ЄУН № 336/1594/20
пр. № 3/336/853/2020
ПОСТАНОВА

Іменем України

17 квітня 2020 року м. Запоріжжя

Суддя Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Дацюк Ольга Ігорівна, при секретарі Брагіній І.В., за участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , захисника адвоката Железняка В.К., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 44-3 КУпАП ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Запоріжжя, мешкає та зареєстрована у АДРЕСА_1 , не працює,

ВСТАНОВИВ:

До Шевченківського районного суду м. Запоріжжя надійшли матеріали адміністративної справи з протоколом про адміністративне правопорушення, складеним щодо ОСОБА_1 за ст. 44-3 КУпАП.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, який складений 22.03.2020 року, 22.03.2020 року о 17.05 годині ОСОБА_1 , яка працює продавцем-барменом у магазині-кафе « АДРЕСА_2 » АДРЕСА_3 б здійснювала торгівлю пивом «Чернігівське» у пляшках на 0,5 літрів, чим порушила Постанову КМУ № 211 від 17.03.2020 року.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину у скоєнні правопорушення заперечувала, вказуючи, що дійсно працювала в кафе-магазині «Поляна» до 02.02.2020 року, після чого звільнилась. На момент складення протоколу про адміністративне правопорушення вона у закладі не працювала, але там залишилась її санітарна книжка. В протоколі про адміністративне правопорушення зазначені невірні дані щодо місця її проживання та номеру телефона, адже по вул. Комарова у м. Запоріжжя вона ніколи не жила та номером телефон таким не користувалась.

Захисник просив закрити провадження у справі, вказуючи, що ОСОБА_1 на момент складання протоколу не працювала у закладі та взагалі перебувала в іншому місці. Крім того, в протоколі про адміністративне правопорушення взагалі не вказано, які саме порушення були допущені тією особою, яка в закладі дійсно працювала, адже торгівля продуктами харчування не була заборонена, а станом на 22.03.2020 року заклад працював в режимі магазину.

Свідок ОСОБА_2 в судовому засіданні вказала, що тривалий час дружить з ОСОБА_1 22.03.2020 року ОСОБА_1 з 12.00 до 21.00 години перебувала у домівці свідка, де вони святкували річницю укладення шлюбу свідка.

При вирішенні питання про наявність чи відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення суд виходить з наступного.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі ЄКПЛ або Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано право на справедливий і публічний розгляд справи.

Прецедентна практика ЄСПЛ, застосовуючи критерій суворості покарання за вчинення адміністративного правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, відносить адміністративні правопорушення до кримінально-правової сфери з усіма гарантіями статті 6 Конвенції.

Разом з цим, і інші адміністративні правопорушення можуть підпадати під сферу дії кримінально-правового аспекту статті 6 Конвенції.

ЄСПЛ, вирішуючи питання застосування ст. 6 Конвенції не ставить в залежність виведення з під юрисдикції кримінальних судів певних видів правопорушень віднесених до юрисдикції інших органів, посадових осіб.

Отже у справах про адміністративні правопорушення, на які ЄСПЛ поширює кримінально правовий аспект, особа, щодо якої розглядається справа та потерпілий, додатково користуються гарантіями ст.6 Конвенції: право на оскарження судових рішень, право на допомогу перекладача, право на виклик та допит свідків, на розумний строк розгляду справи, негайне і достатнє інформування про характер і причини обвинувачення, право на юридичну допомогу, право на безоплатну допомогу захисника (за браком коштів). Крім того, в таких справах діє презумпція невинуватості.

У відповідності до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно із пунктом 4 Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року №23-рп/2010 конституційний принцип правової держави передбачає встановлення правопорядку, який повинен гарантувати кожному утвердження і забезпечення прав і свобод людини (статті 1, 3, частина друга статті 19 Основного Закону України). Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: … юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (частина друга статті 61); обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (частина третя статті 62); конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України (частина перша статті 64).

У відповідності до п. 4.1 вказаного Рішення, Конституційний Суд України на підставі наведеного дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Проніна проти України" (Заява N 63566/00) від 18 липня 2006 року, у рішенні у справі «Серявін та інші проти України» за заявою № 4909/04 від 10 лютого 2010 року нагадав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Тож згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

По-перше, суд погоджується з доводами сторони захисту про недоведеність того, що 22.03.2020 року в закладі «Поляна» торгувала саме ОСОБА_1 , адже згідно з наданих суду документів ОСОБА_1 була звільнена з посади продавця продовольчих товарів 02.02.2020 року, а за показаннями свідка, підстав не довіряти яким у суду немає. адже свідок була в установленому порядку допитана та попереджена про відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, ОСОБА_1 у час, зазначений у протоколі про адміністративне правопорушення, перебувала в іншому місці.

В матеріалах справи наявна лише копія санітарної книжки на ім?я ОСОБА_1 , яка не містить фотографії власника, а в протоколі про адміністративне правопорушення містяться відомості, які не відповідають дійсності, а саме вказано адресу та номер телефону, які ОСОБА_1 не належать, а її по батькові зазначено з помилкою, що викликає сумнів у тому, чи дійсно працівником поліції, який складав протокол, встановлювалась особа продавця за документами, які посвідчують особу.

При цьому суд звертає увагу на те, що постанови Кабінету Міністрів № 211 від 17.03.2020 року, про порушення якої йдеться мова у протоколі про адміністративне правопорушення, не існує, а у протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено порушення якого саме пункту Постанови Кабінету міністрів України № 211 від 11.03.2020 року висувається ОСОБА_1 .

На увагу заслуговують і інші твердження захисника, а саме про те, що діяльність з роздрібної торгівлі продуктами харчування Кабінетом міністрів України не була заборонена.

Статтею 1 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» № 4004 від 24.02.1994 року визначено, що термін "харчовий продукт" вживається у значенні, наведеному в Законі України "Про основні принципи та вимоги до безпечності та якості харчових продуктів".

У свою чергу підпункт 92 частини 1 ст. 1 Закону України «Про основні принципи та вимоги до безпечності та якості харчових продуктів» № 771 від 23.12.1997 року надає визначення харчового продукту, яким є речовина або продукт (неперероблений, частково перероблений або перероблений), призначені для споживання людиною. До харчових продуктів належать напої (в тому числі вода питна), жувальна гумка та будь-яка інша речовина, що спеціально включена до харчового продукту під час виробництва, підготовки або обробки.

Підпунктом 3 пункту 2 Постанови кабінету міністрів України № 211 від 11.03.2020 року «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» в редакції, яка діяла на день складення протоколу, заборонено з 00 год. 01 хв. 17 березня 2020 р. до 3 квітня 2020 р. роботу суб`єктів господарювання, яка передбачає приймання відвідувачів, зокрема закладів громадського харчування (ресторанів, кафе тощо), торговельно-розважальних центрів, інших закладів розважальної діяльності, фітнес-центрів, закладів культури, торговельного і побутового обслуговування населення, крім роздрібної торгівлі продуктами харчування, пальним, засобами гігієни, лікарськими засобами та виробами медичного призначення, засобами зв`язку, провадження банківської та страхової діяльності, а також торговельної діяльності і діяльності з надання послуг з громадського харчування із застосуванням адресної доставки замовлень за умови забезпечення відповідного персоналу засобами індивідуального захисту.

Враховуючи, що в протоколі не вказано що собою представляє заклад «Поляна», не має відомостей про те, що у цьому закладі здійснюється прийом відвідувачів, а не лише роздрібна торгівля продуктами харчування, тож суд не вбачає підстав відносити його до закладу громадського харчування або розважальної діяльності, а відтак, дія підпункту 3 пункту 2 Постанови Кабінету міністрів України № 211, про порушення якого вказано у протоколі, на нього не розповсюджується.

Цим саме пунктом передбачені виключення із заборони, а саме заборона не розповсюджується на заклади роздрібної торгівлі продуктами харчування.

Як зазначено у протоколі 22.03.2020 року певна особа здійснювала у закладі торгівлю пивом, яке чинним законодавством віднесено до харчових продуктів, а відтак торгівля цими продуктами не підпадає під дію заборони, встановленою Постановою № 211.

Підсумовуючи вищевикладене, оскільки судом справа розглядається в межах обставин, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення, та на підставі наявних у справі доказів, оскільки в матеріалах справи відсутні докази того, що саме ОСОБА_1 здійснювала торгівлю у закладі «Поляна», що в зазначеному закладі здійснювався саме прийом відвідувачів, а не роздрібна торгівля продуктами харчування, в протоколі про адміністративне правопорушення зазначено про порушення вимог нормативно-правової акту, якого не існує, суд не вбачає події адміністративного правопорушення, а також і складу правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, в діях ОСОБА_1 , що, відповідно до ст. 247 п. 1 КУпАП, є підставою для закриття провадження у справі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 247 п. 1 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 44-3 КУпАП закрити за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.

Суддя О.І. Дацюк