Справа № 583/1008/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2020 року м. Охтирка Сумської області

Суддя Охтирського міськрайонного суду Сумської області Ярошенко Т.О., з участю секретаря судового засідання Алєксєєнко І. В., захисника Діброви К. Ю. розглянувши матеріали, які надійшли від Управління патрульної поліції в Сумській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючого, протокол серія ДПР18 НОМЕР_1 від 10.03.2020 року, РНОКПП НОМЕР_2

за ч.1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 10.03.2020 року о 22 годині 30 хвилин по вул. Гоголя, 69, м. Охтирка, Сумської області, керував транспортним засобом ВАЗ 2110 державний номерний знак НОМЕР_3 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей, млява мова) від проходження відповідно до встановленого законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора DRAGER, а також в медичному закладі охорони здоров`я відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України. Своїми діями скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.

27.03.2020 року відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, в зв`язку із звільненням з посади головуючого судді у справі, вказана справа надійшла до провадження судді Ярошенко Т. О. (а. с. 17).

14.04. 2020 року ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про день час та місце розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а. с. 20), будь-яких заяв від нього не надійшло.

14.04. 2020 року в зв`язку з неявкою ОСОБА_1 та за клопотанням захисника Діброви К. Ю. про виклик свідків судове засідання відкладено на 22.04.2020 року.

22.04. 2020 року ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про день час та місце розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку, що підтверджується розпискою про вручення судової повістки, яка передана через його захисника Діброву К. Ю. , телефонограмою та довідкою про доставку SMS повідомлення (а. с. 31-33), будь-яких заяв від нього не надійшло.

Суд вжив усіх необхідних заходів щодо повідомлення особи про час і місце судового розгляду, однак він не з`явився та доказів про поважність причин своєї неявки до суду не надав. Відповідно до положень ст.268 КУпАП визначений вичерпний перелік справ про адміністративні правопорушення, під час розгляду яких участь особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, є обов`язковою, а справа про притягнення особи до адміністративної відповідальності за ст.130 КУпАП до таких не відноситься, тому суд вважає можливим проводити розгляд справи у відсутність ОСОБА_1 . Його право при цьому не порушується, в тому числі і на захист, оскільки будучи повідомленим про розгляд справи він не з`явився, тобто уникає судового розгляду, цим самим має на меті уникнення ним адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення шляхом зволікання з розглядом справи.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Розумність тривалого судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 10 липня 1984 року у справі «Гінчо проти Португалії» передбачив, що держави учасниці Ради Європи зобов`язані організовувати свою правову систему таким чином, щоб забезпечити додержання положень п.1 ст. 6 Конвенції та вимог щодо судового розгляду упродовж розумного строку. При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Слід зазначити, що Європейський суд у своїх рішеннях наголошує на тому, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Кожна з сторін, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу цікавитись провадженням у її справі.

В ст. 129 Конституції України, закріплено конституційний припис, згідно якого, розгляд справ в судах відбувається відкрито, що, в свою чергу, гарантує особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, своєчасно дізнатись як про результати судового розгляду, так й отримати копію судового рішення з метою оскаржити постанову суду у встановлений законом строк.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Відповідно до принципу диспозитивності, на якій неодноразово наголошує Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, особи, які беруть участь у справі, мають можливість вільно розпоряджатися своїми матеріальними та процесуальними правами на власний розсуд.

Вказаний принцип надає кожному учаснику процесу можливість самостійно розпоряджатися наданими йому законом процесуальними правами, в тому числі і правом брати участь в судових засіданнях.

Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосереднього його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Отже, особа має цікавитись ходом справи та результатами окремих судових засідань, використовувати засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Аналіз наведених норм дає суду підстави дійти висновку, що наведене положення відповідає практиці Європейського суду з прав людини, і не може автоматично вважатись порушенням п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а неявка особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, суд розцінює як спосіб уникнути відповідальності. Тому суд вважає можливим розгляд справи проводити у відсутність ОСОБА_1 , який не повідомив про причину неявки та не подав будь яких заяв, однак, його право на захист не порушується з вищевикладених підстав, крім того, при розгляді справи присутній його захисник.

Суд, проаналізував матеріали справи, вислухавши свідка, дослідивши письмові докази, відеозапис, доданий до протоколу, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КУпАП законодавство України про адміністративне правопорушення складається з цього кодексу та інших законів України, а згідно положень ст. 9 Конституції України, ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» усталена судова практика ЄСПЛ є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права. Провадження в справах здійснюється на основі суворого додержання законності (ч. 2 ст. 7 КУпАП), а завданнями провадження є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (ст.245 КУпАП).

Факт скоєння правопорушення підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 540689 від 10.03.2020 року, а також іншими матеріалами справи, а саме письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.3-4), які зазначили, що в їх присутності ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного засобу газоаналізатора DRAGER та у медичному закладі охорони здоров`я, а також відмовився від підпису в протоколі. Свідки своїми підписами підтвердили, що записано правильно та прочитано, їх підписи маються в протоколі, підстав недовіряти таким показам суд не вбачає.

До протоколу додано оптичний диск з відеозаписами, який ретельно перевірено та досліджено судом в судовому засіданні, з якого вбачається, що за кермом автомобіля перебував водій ОСОБА_1 , який з автомобіля не виходив, разом з ним на передньому пасажирському сидінні знаходився пасажир. Інспектор поліції запропонував водію пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, на що ОСОБА_1 повідомив, що огляд буде проходити в закладі охорони здоров`я, при цьому з автомобіля не виходив, а вів розмову з зачиненого автомобіля, скло при цьому то піднімав, то опускав, висловлювався нецензурною лайкою, поводив себе некоректно по відношенню до інспекторів поліції. При цьому інспектор поліції неодноразово пропонував водію пройти огляд у встановленому порядку, однак ОСОБА_1 з автомобіля не виходив, говорив, що огляд буде проходити в медзакладі, на що йому неодноразово інспектор поліції запропонував пройти до службового автомобіля, водій ОСОБА_1 відмовився в грубій формі із застосуванням нецензурної лексики. При цьому з відеозапису очевидно вбачається, що водій розмовляє мляво, в грубій формі на адресу працівників поліції з застосуванням нецензурної лексики. На таку поведінку водія інспектор поліції повідомив неодноразово в присутності двох свідків, які знаходилися біля автомобіля, що такі його дії будуть розцінюватися як відмова від проходження огляду на стан сп`яніння, однак ОСОБА_1 виражався в нецензурній формі, закривши автомобіль. Після цього відносно ОСОБА_1 було складено протокол про вчинення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення за порушення ним п. 2.5 ПДР України у присутності двох свідків. Зміст протоколу ОСОБА_1 інспектором поліції оголошено. Також, ОСОБА_1 було запропоновано ознайомитись із протоколом та отримати його копію, на що водій відмовився, після чого інспектор поліції повідомив останнього про відсторонення від керування автомобілем (а. с. 8).

Вказаний відеозапис суд приймає до уваги як належний, достовірний, допустимий доказ, яким з достатньою повнотою підтверджується винуватість ОСОБА_1 в скоєному, даний відеозапис узгоджується з письмовими поясненнями свідків, доданими до протоколу, які у суду не викликають жодних сумнівів.

Викладені у протоколі фактичні обставини відповідають дійсності та підтверджуються дослідженим в суді відеозаписом разом з письмовими доказами в їх сукупності, які повністю узгоджуються між собою.

Крім того, суд приймає до уваги письмові пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.3-4), як належні та допустимі, достовірні та достатні, оскільки вони узгоджуються з іншими письмовими доказами, ці письмові пояснення містять фактичну інформацію, на основі якої встановлюється певний юридичний факт і їх зміст об`єктивно узгоджується та співпадає з іншими безпосередньо дослідженими доказами в справі, які ними підписані та не спростовані ОСОБА_1 та його захисником в установленому законом порядку.

Будь-яких сумнівів щодо достовірності доказів, доданих до протоколу, у суду не виникає, суд вказані докази приймає до уваги як належні та допустимі.

Протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП відносно ОСОБА_1 складено поліцейським у відповідності до вимог ст. 256 КУпАП щодо змісту, оскільки в протоколі зазначено дату його складання, дані про службову особу, яка його склала та особу правопорушника, свідків, місце, час вчинення та суть правопорушення.

Наведені обставини дають суду підстави дійти висновку, що протокол про адміністративне правопорушення складено поліцейським у відповідності до вимог діючого законодавства, зазначені письмові докази досліджені судом, суд вважає достатньо переконливими, чіткими та такими, що узгоджуються між собою, одержані законним шляхом, а тому у суду не виникло жодних сумнівів щодо доведеності вини ОСОБА_1 в скоєному.

Захисник Діброва К. Ю. заявляв клопотання про виклик свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які судом викликалися, однак в суд не з`явилися, а тому з урахуванням вищевикладеного, дослідивши відеозапис, доданий до протоколу, яким підтверджується винуватість ОСОБА_1 , з якого вбачається присутність двох свідків при цьому, суд вважає можливим розгляд справи проводити без їх допиту, оскільки, їх письмові пояснення у суду не викликають жодних сумнівів та повністю узгоджуються з іншими письмовими доказами та відеозаписом до протоколу.

Клопотання захисника Діброви К.Ю. щодо виклику в суд для допиту поліцейських, які склали протокол, а також інспекторів поліції Охтирського відділу поліції, повні дані яких не було озвучено адвокатом, які нібито викликалися ОСОБА_1 , судом відхилено, оскільки до протоколу доданий відеозапис, який ретельно досліджувався в судовому засіданні, яким підтверджується винуватість ОСОБА_1 , тому відсутня необхідність у виклику до суду інспекторів поліції.

Допитаний за клопотанням захисника в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_4 , суду пояснив, що він є рідним братом ОСОБА_1 , в березні 2020 року він зателефонував своєму брату, щоб він забрав його від друзів. Близько 22 год. 30 хв. біля магазину «Єврос» по вул. Гоголя, м. Охтирка Сумської області їх транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 зупинили інспектори поліції. Він знаходився на передньому пасажирському сидінні, інспектор поліції попросив документи для перевірки, а потім повідомив, що від водія відчувається запах алкоголю та запропонував водію пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу. Свідок зателефонував адвокату ОСОБА_5 , який пояснив, що даний огляд необхідно проходити у медичному закладі. ОСОБА_1 спочатку погодився пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, але потім інспектори поліції викликали в нього недовіру, так як він повторював неодноразово, що водій відмовляється від проходження огляду на стан сп`яніння, але ОСОБА_1 говорив, що бажає його проходити в закладі охорони здоров`я, з автомобіля водій не виходив. Після чого інспектори поліції зупинили двох свідків, ОСОБА_1 в цей час знаходився в своєму автомобілі, а він вийшов з автомобіля та неодноразово телефонував на службу «102», викликав працівників поліції та повідомив, що відносно водія транспортного засобу інспектори поліції нібито незаконно складають протокол про адміністративне правопорушення. Коли на його виклик прибули працівники поліції, то протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 був складений. Вони поїхали до лікарні для проходження огляду на стан сп`яніння, за висновком ОСОБА_1 не перебував в стані алкогольного сп`яніння.

Суд критично оцінює покази свідка ОСОБА_4 та не може прийняти їх до уваги, так як даний свідок є заінтересованою особою на користь ОСОБА_1 , оскільки є його братом. Крім того, вказані покази свідка не узгоджуються із дослідженим та ретельно перевіреним у судовому засіданні відеозаписом, доданим до протоколу, що свідчить про те, що свідок надає пояснення, які не відповідають дійсності, а тому суд не приймає їх до уваги.

Твердження захисника Діброви К. Ю. про те, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння, суд вважає необґрунтованими і такими, що не заслуговують на увагу, оскільки останній, хоча і вів розмову про проходження огляду на стан сп`яніння в медзакладі, але будь-яких реальних дій, направлених на виконання положень п. 2.5 ПДР України не тільки не здійснював, а й навпаки висловлювався на адресу інспекторів поліції нецензурною лайкою та некоректно щодо них висловлювався. При цьому ОСОБА_1 , зачинивши власний автомобіль зсередини, так і не вийшов з нього, ігноруючи усі вимоги працівників поліції, намагався продовжити рух автомобіля, аж поки інспектор поліції не повідомив його, що вказані дії він буде розцінювати як злісну непокору законному розпорядженню поліцейського.

Посилання захисника Діброви К. Ю. на те, що ОСОБА_1 не перебував в стані алкогольного сп`яніння і на підтвердження цього надав висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакцій №47 від 10.03.2020 року (а. с. 24), суд не приймає до уваги, оскільки виходячи зі складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.130 КУпАП, об`єктивна сторона правопорушення полягає в керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, передача керування транспортними засобами особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а так само і відмова особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.

Тому вказаний висновок суд не бере до уваги, цей висновок не впливає за наведених вище обставин на вирішення даної справи, оскільки, як було зазначено вище, відповідальність за порушення вимог п. 2.5 ПДР України наступає незалежно від стану, у якому перебував водій транспортного засобу, а відеозапис подій, який є об`єктивним доказом у справі, на якому зафіксовано обставини відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та у медичному закладі, доводить відсутність порушення процедури направлення ОСОБА_1 для огляду на виявлення стану сп`яніння до закладу охорони здоров`я, а також про дотримання вимог закону під час складання протоколу про адміністративне правопорушення щодо нього. Як зазначено судом вище, ОСОБА_1 хоч і говорив про те, що буде проходити огляд у мед закладі, однак на вимогу працівника поліції пройти не вчинив жодних дій, лише закрився в автомобілі та в грубій формі висловлювався на інспекторів поліції, застосовуючи нецензурну лексику, при цьому інспектор поліції чітко роз`яснив неодноразово водію про те, що такі дії водія будуть розцінені як відмова від проходження огляду на стан сп`яніння, а тому суд приходить до висновку, що така поведінка водія свідчить про відмову від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан сп`яніння, тому висновок медзакладу про не виявлення ознак сп`яніння у ОСОБА_1 10.03.2020 року о 23 год.50 хв.(а.с.24) суд не бере до уваги. У зв`язку з цим інспектором поліції в акті огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с.2) зазначено, що у водія виявлено запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей, млява мова, але огляд не проводився за допомогою газоаналізатора, про що засвідчено підписами свідків, які вказані у протоколі.

Щодо заяви наданої захисником Дібровою К. Ю. від імені ОСОБА_1 від 18.03.2020 року стосовно нібито неправомірних дій працівників поліції Управління патрульної поліції в Сумській області, адресованої т.в.о начальника Сумського управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, суд вважає, що вказана заява є надуманою з метою уникнення від адміністративної відповідальності та не впливає на вирішення даної справи (а. с. 21-22). Жодних неправомірних дій з боку інспекторів поліції при оформленні вказаних матеріалів судом не встановлено, ретельно перевіреним та дослідженим у суді відеозаписом до вказаного протоколу підтверджується, що інспектори поліції діяли неупереджено, у відповідності до вимог діючого законодавства, а тому доводи захисника та пояснення свідка ОСОБА_4 про те, що у ОСОБА_1 інспектори поліції викликали недовіру на місці зупинки є надуманими та необґрунтованими, порушень прав ОСОБА_1 при складенні протоколу судом не встановлено. З дослідженого відеозапису проглядається, що пасажир, тобто ОСОБА_4 з автомобіля повідомив інспектору поліції, що чекають адвоката, однак сам ОСОБА_1 , який був водієм транспортного засобу не повідомляв про це інспектору поліції та не вимагав на місці забезпечення участі адвоката, тобто його право на захист не порушено. Вищезазначену поведінку на місці зупинки водія та його брата ОСОБА_4 , який знаходився в автомобілі на передньому пасажирському сидінні, і який з його слів перебував у стані алкогольного сп`яніння, суд розцінює як намагання уникнути адміністративної відповідальності.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку суддя встановлює наявність чи відсутність правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, крім іншого, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису тощо (ч. 1 ст. 251 КУпАП), а згідно ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу. Суддя оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП).

Аналізуючи зазначені положення процесуального закону та оцінюючи кожен наведений вище доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження в справі про адміністративне правопорушення, не вбачає будь-яких підстав не довіряти цим доказам. При цьому наведені докази жодним чином не спростовуються іншими доказами чи матеріалами справи.

Зокрема, адміністративна відповідальність особи, яка керує транспортним засобом, згідно ст. 130 КУпАП настає у разі, коли така особа відмовляється від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.

Диспозиція цієї норми закону є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових чи підзаконних нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки учасників дорожнього руху, в тому числі осіб, які керують транспортним засобом, і встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, а згідно п. 2.5 ПДР водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану сп`яніння.

Установленим порядком проходження медичного огляду, про який йдеться мова, є визначена у ст. 266 КУпАП, розділі ІХ «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» (затверджена наказом МВС 07.11.2015 року № 1395, зареєстрована в МЮ 10.11.2015 року № 1408/27853), розділах І-ІІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (затверджена спільним наказом МВС та МОЗ 09.11.2015 року № 1452/735 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 року за № 1413/27858) і п.п. 3-8 «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду» (затверджений постановою Кабінету Міністрів України 17.12.2008 року № 1103, з послідуючими змінами), процедура направлення водіїв т/з для проведення огляду з метою виявлення стану сп`яніння і безпосередньо порядок проведення такого огляду.

Згідно цієї процедури огляд водія на стан сп`яніння проводиться поліцейським: 1) на місці зупинки т/з із використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; з дотриманням інструкції з експлуатації спеціального технічного засобу та фіксацією результатів на паперових та електронних носіях, якщо спеціальний технічний засіб має такі функції, у присутності 2-х свідків; 2) у відповідному закладі охорони здоров`я (в тому числі у разі незгоди водія на проведення огляду на стан сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами), не пізніше 2-х годин з моменту встановлення підстав для його здійснення і огляд проводиться в присутності поліцейського.

Згідно Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 року за № 1413/27858 розділ I п. 7 у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до ст.266 КУпАП .

В даному випадку з досліджених судом матеріалів вбачається, що водій ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння, так як на неодноразові вимоги інспектора поліції про проходження огляду водій, хоч і говорив, що буде проходити в мед закладі, однак, закрившись у автомобілі, на вимогу інспектора поліції не вчинив жодних дій для цього.

Необхідно враховувати і усталену судову практику ЄСПЛ, який у рішенні від 29.06.2007 у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (OHalloran and Francis v. the United Kingdom), заяви № 15809/02, 25624/02) зазначив, що «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі».

Адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності (ст. 9 КУпАП).

З огляду на викладене, враховуючи вимоги законодавства України про адміністративні правопорушення, суд вважає, що працівником поліції при складанні стосовно водія ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення дотримані у повному обсязі усі вимоги процесуальних норм та права і законні інтереси останнього.

Суд приходить до переконання, що протокол про адміністративне правопорушення разом з іншими дослідженими у судовому засіданні доказами, наведеними вище, у своїй сукупності і взаємозв`язку є достатніми для прийняття рішення про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, такими, що не викликають жодних сумнівів.

Аналізуючи приведені докази та даючи їм оцінку, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_1 в скоєному доведена в судовому засіданні поза розумним сумнівом, так як наведені вище докази є в їх сукупності вагомими, чіткими і узгодженими між собою.

Згідно довідки інспектора відділу адміністративної практики Управління патрульної поліції в Сумській області Курило С. В. має посвідчення водія серії НОМЕР_4 від 12.10.2019 року (а. с. 6).

При призначенні стягнення суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність, зокрема те, що ОСОБА_1 скоїв грубе порушення Правил дорожнього руху, є водієм, має посвідчення водія, тому вважає за доцільне застосувати до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в межах санкції статті за вказане правопорушення з позбавленням права керування транспортними засобами, так як саме такий вид стягнення буде достатнім для виправлення порушника, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Крім того, відповідно до ст. 40-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення та п. 5 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.7, 9, 23, 40-1, 130, 268, 276, 283 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Визнати винним ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Накласти на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а саме 10200 грн. (десять тисяч двісті гривень) в доход держави: код бюджетної класифікації доходів 21081300 Рахунок - UA0018001, отримувач - ГУК у Сумській області/Сумська область/ 21081300код за ЄДРПОУ - 37970404, призначення: протокол серії ДПР18 №540689 від 10.03.2020 року з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік.

Строк рахувати з моменту вилучення посвідчення водія.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 судовий збір в сумі 420, 40 грн. на користь держави, стягувач: Отримувач коштів: ГУК у м. Києві /м. Київ/22030106 Код за Банк отримувач: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача UA0026001, код класифікації доходів бюджету: 22030106, обов`язково заповнити призначення платежу: судовий збір, пункт 5.

Постанова може бути оскаржена в Сумський апеляційний суд через Охтирський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Охтирського

міськрайонного суду Т.О. Ярошенко