Справа № 417/1160/20
Провадження № 33/810/241/20
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Сєвєродонецьк 18 грудня 2020 року

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справах Луганського апеляційного суду Люклянчук В.Ф., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Марківського районного суду Луганської області від 10 листопада 2020 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 44-3 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 гривень

ВСТАНОВИВ

З постанови судді вбачається, що 19 жовтня 2020 року о 11.40 годині в с. Кабичівка по вул. Покровська, 46В, Марківського району, Луганської області, в магазині «Салют», власником якого є ОСОБА_1 , було встановлено, що в санвузлі відсутнє рідке мило та паперові рушники, використовувались багаторазові рушники, чим було порушено вимоги п. 8 Тимчасових рекомендацій щодо організації протиепідемічних заходів при торгівлі продовольчими (окрім ринків) та непродовольчими товарами на період карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), затверджених постановою Головного державного санітарного лікаря України № 17 від 09 травня 2020 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову та звільнити його від відповідальності, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Вважає, що адміністративне стягнення не відповідає вимогам законодавства, матеріалам та обставинам вправи. Зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення у відношенні нього було складено за відсутністю свідків. Також у протоколі немає відомостей щодо технічного пристрою та його номеру, яким здійснювалася відеофіксація правопорушення. З посиланням на ст. 251 КУпАП, вказує що відеозапис, поданий поліцією не може вважатися належним доказом у зв`язку з тим, що дана постанова про притягнення до адміністративної відповідальності не містить посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеофіксацію правопорушення. Визнання правопорушником вини під час судового засідання у вчиненні адміністративного правопорушення, також, не може бути достатнім доказом за відсутністю належних доказів.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , який підтримав вимоги апеляційної скарги, пославшись на її доводи, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить до таких висновків.

Відповідно до вимог ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно з ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Стаття 43-3 КУпАП передбачає накладення адміністративного стягнення за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Згідно з ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставі і в порядку, встановлених цим законом.

У відповідності до ст.256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначається, зокрема, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення.

Стаття 43-3 КУпАП є бланкетною, тобто такою, що не називаючи конкретних ознак правопорушення або називаючи лише їх частину, відсилає для встановлення змісту ознак правопорушення до інших нормативних актів, які не є законами про адміністративну відповідальність, а тому у протоколі про адміністративне правопорушення має бути зазначена відповідна стаття певного нормативного акту (частина, пункт) та має бути викладено їх зміст.

Проте в протоколі про адміністративне правопорушення відсутнє посилання на такий акт законодавства.

Протокол про адміністративне правопорушення та постанова судді містить вказівку на порушення вимог постанови Головного державного санітарного лікаря України № 17 від 09 травня 2020 року, якою затверджені Тимчасові рекомендацій щодо організації протиепідемічних заходів при торгівлі продовольчими (окрім ринків) та непродовольчими товарами на період карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).

Апеляційний суд вважає, що ця постанова Головного державного санітарного лікаря України не є актом законодавства в розумінні статей 57, 177 Конституції України чи рішенням органу місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Заразом необхідно виходити з того, що рекомендації не можуть визначити обов`язки громадян, через те що вони містять характер порад, напучування тощо.

З урахуванням наведеного, апеляційним судом встановлено, що ст. 44-3 КпАП не передбачає адміністративної відповідальності за порушення Постанови Головного державного санітарного лікаря України № 17 від 09 травня 2020 року Про затвердження Тимчасові рекомендацій щодо організації протиепідемічних заходів при торгівлі продовольчими (окрім ринків) та непродовольчими товарами на період карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).

Тобто, в протоколі про адміністративне правопорушення не вказане правильне посилання на конкретну норму закону щодо дотримання вимог в умовах карантину, що є обов`язковою складовою об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП, що прямо суперечить принципу правової визначеності.

Водночас постанова судді містить посилання на Закон України "Про захист населення від інфекційних хвороб" та інші акти законодавства, тим самим суддя порушив ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Окрім того, постанова судді не відповідає ст. 7 Конвенції, котра декларує, що нікого не може бути визнано винним у вчиненні будь-якого кримінального правопорушення на підставі будь-якої дії чи бездіяльності, яка на час її вчинення не становила кримінального правопорушення згідно з національним законом або міжнародним правом.

При цьому відповідно до практики ЄСПЛ справи про адміністративні правопорушення за своєю суттю є кримінальною, мають кримінальний характер та повністю підпадають під гарантії статті 6 Конвенції (справа «Лучанінова проти України»).

Суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції.

За таких обставин, з урахуванням встановлення апеляційним судом невідповідності протоколу про адміністративне правопорушення вимог ст. 256 КУпАП, оскільки в ньому не зазначений нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення, в діях ОСОБА_1 відсутні ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 43-3 КУпАП, тому апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 247, ст. 294 КУпАП

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову судді Марківського районного суду Луганської області від 10 листопада 2020 року про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за ст. 44-3 КУпАП - скасувати.

Закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В.Ф. Люклянчук