Справа № 450/726/20 Провадження № 3/450/652/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2020 року суддя Пустомитівського районного суду Львівської області Мусієвський В.Є., розглянувши матеріали адміністративної справи, які надійшли 27 лютого 2020 року від ГУ Держпраці у Львівській області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , який проживає за адресою АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 41 КУпАП,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , будучи в.о. генерального директора ТзОВ «Плай», допустив порушення вимог абз. 3 п. 7.1 гл. 7 Інструкції № 58, ч. 1 ст. 38 КЗпП України, ч. 2 ст. 30 Закону України «Про оплату праці», а саме у книзі обліку трудових книжок не зареєстровано трудову книжку ОСОБА_2 , яка прийнята від працівника при працевлаштуванні, трудовий договір, укладений на невизначений строк, був розірваний не за два тижні після письмового попередження працівника, не забезпечено достовірний облік виконуваної працівниками роботи.

Своїми діяннями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 41 КУпАП.

В судове засідання о 09 год. 30 хв. 30 березня 2020 року адмінправопорушник ОСОБА_1 не з`явився, однак 25 березня 2020 року подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи, яке мотивував тим, що він зацікавлений надати пояснення безпосередньо в суді з приводу обставин події, проте з врахуванням епідеміологічної ситуації в державі цього зробити не може.

Розгляд справи відкладено на 09 год. 55 хв. 27 квітня 2020 року.

В судове засідання о 09 год. 55 хв. 27 квітня 2020 року ОСОБА_1 не з`явився, проте 23 квітня 2020 року подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи, у якому зазначив, що він бажає взяти участь у судовому засіданні для надання особистих пояснень, проте у зв`язку з впровадженням карантину, закриттям міжміського транспортного сполучення та відсутністю у нього власного транспортного засобу, у нього відсутня можливість бути присутнім на розгляді справи.

З приводу поданого клопотання суд зазначає, що правопорушник ОСОБА_1 відповідно до ч. 1 ст. 268 КУпАП мав право подати до суду письмові пояснення і відповідні докази, якими би вони підтверджувалися, шляхом направлення поштової кореспонденції, використовуючи електронну пошту або електронний суд.

При цьому ч. 2 ст. 268 КУпАП не передбачає обов`язкову присутність особи, що притягається до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 41 КУпАП, при розгляді справи.

Відтак, суд вважає, що правопорушник ОСОБА_1 не скористався своїм правом подати суду відповідні пояснення та докази щодо обставин правопорушення.

У п. 75 рішення від 05 квітня 2005 року у справі «Афанасьєв проти України» (заява №38722/02) ЄСПЛ зазначає, що засіб захисту повинен бути «ефективним», як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

Відтак, враховуючи епідеміологічну ситуацію в державі, очевидним є те, що станом на сьогодні ефективним засобом захисту є не безпосередня участь у судовому засідання з метою надання усних пояснень, а подання письмових пояснень та доказів шляхом направлення кореспонденції будь-яким можливим способом.

Водночас, суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З огляду на практику ЄСПЛ, критеріями розумних строків є правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи «Федіна проти України» від 02 вересня 2010 року, «Смірнова проти України» від 08 листопада 2005 року, «Матіка проти Румунії» від 02 листопада 2006 року, «Літоселітіс проти Греції» від 05.02.2004 та інші).

Відтак, процесуальна поведінка правопорушника ОСОБА_1 , яка виявляється у неодноразовому поданні клопотань про відкладення судового розгляду з одних і тих самих підстав та неподанні інших письмових пояснень, доказів по справі шляхом направлення таких до суду поштою, є такою, що порушує принцип розумності строків судового розгляду.

Відповідно до правової позиції, яка міститься у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Каракуця проти України», будь-яке порушення права доступу до суду відсутнє, якщо особа не виявила належної зацікавленості у розгляді його справи.

Розглядаючи матеріали адміністративної справи в межах наявних доказів, приходжу до висновку, що вина правопорушника ОСОБА_1 , який порушив вимоги абз. 3 п. 7.1 гл. 7 Інструкції № 58, ч. 1 ст. 38 КЗпП України, ч. 2 ст. 30 Закону України «Про оплату праці» і вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 41 КУпАП, доведена матеріалами справи, а саме протоколом про адміністративне правопорушення № ЛВ0413/893/АВ/П/ПТ від 06 лютого 2020 року, актом інспекційного відвідування юридичної особи, яка використовує найману працю № ЛВ0413/893/АВ від 06 лютого 2020 року, копіями сторінки книги обліку трудових книжок, наказу № 64-15 про припинення трудового договору (контракту) від 13 грудня 2019 року.

Оцінені судом докази доводять винуватість ОСОБА_1 «поза розумним сумнівом», тобто достовірно і достатньо підтверджують вчинення ним порушення вимог абз. 3 п. 7.1 гл. 7 Інструкції № 58, ч. 1 ст. 38 КЗпП України, ч. 2 ст. 30 Закону України «Про оплату праці».

Враховуючи наведене, приходжу до висновку, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 41 КУпАП.

За вчинений проступок на правопорушника слід накласти адміністративне стягнення.

Керуючись ст.ст.283, 284 КУпАП, суддя,-

п о с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , який проживає за адресою АДРЕСА_1 , визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 41 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 30 (тридцяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510,00 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 , який проживає за адресою АДРЕСА_1 , в доход держави 420,40 гривень судового збору.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом 10 днів з дня її винесення.

Суддя Мусієвський В.Є.