ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 323/118/20 Головуючий в 1 інст. Мінаєв М.М.
Провадження № 33/807/267/20 Доповідач в 2 інст. Рассуждай В.Я.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2020 року м. Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Рассуждай В.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Запорізького апеляційного суду за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , його захисника-адвоката Коноваленка О.Ю. справу за апеляційною скаргою адвоката Коноваленка О.Ю. на постанову судді Оріхівського районного суду Запорізької області від 27 березня 2020 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10 200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік та стягнуто судовий збір,-

В С Т А Н О В И В :

Судом першої інстанції встановлено, що 29 грудня 2019 року приблизно о 03 год. 00 хв. ОСОБА_1 був виявлений по вул. Запорізькій в м. Оріхів Запорізької області як такий, що керував автомобілем ВАЗ-21099, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння у виді різкого запаху алкоголю з порожнини роту та шаткої ходи, млявої мови, однак від проходження від огляду на стан сп`яніння на місці зупинки та у закладі охорони здоров`я відмовився.

В апеляційній скарзі захисник просить постанову суду скасувати, постановити нову про закриття провадження у справі за відсутності в діях ОСОБА_1 складу правопорушення.

В обґрунтування скарги зазначає, що ОСОБА_1 був саме виявлений біля автомобілю ВАЗ 21093. Як він пояснював у суді, автомобілем керувала інша особа, яка припаркувала «досить невдало» автомобіль на проїзній частині. Цю особу ОСОБА_1 не може назвати, оскільки це призведе до негативних наслідків у сімейному житті даної особи, яка до того ж пояснила йому, що за жодних обставин не з`явиться до суду та не викриє себе.

Надані докази не вказують на те, що ОСОБА_1 керував автомобілем, забезпечити явку свідків, зазначених у протоколі, ні поліція, не суд не спромоглися.

Зазначає, що відеозапис, на якому зафіксоване спілкування ОСОБА_1 з працівниками поліції, надійшов до суду 13 березня 2020 року, в той час як досліджений у судовому засіданні 26 лютого 2020 носій даних не місив будь-яких файлів. Захисник вказує на те, що відповідно до ст. 257 КУпАП протокол надсилається органу (посадовій особі), уповноваженому розглядати справу, а отже й всі додані до протоколу матеріали повинні бути надіслані разом із ним. Збирання доказів судом з метою притягнення особи до адміністративної відповідальності не допускається.

Адвокат зазначає, що для того, щоб виявити правопорушення той чи інший транспортний засіб має бути законно зупинений співробітниками поліції, в іншому випадку протиправність зупинки (за умови відсутності задокументованого порушення ПДР з подальшим притягненням до відповідальності) ставить під сумнів усю подальшу процедуру виявлення «нетверезого водія». На підтвердження такого аргументу посилається на постанову Верховного Суду у справі № 686/11314/17 від 15.03.2019.

Також апелянт зазначає, що знаходження за кермом транспортного засобу, яке не є в стані руху, особи в нетверезому стан не є доказом вчинення останньою правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, оскільки саме перебування особи навіть на місці водія не доводить факт керування транспортним засобом, незважаючи навіть на ввімкнений двигун автомобіля.

Вказує на те, що за встановлених судом обставин справи ОСОБА_1 , як власник транспортного засобу, має нести адміністративну відповідальність без достатніх на те підстав та належних і допустимих доказів вчинення саме ним правопорушення.

Посилається на те, що зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення свідки є таксистами в м. Оріхів та є «дружніми» до працівників поліції, що суперечить п. 6 розділу ІІ Інструкції № 1452/753 від 09.11.2015.

В апеляційній скарзі викладено клопотання про виклик свідків для надання пояснень по справі разом із повідомленням їх про адміністративну відповідальність, передбачену ст. 185-3 КУпАП, в разі їх неприбуття до апеляційного суду: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Також викладено клопотання про витребування з Оріхівського ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області належного і допустимого доказу зупинки автомобіля ВАЗ-21093, державний номерний знак НОМЕР_2 , 29 грудня 2019 року в проміжок часу з 02 год. 30 хв. по 03 год. 30 хв.

Апеляційним судом у задоволенні клопотання в частині виклику до суду свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_5 відмовлено, оскільки вказані свідки згідно наявних в матеріалах справи пояснень (а.с. 4, 5), є свідками лише відмови ОСОБА_1 від проходження у встановленому законом порядку медичного огляду на стан сп`яніння, що як в суді першої так і апеляційної інстанції не оспорював ОСОБА_1 . До того ж відмова ОСОБА_1 від проходження медичного огляду зафіксована наявним в матеріалах справи відеозаписом.

Показання вказаних свідків як не доводять, так і не спростовують основного доводу апеляційної скарги захисника з приводу того, що ОСОБА_1 транспортним засобом не керував.

Показання свідка ОСОБА_4 згідно мотивувальної частини оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції до уваги не приймав.

Крім того апеляційний суд, вирішуючи вказане клопотання, приймає до уваги і те, що згідно матеріалів справи вказані свідки неодноразово викликались судом першої інтонації шляхом надсилання судових повісток, але до суду не з`явились. З огляду на що їх подальший виклик до апеляційного суду призведе лише до безпідставного затягування розгляду справи в апеляційному суді.

В судовому засіданні апеляційної суду адвокат підтримав апеляційну скаргу, доповнень не мав.

ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу. Пояснив, що він повертався додому, за кермо посадив знайому. Відірвався правий ШРУС. Це було на перетині двох вулиць в м. Оріхів. Дівчина стала перейматися, адже у неї є чоловік, дитина. Вона повідомила, що ніколи не визнає, що була із ним. Зафіксована його відмова від проходження огляду, але він не керував транспортним засобом. З часу поломки до прибуття поліції пройшло 4-7 хвилин. Коли під`їхали поліцейські, дівчина вже пішла. Він пропонував прийти їй до суду, але вона категорично не погодилася.

Вислухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, та її захисника, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та розглянувши доводи викладені в апеляційній скарзі, вважаю, що остання не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Висновки суду щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є обґрунтованими.

Так, суд першої інстанції дослідив наступні докази:

-протокол про адміністративне правопорушення серії ОБ № 062871 від 29.12.2019 року, відповідно до якого ОСОБА_1 о 3-00 годині керував автомобілем ВАЗ-21093, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, від огляду на стан сп`яніння за допомогою алкотестер Драгер та в закладі охорони здоров`я відмовився у присутності свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_6 (а.с. 1);

-письмові пояснення свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_6 (а.с. 5, 6);

-письмові пояснення ОСОБА_4 , згідно з якими він бачив, як о 03-00 годині 29.12.2019 автомобіль ВАЗ-21093 був зупинений працівниками поліції. Водій автомобіля вийшов із свого місця та перейшов до пасажирського (а.с. 4).

Суд першої інстанції дійшов до висновку, що письмові показання свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 не можуть братися до уваги як належні та допустимі докази, а тому апеляційний суд вказані докази також не бере до уваги.

Водночас суд першої інстанції надав належну оцінку відеозапису правопорушення. Зокрема вказаним відеозаписом засвідчено як ОСОБА_1 , сперечаючись з працівниками поліції, заявляв, що це не вони його зупинили, а він сам зупинився, і не через те, що не впорався з керуванням, а тому що йому так забажалося, навіть незважаючи на те, що зупинка відбулася на перехресті (файл з назвою VID 20191229_023927, 1 хв. 35 сек. 2 хв. 35 сек. запису).

Лише в подальшому в процесу спілкування з працівниками поліції, усвідомлюючи відповідальність за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, ОСОБА_1 почав наполягати на тому, що він не водій.

Апелянт зазначає, що у судовому засіданні 26.02.2020 був досліджений диск, який мав би містити відеозапис правопорушення, однак він не містив жодних файлів; але 23.03.2020 Оріхівське відділення поліції надіслало до суду відеозапис, який був зроблений працівниками поліції 29.12.2019.

Апеляційний суд вказує на те, що відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, <…>, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, відеозапис правопорушення є доказом по справі, технічний носій інформації, на якому зафіксовано за допомогою звуку, зображення тощо відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, на підставі яких встановлєються наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, віднесений до джерел доказів.

Відеозапис працівниками поліції здійснювався відповідно до вимог ст. 40 Закону «Про Національну поліцію» з метою фіксування правопорушення, таким чином він є допустимим доказом по справі.

Водночас при направленні матеріалів справи до суду до матеріалів було долучено технічний носій інформації, який не містив вказаного запису, а тому відділення поліції надіслало до суду диск, на якому містився вказаний відеозапис. Автентичність запису апелянтом не заперечується, дослідженням запису встановлено, що записом зафіксовано події, що сталися 29.12.2019 за участю ОСОБА_1 .

Таким чином апеляційний суд відхиляє посилання адвоката на те, що суд самостійно збирав докази вини ОСОБА_1 , адже відеозапис здійснювався працівниками поліції, і він є допустимим доказом по справі.

Апеляційний суд, як і суд першої інстанції, критично відноситься до доводів ОСОБА_1 про те, що не він, а його знайома керувала транспортним засобом, зокрема, враховуючи таке.

Відповідно до відеозапису ОСОБА_1 , змінивши свою позицію, вказував на те, що автомобілем керував «товариш» (файл VID_20191229_025455), тобто не особа жіночої статі.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 наполягав на тому, що автомобілем керувала його твереза подруга, однак відповідно до рапорту помічника чергового СРПП № 3 Оріхівського відділення поліції ОСОБА_7 29.12.2019 о 2 год. 56 хв. надійшло повідомлення за телефоном про те, що о 2 год. 53 хв. по вул. Запорізькій у м. Оріхів водій автомобіля ВАЗ, НОМЕР_1 , керує транспортним засобом, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння (а.с. 2).

Отже, доводи ОСОБА_1 про непричетність до керування транспортним засобом не можуть бути визнані правдивими та спростовуються матеріалами справи.

Вказаним вище рапортом підтверджується визначені п. 2 ч. 1 ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію України» підстави для перевірки документів водія, а саме достатні підстави вважати, що особа вчинила правопорушення, яким є керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, а отже вимога до водія пред`явити документи та подальша процедура оформлення матеріалів справи про адміністративне правопорушення є правомірними.

За наведеного, апеляційний суд відхиляє посилання апелянта на постанову Верховного Суду у справі № 686/11314/17 від 15.03.2019 в контексті безпідставності зупинки транспортного засобу та незаконності вимоги щодо пред`явлення документів та подальшої процедури оформлення матеріалів, а також залишає без задоволення клопотання адвоката про витребування з Оріхівського ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області «належного і допустимого доказу зупинки автомобіля ВАЗ-21093, державний номерний знак НОМЕР_2 , 29 грудня 2019 року в проміжок часу з 02 год. 30 хв. по 03 год. 30 хв.».

Апелянт зазначає, що у постанові суд вказав, що ОСОБА_1 був виявлений по вул. Запорізькій в м. Оріхів Запорізької області як такий, що керував автомобілем ВАЗ-21099, замість вірного ВАЗ-21093, однак це є технічною помилкою опискою, яка за потреби може бути виправлена судом першої інстанції.

Оцінуючи докази у свої сукупності, правильно врахувавши практику Європейського суду з прав людини щодо оцінки доказів, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованих висновків про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, доводи апелянта не спростовують правильність висновків судді районного суду.

На підставі зазначеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 адвоката Коноваленка О.Ю. залишити без задоволення.

Постанову судді Оріхівського районного суду Запорізької області від 27 березня 2020 року, якою ОСОБА_1 , притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду В.Я. Рассуждай

Дата документу Справа № 323/118/20