ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Куценко О.В.

за участю секретаря Чоботаренко Т.І.

особи, яку притягнуто

до адміністративної відповідальності ОСОБА_1

захисника Дорова А.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 16 квітня 2020 року, відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лісний Хлібичин, Коломийського району Івано-Франківської області, не працюючого, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

якою, його притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення передбаченого ст. 44-3 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі одної тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000,00 (сімнадцять тисяч) гривень,

встановив:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення 09.04.2020 року о 16-00 годині встановлено, що 06.04.2020 року ОСОБА_1 , будучи особою, що підписала інформовану добровільну згоду на карантин (самоізоляцію), покинув межі карантину (самоізоляції) за адресою: АДРЕСА_1 , які були вказані у згоді, чим порушив вимоги постанови головного державного санітарного лікаря України МОЗ від 21.03.2020 року № 2 та ст. 20 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.44-3 КУпАП.

Постановою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 16 квітня 2020 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення передбаченого ст. 44-3 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000,00 (сімнадцять тисяч) гривень.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду першої інстанції скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку з малозначністю вчиненого ним правопорушення, обмежившись усним зауваженням.

Стверджує, що в судовому засіданні він визнав свою вину, але в порушення ч.2. ст. 174 ЦПК України, суд не роз`яснив належним чином йому наслідки відповідних процесуальних дій. Тобто він не розумів до чого можуть призвести його дії і які наслідки мене можуть очікувати в майбутньому.

Звертає увагу, що він з дружиною перебуває в край скрутному матеріальному становищі.

Вказує, що відсутні будь-які медичні висновки та обстеження, які б підтверджували, що він хворіє на інфекційні хвороби чи є бактеріоносієм, а тому на нього в даному випадку не поширюються вимоги Закону «Про захист населення від інфекційних хвороб», та ст. 41 цього закону, Постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої короновірусом SARS- CoV-2» якими керувався суд.

Зазначає, що п. 4 Постанови КМУ від 2 квітня 2020 р. № 255 «Про внесення змін до Постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211» регламентовано, що «Особам, які потребують самоізоляції (крім осіб, які хворі на COVID-19) та заявили про неможливість забезпечення піклування про них у період самоізоляції іншими особами, дозволяється відвідування місць торгівлі продуктами харчування, засобами гігієни, лікарськими засобами, медичними виробами, які розміщені на відстані не більше ніж 2 кілометри від місця самоізоляції, за умов використання засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок без клапану видиху.

Вважає, що він вимог вищевказаної постанови КМУ, на яку посилався суд, не порушував, оскільки змушений був залишити 06.04.2020 року місце (самоізоляції) за адресою: АДРЕСА_1 так як йому необхідно було піти в аптеку за ліками та магазин за товарами першої необхідності (хліб, молоко, цукор), які знаходяться в межах с. Синюхин Брід. Адже, не хотів наражати на небезпеку свою дружину, яка не могла також залишити малолітню дитину. Крім того, більше нікому було піти до аптеки та магазину, а за місцем проживання ( самоізоляції) проживаю окремо від родини в літній кухні, щоб не наражати на небезпеку свою родину.

Зауважує, що диспозиція ст. 44-3 КУпАП є бланкетною, а тому в порушення приписів ч. 1 ст. 256, ст. 251 КУпАП, в протоколі не було зазначено норму закону, яку він порушив та не долучено жодних доказів на підтвердження обставин викладених в фабулі протоколу про адміністративне правопорушення, не надано належної оцінки викладеним в протоколу обставинам інкримінованого йому правопорушення, не взяті до уваги його пояснення та заперечення, відсутні свідчення свідків.

Вказує, що при накладанні стягнення судом не враховано характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його провини.

Стверджує, що внаслідок конкретних обставин, характер правопорушення не відповідає тій суспільній небезпечності, яка є типовою для цього виду правопорушення, не призвело до тяжких наслідків та шкоду іншим громадянам не спричинило, його дії суб`єктивно не були направлені на заподіяння шкоди суспільним інтересам, юридичним та фізичним особам.

Вважає, що застосування такого заходу, як усне зауваження, буде достатнім для досягнення виховного впливу.

Заслухавши пояснення учасників на підтримку доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно положень ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Диспозицією ст. 44-3 КУпАП передбачена відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» у разі призначення зобов`язання щодо самоізоляції особа повідомляється, що за надання неправдивих відомостей про місце своєї самоізоляції, інформації про засоби зв`язку, недотримання режиму самоізоляції, особу буде притягнуто до адміністративної відповідальності, а у випадку порушення режиму самоізоляції, що призвело до тяжких наслідків, в тому числі смерті третіх осіб, до кримінальної відповідальності.

У відповідності з постановою Головного державного санітарного лікаря України № 2 від 21.03.2020 року "Про запобігання подальшого занесення на територію України випадків коронавірусної хвороби (COVID-19)" зі змінами, внесеними постановою Головного державного санітарного лікаря України №3 від 24 березня 2020 року запроваджено використання форми інформованої згоди особи на проведення протиепідемічних та/або профілактичних заходів.

Зазначену інформовану добровільну згоду особи на проведення протиепідемічних та/або профілактичних заходів було підписано Роговиком О.В. 03.04.2020 року. Приймаючи умови евакуації з країни поточного перебування і правила проходження карантину, він погодився на власну самоізоляцію в будинку за адресою: АДРЕСА_1 , протягом 14 діб, починаючи з 03 квітня 2020 року.

Однак, на порушення своїх зобов`язань, 06.04.2020 року ОСОБА_1 порушив умови домашньої самоізоляції.

Отже, будучи особою, що підписала інформаційну згоду на карантин «самоізоляція», ОСОБА_1 покинув межі карантину, чим порушив Постанову Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої короновірусом SARS- CoV-2» та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 44-3 КУпАП.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні зазначеного адміністративного правопорушення, за обставин, наведених в постанові суду, є обґрунтованим та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 326079 від 09.04.2020 року, в якому викладені обставини правопорушення з особистими поясненнями ОСОБА_1 , в яких він зазначив що він був дуже п`яний, не усвідомлював, що порушує умови самоізоляції, більше порушувати не буде. Відомостями інформованої добровільної згоди особи на проведення протиепідемічних та/або профілактичних заходів від 03 квітня 2020 року, якою було визначено режим карантину (самоізоляції) та відповідальність за порушення таких правил (а.с. 2). Рапортом старшого інспектора-чергового Первомайського ВП ГУНП в Миколаївській області Григорука О.В. від 16 квітня 2020 року, відповідно до якого, 09.04.20 о 17:44 надійшло повідомлення зі служби 102 про те що, ОСОБА_1 самовільно покинув місце самоізоляції, в зв`язку з чим був виявлений працівниками поліції ( а.с. 6).

Досліджені під час розгляду справи про адміністративне правопорушення докази повністю узгоджуються між собою та є такими, що не викликають сумніву.

На думку апеляційного суду, суд першої інстанції проаналізувавши вищевказані докази у їх сукупності та взаємозв`язку, прийшов до вірного висновку про те, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, оскільки, останній не дотримавшись передбачених заборон щодо умов самоізоляції, порушив правила встановлені Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID -19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».

Твердження апелянта про те, що суд першої інстанції при розгляді справи допустив порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, в ході розгляду провадження в суді апеляційної інстанції не знайшли свого підтвердження.

Доводи апеляційної скарги, стосовно того, що при накладанні стягнення судом не враховано характер вчиненого правопорушення та особу правопорушника, є безпідставними, оскільки при обранні стягнення правопорушнику, судом враховано характер вчиненого правопорушення, яке є істотним в умовах пандемії та має суспільний резонанс, особу правопорушника, який раніше протягом року до адміністративної відповідальності не притягався, ступінь вини правопорушника, який усвідомлював протиправність своїх дій та знав їх наслідки.

Посилання апелянта, на те що він змушений був залишити 06.04.2020 року місце (самоізоляції) за адресою: АДРЕСА_1 так як йому необхідно було піти в аптеку за ліками та магазин за товарами першої необхідності (хліб, молоко, цукор), є неспроможними та спростовуються поясненнями самого ОСОБА_2 викладеними ним особисто в протоколі про адміністративне правопорушення, в яких він вказав, що він був дуже п`яний та не усвідомлював, що порушує умови самоізоляції.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції в межах наданих йому матеріалів справи про адміністративне правопорушення провів судовий розгляд, дослідив надані йому докази, з`ясував обставини, що підлягали з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення, ухвалив законну та обґрунтовану постанову про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП. Стягнення судом накладено на ОСОБА_1 відповідно до положень ст. 33-35 КУпАП, з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, даних про особу правопорушника.Тому підстав для скасування постанови Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 16 квітня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 44-3 КУпАП суд апеляційної інстанції не вбачає.

Керуючись ст.ст. 283, 294 КУпАП,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 16 квітня 2020 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000,00 (сімнадцять тисяч ) гривень залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Миколаївського

апеляційного суду Куценко О.В.