Справа № 642/1180/20
Провадження № 3/642/593/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 травня 2020 року м. Харків

Суддя Ленінського районного суду м. Харкова Гримайло А.М., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла з відділу прикордонної служби «Харків» відділення ІПС «Харків-Пасажирський» Харківський прикордонний загін Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, яка мешкає та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ,

- за ч. 1 ст. 204-1 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

З протоколу про адміністративне правопорушення СхРУ № 111031 від 29 лютого 2020 року вбачається, що 29 лютого 2020 року о 09 год. 20 хв. в пункті контролю «Харків-пасажирський» під час здійснення прикордонного контролю поїзду № 95 «Москва-Кривий Ріг» у вагоні № 10, ОСОБА_1 намагалася незаконно перетнути державний кордон України по закордонному паспорту гр. Російської Федерації на своє ім`я, ( РФ 653297277 від 03.12.2015 УФМС 991), чим порушила вимоги ст. 3 ЗУ «Про порядок виїзду з України і виїзду в Україну громадян України» та ст. 2 Постанови КМУ № 57 «Про затвердження правил перетинання державного кордону України», тобто вчинила адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.204-1 КУпАП.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явилася, повідомлялась судом належним чином, в матеріалах справи міститься заява з проханням розглядати справу без її участі.

Відповідно до ч.2 ст.268 КУпАП, при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачених ст. 204-1 КУпАП, присутність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, не є обов`язковою, у зв`язку з чим суддя розглядає справу у відсутності правопорушника.

У рішенні Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про необхідність закриття провадження у справі, виходячи з наступного.

Згідно з положеннями ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасно, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративне правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно принципів Європейської Конвенції "Про громадянство" від 06 листопада 1997 року, ратифікованою Україною Законом від 20 вересня 2006 року, згідно якої Україна зобов`язалася гарантувати права громадян із множинним громадянством, зокрема, ст.17, відповідно до якої, визначаючи права та обов`язки, пов`язані із множинним громадянством: громадяни держави - учасниці, які мають інше громадянство, мають на території держави учасниці, в якій вони проживають, ті самі права та обов`язки, як і інші громадяни держави-учасниці.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише при наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, обов`язковими елементами якого є: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона (вина). Відсутність хоча б одного із вказаних елементів виключає склад правопорушення взагалі, а порушена справа підлягає закриттю.

У відповідності до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Частина 1 ст. 204-1 КУпАП передбачає відповідальність за перетинання або спроба перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.

У протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що ОСОБА_1 намагалася незаконно перетнути державний кордон України по закордонному паспорту гр. Російської Федерації на своє ім`я.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого статтею 204-1 КУпАП, полягає у перетинанні або спробі перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.

Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу.

Встановлено, що у протоколі не вказані правильні відомості про суть адміністративного правопорушення у зіставленні з наявними ознаками правопорушення, передбаченого у диспозиції ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, та всупереч вимог ст. 256 КУпАП не розкрито суть адміністративного правопорушення, вчиненого ОСОБА_1 .

Зокрема, відповідно до ст. 12 Закону України «Про державний кордон України» пропуск осіб, які перетинають державний кордон України, здійснюється органами Державної прикордонної служби України за дійсними документами на право в`їзду на територію України або виїзду з України.

Частинами 2 та 3 ст. 6 Закону України «Про прикордонний контроль», від 05.11.2009 року за №1710-VI, який визначає умови перетинання державного кордону України, передбачено, що початком здійснення прикордонного контролю, зокрема, особи, є момент подання особою паспортного, інших визначених законодавством документів для перевірки уповноваженій службовій особі Державної прикордонної служби України. Пропуск осіб через державний кордон здійснюється уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України за дійсними паспортними документами, а у передбачених законодавством України випадках також за іншими документами.

Відповідно до положень ст. 7 вищенаведеного Закону паспортні та інші документи громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон, перевіряються уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України з метою встановлення їх дійсності та приналежності відповідній особі. При цьому з`ясовується наявність або відсутність підстав для тимчасової відмови особі у перетинанні державного кордону. У ході перевірки документів уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України використовують технічні засоби контролю для пошуку ознак підробки у документах, здійснюють пошук необхідної інформації у базах даних Державної прикордонної служби України, а також за результатами оцінки ризиків проводять опитування осіб, які прямують через державний кордон.

Крім того, за п. 14 ч. 1 ст. 1 вказаного закону перевірка документів - дослідження уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України паспортного та інших документів фізичних осіб, які перетинають державний кордон, з метою встановлення їх дійсності та приналежності відповідній особі, а також дослідження за результатами оцінки ризиків документів, що стосуються транспортних засобів, вантажів.

Відтак, кожна особа при проходженні паспортного контролю самостійно надає органам Державної прикордонної служби України документ, який надає їй право на перетин державного кордону України. У зв`язку з чим саме цей документ і підлягає перевірці працівниками прикордонної служби з метою встановлення його дійсності та приналежності відповідній особі.

Однак, у протоколі про адміністративне правопорушення не наведено та матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження невідповідності документу ( паспорту гр. України), за яким перетнула державний кордон ОСОБА_1 , не наведено жодного доказу на підтвердження недійсності даного документу, чи доказів на підтвердження того, що даний документ містить ознаки фальшування, часткової підробки чи містить недостовірні відомості про особу ОСОБА_1 , відповідно до приписів ст.ст. 8, 12 Закону України «Про державний кордон України» та диспозиції ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.

Крім того, згідно ст. 3 ЗУ «Про порядок виїзду з України і виїзду в Україну громадян України» перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України після пред`явлення одного з документів, зазначених у статті 2 цього Закону.

Правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України.

Відповідно до п. 2 постанови Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995 року «Про порядок перетину Державного кордону України громадянами України» перетинання громадянами України державного кордону здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю, якщо інше не передбачено законом, за одним з таких документів, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну: 1) паспорт громадянина України для виїзду за кордон; 2) дипломатичний паспорт; 3) службовий паспорт; 4) проїзний документ дитини; 5) посвідчення особи моряка; 6) посвідчення члена екіпажу.

З аналізу об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 204-1 КУпАП, слідує, що відповідальність за ч. 1 ст. 204-1 КУпАП настає при перетинанні або спробі перетинання кордону особою без відповідних документів або за документами, що містять недостовірні відомості про особу.

У розумінні п. 12 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про прикордонний контроль» паспортний документ - виданий уповноваженими державними органами України чи іншої держави або статутними організаціями ООН документ, що підтверджує громадянство, посвідчує особу пред`явника, дає право на в`їзд або виїзд з держави і визнаний Україною.

Положення п.1 ст.2 Закону України «Про громадянство України» у тій її частині, що громадяни України, які набули громадянства іншої держави у правових відносинах з Україною залишаються лише громадянами України, автоматично не призводить до недійсності документів, виданих в установленому законом порядку іншою державою.

Встановлено, що ОСОБА_1 має подвійне громадянство: України та Російської Федерації, у зв`язку із цим, володіє двома паспортами цих Держав, які були у неї в наявності, на момент перетину кордону. У відносинах з Україною вона залишається громадянкою України, однак, при цьому є і громадянкою Російської Федерації. Для паспортного контролю при в`їзді на територію України пред`явила паспорт громадянки Російської Федерації, який є офіційним документом, і наділяє її відповідними правами.

Пред`явлений ОСОБА_1 паспорт є дійсним, не містить жодних недостовірних відомостей, а отже не відповідає критеріям, визначених ст.204-1 КУпАП. Водночас, вбачаючи в її діях порушення вимог Законів України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» та Закону України «Про громадянство України» через непред`явлення відповідного документа - паспорта громадянки Українки, при проходженні паспортного контролю, першій не було відмовлено у перетині державного кордону України по паспорту громадянки Російської Федерації.

Незважаючи на принцип єдиного громадянства (п.1 ч.1 Закону України «Про громадянство»), відповідальність за отримання громадянином України - громадянства (підданства) іншої держави та правових наслідків в такому випадку для громадянина України чинним законодавством не передбачено.

ОСОБА_1 при виїзді з Російської Федерації в пункті контролю пред`явила паспорт, який містив в собі усі необхідні реквізити і дані, при цьому доказів про те, що вказаний документ містив часткову підробку або недостовірні відомості про особу в матеріалах справи відсутні.

Тобто, ОСОБА_1 , яка пред`явила дійсний паспорт громадянки Російської Федерації, який, як вона вважала, є самостійною, законною та достатньою підставою для перетину державного кордону, що свідчить про відсутність в її діях умислу на вчинення даного правопорушення, фактично притягнуто до відповідальності за наявність подвійного громадянства, що не може вважатись порушенням правил та порядку перетину Державного кордону України.

Статтею 62 Конституції України встановлено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь. За змістом цієї норми на особу не може бути покладений і обов`язок доводити свою невинуватість в учиненні адміністративного правопорушення.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставини в справі відсутні належні докази, які б підтверджували наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, а тому провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 204-1 ч.1, 247 п. 1, 251, 252, 283 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 204-1 КУпАП закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч.5 ст.7 та ч.1 ст.287 КУпАП.

Суддя А.М.Гримайло