у діях останньої складу адміністративного правопорушення передбаченого ст. 44-3 КУпАП, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно зі ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Із протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 перетнула межу АР Крим, відмовляється від обов`язкової обсервації та залишила місце перебування, чим порушила постанову КМУ від 29.03.2020 року № 241.

Проте, виходячи із даних протоколу про адміністративне правопорушення, останній не містить у собі жодного посилання на вказану правову норму.

Інакше кажучи, даній особі інкриміновано порушення норми, яка не установлює для неї правил поведінки (заборон) і однозначно не має змоги бути застосована, оскільки посилання на саму лише Постанову КМУ № 241, без зазначення того чи іншого пункту свідчить про неконкретність обвинувачення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП.

Іншими словами, не вказавши порушення конкретного пункту постанови КМУ, тобто, фактично правової норми, яка установлює правило поведінки, уповноважена особа поклалась на розсуд суду при її виборі.

Однак, суд вкотре наголошує, що уточнювати і відредактовувати протокол з цього питання самостійно він змоги не має, адже ЄСПЛ у справі «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення.

При цьому, за логікою ЄСПЛ, при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч.1 ст.6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Та особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також інші учасники процесу повинні чітко знати і розуміти суть обвинувачення, яке становить собою предмет судового розгляду. А неконкретність обвинувачення, з огляду на викладене вище, порушує права на захист особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, так як будувати тактику захисту і, відповідно, належно захищатися від неконкретного обвинувачення по суті неможливо, що порушує конвенційні права особи.

Отже, з урахуванням вимог ст. 256 КУпАП, суд констатує, що у протоколі про адміністративне правопорушення не виписана суть самого правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, зважаючи на те, що сам протокол є процесуальним документом, складеним уповноваженою на те особою, з метою фіксації адміністративного правопорушення, тобто як підстава притягнення особи до адміністративної відповідальності, та, в силу положень статті 251 КУпАП, є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Також, у протоколі не зазначені свідки та не відображена їх відсутність, що у цілому ставить під сумнів об`єктивність цього документу, а визначення суті адміністративного правопорушення за результатами вивчення таких даних протоколу безпосередньо та у сукупності з долученими на підтвердження викладених у ньому обставин уповноваженою особою поліції матеріалами, як доказів, якими доводиться вина особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не є очевидним.

Більше того, протокол про адміністративне правопорушення складено відносно « ОСОБА_1 », тоді як згідно з наявними та доданими до матеріалів справи документами, вірним є прізвище, ім`я та по батькові особи, яка притягується до адміністративної відповідальності « ОСОБА_1 », що позбавляє можливості суд встановити, чи дійсно вказане правопорушення було вчинено даною особою.

Щодо самого правопорушення, зазначеного у протоколі, то слід вказати наступне.

Статтею 44-3 КУпАП передбачено відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Диспозиція норми ст. 44-3 КУпАП є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових чи підзаконних нормативно-правових актів, які передбачають конкретні правила щодо карантину людей, в даному випадку визначених Постановою КМУ.

Так, відповідно до пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 року, встановлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин.

Згідно зі ст.29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України. Рішення про встановлення карантину, а також про його відміну негайно доводиться до відома населення відповідної території через засоби масової інформації. У рішенні про встановлення карантину зазначаються обставини, що призвели до цього, визначаються межі території карантину, затверджуються необхідні профілактичні, протиепідемічні та інші заходи, їх виконавці та терміни проведення, встановлюються тимчасові обмеження прав фізичних і юридичних осіб та додаткові обов`язки, що покладаютьсяна них. Карантин встановлюється на період, необхідний для ліквідації епідемії чи спалаху особливо небезпечної інфекційної хвороби.

Відповідно до ст. 31 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" обсервації та самоізоляції підлягають особи, які підпадають під критерії, визначені в рішенні про встановлення карантину.

Згідно з п. 8 Порядку проведення обов`язкової госпіталізації осіб, які здійснюють перетин державного кордону, до обсерваторів (ізоляторів) затвердженого Постановою КМУ від 08.04.2020 року № 262, адміністрація місця обсервації (ізоляції) забезпечує підготовку місця обсервації (ізоляції) до прийому осіб та створення належних умов ї перебування; дотримання вимог інфекційного контролю.

Зважаючи на вищевикладені норми Закону, матеріали справи не містять до якої саме категорії осіб, що підлягають обсервації відноситься ОСОБА_1 та за яким критерієм. Відсутні документи, якими визначений конкретний режим та умови такої обсервації (самоізоляції) із зазначенням строку перебування у такому режимі.

Відповідно до ст.21 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Згідно зі ст.22 Конституції України права і свободи людиниі громадянина,закріплені цією Конституцією ,не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Згідно зі ст.28 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності. Ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню.

Відповідно до ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Громадянин України не може бути позбавлений права в будь-який час повернутися в Україну.

Відповідно до ст.2 закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.

Відповідно до ст.64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбаченістаттями 24,25,27-29,40,47,51,52,55-63 цієї Конституції.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначенихстаттею 255 цього Кодексу (ч.2 ст.ст. 251 КУпАП).

У силу ч.1 ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і, за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Статтею 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Положеннями ст. 252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Практика Європейського Суду з прав людини вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом», яке має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій факту, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Жодних інших доказів до матеріалів справи уповноваженою особою не долучено та судом не установлено, зокрема, відсутні будь які інші докази із числа передбачених ст. 251 КУпАП, фактичні дані яких би слугували підтвердженням висунутого обвинувачення, принаймні, пояснення будь яких інших свідків, фото-та відеоматеріали.

Таким чином приходжу до висновку, що діям ОСОБА_1 не надано належної правової оцінки, що позбавляє суд дійти висновку про наявність в діях останньої того чи іншого правопорушення.

Відповідно до ч.3 ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Так, досліджуючи надані матеріали, у тому числі, виходячи із фабули обвинувачення, суд мав би установити чи мав місце факт.

Однак, ураховуючи вищевикладене, з огляду на те, що розгляд справи про адміністративне правопорушення проводиться лише у межах обставин, викладених у протоколі, у той час, як суд не наділений повноваженнями самостійно змінюватифактичні обставини, відхиливши ряд наданих уповноваженою особою недопустимих доказів, слід констатувати недоведеність складу правопорушення.

Враховуючи положення статей 7,9,245,251,280 КУпАП, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності адміністративного правопорушення та її вини у його вчиненні, яка підтверджена належними і допустимим доказами.

Отже, в силу принципу презумпції невинуватості всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості, суд вважає, що в матеріалах справи відсутні, а судом не здобуті належні та допустимі докази на підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП, а тому оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності вважаю, що провадження у цій справі слід закрити на підставі п. 1ст. 247 КУпАП, який вказує на те, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за умови відсутності складу адміністративного правопорушення.

На підставі наведеного, керуючись ст.9, ст.ст.221, 245, 247, ст. ст.283-285, 294 КУпАП, ст.62 Конституції України, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі стосовно притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 44-3 КУпАП, закрити у зв`язку із відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова протягом десяти днів з дня винесення може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Лисянський районний суд Черкаської області.

Суддя - Н. В. Бесараб