Номер провадження: 33/813/513/20
Номер справи місцевого суду: 521/325/20
Головуючий у першій інстанції Корой В.Д.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.04.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Судді Цюри Т.В.,

За участю секретаря судового засідання - Лопотан В.І.,

розглянувши матеріали адміністративної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Малиновського районного суду м.Одеси від 16 березня 2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП

ВСТАНОВИВ:

Постановою Малиновського районного суду м.Одеси від 16 березня 2020 року визнано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 винним в скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 10 200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 420 гривні 40 копійок.

Не погодившись з зазначеною постановою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, просить судпостанову Малиновського районного суду м.Одеси від 16 березня 2020 року скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП - закрити.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, вислухавши пояснення ОСОБА_1 та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 7 ст.294 КУпАП, передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Згідно з ст. 245 КУпАП, провадження по справам про адміністративні правопорушення повинно бути засновано на своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванню обставин справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Оцінка доказів, у відповідності до ст.252 КУпАП, здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Згідно з п. 2.5 Правил дорожнього руху, водій зобов`язаний за вимогою працівника правоохоронного органу пройти у встановленому законом порядку медичний огляд для встановлення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних або токсичних речовин.

Апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 додержався вимог статей 245 та 252 КУпАП та на підставі аналізу доказів, досліджених під час судового розгляду, з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, дійшов до обґрунтованих висновків про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, застосувавши до нього адміністративне стягнення, у межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП.

Так, відповідно до ч.1 ст.130 КУпАП відповідальність за вказане адміністративне правопорушення настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачі керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Висновок судді про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення підтверджується зібраними по справі доказами, а саме:

-протоколом про адміністративне правопорушення серії ОБ №132627 від 17.12.2019 року (а.с. 2), згідно з яким 17.12.2019 року о 18 годині 00 хвилин в м. Одесі по вул. Тираспольське шосе, 31а/2 водій ОСОБА_1 керував автомобілем «Opel Vectra», р/н НОМЕР_1 та здійснив зіткнення з автомобілем «Skoda Octavia», р/н НОМЕР_2 , перебуваючи з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, порушення мови, порушення координації рухів). Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку відмовився у присутності двох свідків. Вказаний протокол був власноруч підписаний ОСОБА_1 та будь-яких зауважень або заперечень щодо фактичних обставин, викладених у протоколі стосовно його керування автомобілем у стані алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 не навів, чим фактично погодився з тим, що він вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП при обставинах, викладених у протоколі;

-поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с. 5, 6).

-відеозаписом (а.с. 7).

Аналіз досліджених під час судового розгляду судом першої інстанції та перевірених апеляційним судом доказів у їх сукупності дає підстави зробити висновок про доведеність вини ОСОБА_1 встановленою постановою судді Малиновського районного суду м.Одеси від 16 березня 2020 рокута порушенні ним вимог п. 2.5 ПДР України, тобто вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

У доводах апеляційної скарги, ОСОБА_1 посилається на необ`єктивний та неповний розгляд справи та упередженість суду, оскільки свідки, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення не викликались до суду для надання пояснень.

Проте апеляційний суд критично відноситься до вказаних доводів апелянта, з огляду на таке.

Так, свідок ОСОБА_2 у своїх поясненнях зазначив, що він був залучений працівниками поліції у якості свідка. У його присутності - ОСОБА_1 мав явні ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, почервоніння очей. Також, свідком ОСОБА_2 зазначено, що водій від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився (а.с.5).

Аналогічні пояснення щодо факту алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 та відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння надав і свідок ОСОБА_3 (а.с.6).

Підстав для визнання таких показань недостовірними, апеляційний суд не вбачає, оскільки вони підписані зазначеними особами власноручно та узгоджуються між собою.

При цьому, ОСОБА_1 не звертався до апеляційного суду з клопотанням про допит вказаних свідків в судовому засіданні апеляційного суду, а тому зважаючи на один з основоположних принципів судочинства - диспозитивність, у суду відсутні підстави для виклику вказаних свідків за власною ініціативою.

Крім того, необґрунтованими є доводи апелянта, що свідок ОСОБА_3 є заінтересованою особою, так як є потерпілим і може свідчити упереджено по відношенню до ОСОБА_1 оскільки вказані посилання апелянта на складені протоколи, фактично стосуються двох різних складів адміністративного правопорушення та не можуть бути взаємопов`язаними.

Також апеляційний суд погоджується із висновком місцевого суду, що невідповідність підписів іншого свідка ОСОБА_2 судом не може перевірятися, оскільки це відноситься до спеціальних знань, якими володіють експерти у даній галузі.

При цьому, ОСОБА_1 не звертався до апеляційного суду із клопотанням про призначення експертизи.

Судовим розглядом справи також встановлено, що згідно Акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, ОСОБА_1 від проходження медичного огляду за допомогою газоаналізатора Drager 0273 -відмовився (а.с. 3), що підтверджено свідками у своїх письмових поясненнях, які були приєднані до матеріалів справи та наряду з вищенаведеними доказами беззаперечно підтверджують винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 підтвердив свою відмову від проходження медичного огляду за допомогою газоаналізатора Drager 0273 та в медичній установі , пояснивши це наміром самостійно пройти такий огляд, однак чому він цього не зробив ОСОБА_1 пояснити не зміг.

Аналіз досліджених під час судового розгляду судом першої інстанції та перевірених апеляційним судом доказів у їх сукупності дає підстави зробити висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

ОСОБА_1 не навів в апеляційній скарзі будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження доводів того, що працівники патрульної поліції під час складення адміністративних матеріалів відносно нього діяли неправомірно.

Необґрунтованими є і доводи апеляційної скарги про недоведеність вини ОСОБА_1 у скоєні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки вина останнього підтверджується вищезазначеними матеріалами справи в їх сукупності та взаємозв`язку, а тому суд сприймає такі доводи апелянта критично, як його намагання уникнути відповідальності за вчинене.

Суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, а тому визнав винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та наклав на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Враховуючи наведене, посилання апелянта на незаконність постанови судді є непереконливими.

Порушень норм процесуального або матеріального права не було встановлено під час перегляду, постанова суду є законною та обґрунтованою і такою, що відповідає фактичним обставинам справи.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст.ст. 293, 294 Кодексу України про Адміністративні Правопорушення, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Малиновського районного суду м.Одеси від 16 березня 2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя

Одеського апеляційного суду Т.В. Цюра