Справа № 3/593/627/2020
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Бережанський районний суд Тернопільської області

"09" грудня 2020 р. м.Бережани Тернопільської області

Суддя Бережанського районного суду Тернопільської області Німко Н.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Бережани Тернопільської області матеріали, які надійшли від Бережанського ВП ГУ Національної поліції України в Тернопільській області про притягнення до адміністративної відповідальності за ст.44-3 КУпАП ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Жуків Бережанського району Тернопільської області, гр.України, українця, з середньою освітою, одруженого, утриманців немає, працюючого водієм в ТОВ «Бережаниавтотранс», проживаючого по АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності протягом року не притягувався,-

ВСТАНОВИВ :

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ №400048 від 24 листопада 2020 року «24.11.2020 р. о 16:25 год. гр. ОСОБА_1 будучи водієм автобуса, який рухався за маршрутом Бережани-Вербів, здійснював регулярні перевезення пасажирів кількості більшій, ніж кількість місць для сидіння, так як згідно реєстраційного документу автобуса БАЗ А 079.04 д.н.з. НОМЕР_1 кількість місць для сидіння становить 8 місць, а водій перевозив 32 пасажири, чим порушив п.10 п.п.9 Постанови КМУ №641 від 22.07.2020 року зі змінами та доповненнями».

У судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП не визнав, пояснив, що письмові пояснення, які є в матеріалах справи записані працівником поліції, а ним тільки поставлено підпис, як просили працівники поліції задля економії часу. Просив не притягувати його до адміністративної відповідальності у зв`язку з відсутністю в його діях складу правопорушення, оскільки він виконував свої трудові обов`язки з метою отримання заробітної плати, скільки тоді було в салоні пасажирів він не пригадує.

Відповідно до ч.1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з ч.1,2 ст. 7 та ст. 245 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі додержання принципу законності; завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 252 КУпАП висновок про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення має бути зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності.

Стаття 62 Конституції України зазначає, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

До матеріалів справи не додано реєстраційного документу на автобус БАЗ А 079.04 д.н.з. НОМЕР_1 , із якого можна було б встановити кількість сидячих місць у даному транспортному засобі.

Фототаблиця, яка є в матеріалах справи не може вважатися належним та допустимим доказом у справі, оскільки не містить відомостей про час та місце вчинення правопорушення, особу правопорушника, належність саме цієї фототаблиці до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ №400048 від 24 листопада 2020 року. Окрім цього, у згаданому протоколі вказано, що ОСОБА_1 здійснював регулярні перевезення за маршрутом «Бережани-Вербів», а на фототаблиці зображено транспортний засіб із інформацією про маршрут «Лісники-Мікрон».

Суд констатує, що в матеріалах справи відсутні будь-які інші докази вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП, яке описане у фабулі вказаного вище протоколу про адмінправопорушення.

Окрім наведеного вище, відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільний перевізник - це фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; автобусний маршрут міжміський це автобусний маршрут, який з`єднує населені пункти і протяжність якого перевищує 50 км; нерегулярні перевезення пасажирів автомобільним транспортом - це перевезення пасажирів автобусом, замовленим юридичною або фізичною особою з укладанням письмового договору на кожну послугу, в якому визначають маршрут руху, дату та час перевезень, інші умови перевезень та форму оплати послуги, або перевезення за власний кошт; регулярні перевезення пасажирів автомобільним транспортом - це перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування за умовами, визначеними паспортом маршруту, затвердженим в установленому порядку органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування або уповноваженими органами Договірних Сторін у разі міжнародних перевезень. Визначення транспорту міжобласного сполучення у вказаному Законі немає.

Згідно з ч.1 ст. 5 Закону України «Про транспорт» відносини підприємств транспорту загального користування з центральними та місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування будуються на основі податків, податкових пільг, встановлених нормативів та інших економічних засобів відповідно до чинного законодавства України.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. НормиКонституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно з ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Ст. 33 Конституції України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування.

Згідно з ст. 42 Конституції України кожен має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом. Підприємницька діяльність депутатів, посадових і службових осіб органів державної влади та органів місцевого самоврядування обмежується законом. Держава забезпечує захист конкуренції у підприємницькій діяльності. Не допускаються зловживання монопольним становищем на ринку, неправомірне обмеження конкуренції та недобросовісна конкуренція. Види і межі монополії визначаються законом. Держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Використання примусової праці забороняється. Не вважається примусовою працею військова або альтернативна (невійськова) служба, а також робота чи служба, яка виконується особою за вироком чи іншим рішенням суду або відповідно до законів про воєнний і про надзвичайний стан. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Використання праці жінок і неповнолітніх на небезпечних для їхнього здоров`я роботах забороняється. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно з ч.1 ст.1 Закону України «Про підприємництво» підприємництво - це безпосередня самостійна, систематична, на власний ризик діяльність по виробництву продукції, виконанню робіт, наданню послуг з метою отримання прибутку, яка здійснюється фізичними та юридичними особами, зареєстрованими як суб`єкти підприємницької діяльності у порядку, встановленому законодавством.

Ст. 3 Закону України «Про підприємництво» встановлено, що підприємці мають право без обмежень приймати рішення і здійснювати самостійно будь-яку діяльність, що не суперечить чинному законодавству. Особливості регулювання окремих видів підприємництва встановлюються законодавством України. Перелік видів діяльності, підприємництво в яких не застосовується у зв`язку з підвищеними вимогами до безпеки робіт та необхідністю централізації функцій управління, встановлюється Верховною Радою України.

Відповідно до ч.3 ст. 5 Закону України «Про автомобільний транспорт» державне регулювання та контроль у сфері автомобільного транспорту реалізується шляхом проведення центральними та місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування економічної, тарифної, науково-технічної та соціальної політики, ліцензування, стандартизації та сертифікації на автомобільному транспорті, задоволення потреб автомобільного транспорту в паливно-енергетичних і матеріально-технічних ресурсах і транспортних засобах.

Виходячи з наведеного, право автомобільного перевізника на здійснення регулярних та нерегулярних перевезень пасажирів автомобільним транспортом у міжміському сполученні може бути встановлено лише законом.

Ст. 64 Конституції України встановлено, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.

Таким чином, обмеження конституційного права на підприємництво та на працю, які передбачено ст. 42, 43 Конституції України, які виходячи з положень ст. 64 Конституції України, можуть бути обмежені законом та в умовах воєнного або надзвичайного стану, із зазначенням строку дії цього обмеження.

На території України не введено воєнний або надзвичайний стан, а отже обмеження права на перевезення пасажирів на міжміському автобусному маршруті, суперечить Конституції України.

Таким чином, враховуючи положення ст. 62 Конституції України, відповідно до яких, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, а також відсутність в матеріалах адміністративної справи належних та допустимих доказів вчинення громадянином ОСОБА_1 інкримінованого протиправного діяння, суд приходить до висновку про недоведеність, а відтак відсутність в діях останнього події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП, а тому справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КупАП.

Враховуючи обставини правопорушення та керуючись ст. ст.8, 19, 33, 42, 43, 64 Конституції України, ст. ст.7, 9, 44-3, 245, 254, 247,279, 283, 284 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ :

Закрити провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст.44-3 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 цього Кодексу.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Тернопільського апеляційного суду через Бережанський районний суд Тернопільської області.

Суддя Бережанського районного

суду Тернопільської області Н.П. Німко