н/п 3/174/101/2020
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

24 квітня 2020 року м.Вільногірськ

Суддя Вільногірського міського суду Дніпропетровської області Борцова А.А., розглянувши матеріали, які надійшли з Вільногірського ВП Жовтоводського ВП ГУНП в Дніпропетровській області про притягнення до адміністративної відповідальності по ст.44-3 КУпАП відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилася в м.Вільногірську Дніпропетровської області, громадянки України, мешкає АДРЕСА_1 , не працює,-

якій згідно ст.268 КУпАП роз`яснені її права та обов`язки,-

В С Т А Н О В И В:

Згідно з протоколом серії АПР18 284876 від 06.04.2020 року, 06.04.2020 р. о 14.40 год., по АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 , будучи особою, що підписала інформаційну згоду на карантин (самоізоляція), покинула межі самоізоляції, які були вказані у згоді, чим порушила вимоги головного державного санітарного лікаря України МОЗ від 21 березня 2020 р. №2 та ст.20 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та підпункту 17 п.2 Постанови КМУ від 11.03.2020 р.№211.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ст.44-3 КУпАП.

ОСОБА_1 пояснила, що вона прилетіла з Чехії 27.03.2020 року, в аеропорту нею були підписані документи про самоізоляцію - інформована добровільна згода особи на проведення протиепідемічних та/або профілактичних заходів, в якій не зазначено конкретне місце, де вона повинна знаходитися, за місцем її реєстрації проживають її дитина, 2017 р.н. та батьки похилого віку, тому 28.03.2020 р. поїхала в с. Вишневе, в будинок дідуся, який в той час знаходився на стаціонарному лікуванні в лікарні після інсульту. В будинку проживала сама. Про це повідомила сімейного лікаря, поліцію не повідомляла, бо не знала про це, в документах, які підписувала, про таке не зазначено.

Вислухавши ОСОБА_1 , дослідивши письмові матеріали справи, суддя дійшов висновку, що провадження по справі підлягає закриттю по наступним підставам.

Так, відповідно до ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, що сформульована у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), згідно яких «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом».

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 10 вересня 2013 року (справа № 21-183а13), також аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 25 листопада 2014 року у справі № 21-519а14.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Згідно ст.254 КУпАП, про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовими особами, складання протоколу є процесуальною дією суб`єкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення.

Обов`язок щодо збирання доказів, відповідно ст.251 КУпАП, покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

Статтею 44-3 КУпАП передбачено, що відповідальність настає за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Стаття 44-3 КУпАП є бланкетною, тому серед ознак, які мають бути відображені при викладенні суті даного правопорушення, обов`язковим є наведення конкретного нормативно-правового акту, яким встановлюються відповідні правила та яких особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, не дотрималася, порушивши тим самим законодавчі приписи.

Як вказано у справах «Малофеева проти ОСОБА_2 » (рішення від 30 травня 2013 року заява № 36673/04) та «Карелін проти ОСОБА_2 » (заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року) Європейського суду з прав людини, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

За змістом вимог ст.256, ч.1 ст. 257 КУпАП, питання наявності або відсутності складу адміністративного правопорушення суд вирішує лише у межах протоколу, складеного відносно конкретної особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

На думку посадової особи, що склала протокол, нормами нормативно-правових актів, яких особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, не дотрималася, є: вимоги головного державного санітарного лікаря України МОЗ від 21 березня 2020 р. №2, ст.20 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», які містять низку приписів, однак які саме з них було порушено ОСОБА_1 не вказано.

Відповідно до ст.20 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», особи, які хворіють на інфекційні хвороби чи є бактеріоносіями, зобов`язані: вживати рекомендованих медичними працівниками заходів для запобігання поширенню інфекційних хвороб; виконувати вимоги та рекомендації медичних працівників щодо порядку та умов лікування, додержуватися режиму роботи закладів охорони здоров`я та наукових установ, у яких вони лікуються; проходити у встановлені строки необхідні медичні огляди та обстеження.

Таким чином, ст.20 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» встановлено обов`язки осіб, які хворіють на інфекційні хвороби чи є бактеріоносіями, однак будь-яких даних про те, що ОСОБА_1 відноситься до цієї категорії осіб, матеріали справи не містять.

Також, протокол про адміністративне правопорушення не містить посилання на те, які саме вимоги головного державного санітарного лікаря України МОЗ від 21 березня 2020 р. №2 було порушено ОСОБА_1 .

Крім того, у протоколі зазначено, що ОСОБА_1 також було порушено вимоги підпункту 17 п.2 Постанови КМУ від 11.03.2020 р. №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID НОМЕР_1 , спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (зі змінами), згідно якої забороняється з 00 год. 01 хв. 17 березня 2020 р. до 11 травня 2020 р., самовільно залишати місця обсервації (ізоляції).

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів того, що місцем обсервації є саме місце реєстрації ОСОБА_1 , а згідно наданої нею в судовому засіданні інформованої згоди на карантин (самоізоляцію) від 27.03.2020 р., це місце ізоляції не визначено.

При таких обставинах, перебування ОСОБА_1 на самоізоляції за місцем проживання її діда у с.Вишневе П`ятихатського району Дніпропетровської області, про що вона повідомила сімейного лікаря, не являється порушенням вимог вищевказаних нормативних актів та наданих нею зобов`язань щодо самоізоляції.

Згідно зі ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до п.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, оскільки достатніх, допустимих та безсумнівних доказів вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП при обставинах, зазначених у протоколі, яким визначаються межі даного судового розгляду, суду не надано, її винуватість у вчиненні вказаного правопорушення поза розумним сумнівом не доведена, то склад правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП, в її діях відсутній, а провадження по справі підлягає закриттю.

Судовий збір стягненню з ОСОБА_1 не підлягає.

Керуючись ст.ст. 40-1, п.1 ст. 247, ст.44-3, 283, 284 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 по ст.44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення- закрити за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 цього Кодексу, особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови до Дніпровського апеляційного суду через Вільногірський міський суд Дніпропетровської області.

Суддя: підпис А.А.Борцова