Справа № 159/6401/19 Провадження №33/802/192/20 Головуючий у 1 інстанції:Бойчук П. Ю.
Категорія: ч.1 ст.130 КпАП УкраїниДоповідач: Гапончук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

судді - Гапончука В.В.,

особи, що притягається до відповідальності, - ОСОБА_1 ,

захисника - Спіріної Ю.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу особи, що притягається до відповідальності, ОСОБА_1 на постанову судді Ковельського міськрайонного суду від 30 січня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючого, до адміністративної відповідальності за ч. 1ст. 130 КпАП України,

В С Т А Н О В И В:

Вказаною постановою судді Луцького міськрайонного суду від 30 січня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 (шістсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 06.11.2019 року о 18 год. 40 хв. в м. Ковелі по вул. Адама Міцкевича, 64, керував автомобілем «Volkswagen Sharan», номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка що не відповідає обстановці, порушення координації рухів, нечітка мова. Від проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «Драгер» та в закладі охорони здоров`я відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху України, вчинивши тим самим адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КпАП України.

Не погоджуючись з оскаржуваною постановою ОСОБА_1 в апеляційній скарзі вважає рішення суду таким, що не відповідає загальним вимогам всебічності, повноти і об`єктивності у дослідженні всіх обставин справи у їх сукупності, постановлена з численим порушенням матеріального та процесуального права. Просить постанову скасувати, а справу закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши ОСОБА_1 та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити, приходжу до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

За положеннями статтей 245, 252, 280 КпАП України, при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

На думку апеляційного суду, вказаних вимог закону при розгляді справи, суд першої інстанції дотримався в повному обсязі.

Висновок суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України, за обставин викладених у постанові, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується сукупністю доказів, перевірених у судовому засіданні та належно оцінених судом.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення відповідно до ст.251 КпАП України, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, а також іншими документами.

Факт вчинення ОСОБА_1 згаданого адміністративного правопорушення, за обставин зазначених в оскаржуваній постанові судді, підтверджуються зібраними у справі і належним чином дослідженими судом доказами. Так, його вина у вчиненні цього адміністративного проступку доводиться:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії БД №422357 від 06.11.2019 року (а.с.1);

- письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , якими підтверджено той факт, що у ОСОБА_1 були ознаки алкогольного сп`яніння та, що він відмовився від проходження огляду на факт вживання алкоголю в установленому поряку (а.с.4);

- рапортом працівника поліції;

- відеозаписом з нагрудних камер інспекторів поліції.

Проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, вважаю, що винність ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, є повністю доведеною належними та допустимими доказами в розумінні ст.251 КпАП України, які містяться в матеріалах справи.

При цьому не заслуговують на увагу суду посилання ОСОБА_1 про наявність підстав для скасування постанови внаслідок неповідомлення його про час та місце судового розгляду, оскільки ОСОБА_1 надсилалися судові повістки про виклик до суду на адресу, вказану останнім в протоколі про адміністративне правопорушення. Проте поштові відправлення з повісткою не були вручені під час доставки з незалежних від суду причин. Крім того в судові засіданні в суд першої інстанції викликався захисника ОСОБА_1 - адвокат Спіріна Ю.П., яка неодноразово зверталась до суду з клопотаннями про відкладення розгляду справи. Разом з тим в своєму клопотанні про відкладення розгляду справи від 29.01.2020 року остання не повідомила про причини своєї неявки. Наведене свідчить про те, що судом було вжито достатніх заходів для своєчасного та належного повідомлення як ОСОБА_1 , так і його захисника Спіріну Ю.П. про виклик до суду для участі в розгляді справи.

Крім того слід зазначити, що Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» констатував, що сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Не заслуговують також на увагу суду доводи ОСОБА_1 про порушення працівниками поліції порядку проведення огляду на стан сп`яніння, оскільки такі його твердження не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи.

Так відповідно до ДСТУ EN 15964:2014 газоаналізатори для вимірювання вмісту алкоголю у видихуваному повітрі використовують мундштуки для відбору проб дихання.

Пунктом п.3.11 зазначеного Стандарту визначено, що мундштук - це гігієнічно запакована частина, призначена для одноразового використання, яку приєднують до приладу для виявляння алкоголю у видихуваному повітрі й через яку особа, що її перевіряють, подає пробу видихуваного повітря. Мундштук призначений тільки для одноразового використання. Мундштуки повинні бути в індивідуальній герметичній упаковці, яку можна легко відкрити.

Крім того необхідно зазначити, що відповідно до п. 14 ІІІ розділу Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС та Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015р. №1452/735, дослідження біологічного середовища або крові на вміст алкоголю, наркотичних чи психотропних речовин у закладах охорони здоров`я обов`язково проводиться лише у випадку, якщо водій - учасник дорожнього руху внаслідок ДТП перебуває у несвідомому стані або з тяжкими травмами.

Беручи до уваги вищенаведене, апеляційний суд прийшов до висновку, що доводи ОСОБА_1 , викладені в апеляційній скарзі не спростовують наведених вище висновків суду першої інстанції, а фактично спрямовані на уникнення ним адміністративної відповідальності.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає, що місцевий суд обґрунтовано визнав винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України, а саме - за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, постанова судді першої інстанції є законною та мотивованою, а накладене на ОСОБА_1 безальтернативне стягнення відповідає вимогам ст.ст. 23, 33 КпАП України.

Водночас доводи апеляційної скарги про безпідставність стягнення з ОСОБА_1 судового збору заслуговують на увагу.

Відповідно до ст.40-1 КпАП України судовий збір у проваджені по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено стягнення. Розмір та порядок плати судового збору встановлюється законом.

Згідно п.9 ч.1 ст. 5 Закону України « Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI, від сплати судового збору, під час розгляду справи в усіх судових інстанціях, звільняються інваліди 1 та 2 групи.

Як установлено апеляційним судом, ОСОБА_1 є інвалідом 1 групи, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 .

Ураховуючи викладене, постанова суду в частині стягнення з ОСОБА_1 судового збору підлягає зміні зі звільненням останнього від його сплати.

З огляду на наведене, керуючись ст. 294 КпАП України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу особи, що притягається до відповідальності, ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову судді Ковельського міськрайонного суду від 30 січня 2020 року щодо ОСОБА_1 в частині стягнення судового збору змінити.

Звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору на підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

В решті постанову залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Гапончук