Номер провадження 3/521/381/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2020 року м. Одеса

Суддя Малиновського районного суду м. Одеси Морозова І.В, за участю:

секретаря Несвіти А.С.,

представника Одеської митниці Держмитслужби Ковташа Д.М.,

особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

захисника Свистули Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу, що надійшла з Одеської митниці Держмитслужби, про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який народився у м. Ізмаїл Одеської області, має вищу освіту, працює за контрактом, одружений, має на утриманні малорілтню дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , не судимий, зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , проживає за адресою АДРЕСА_2 , картка платника податків № НОМЕР_1 ,

- за ст. 471 Митного Кодексу України,

В С Т А Н О В И Л А :

05.11.2019 року о 10 годині ОСОБА_2 , який прибув в Україну літаком «В-738» б/н ТС-JVA авіакомпанії «Турецькі авіалінії», рейсом № 465 сполученням «Стамбул-Одеса», у оглядовому залі «Приліт» Міжнародного аеропорту «Одеса» в зоні діяльності митного посту «Міжнародний аеропорт «Одеса» Одеської митниці ДФС проходив митний контроль.

Формою проходження митного контролю ОСОБА_2 обрав проходження через зону (коридор) спрощеного митного контролю («зелений коридор»), що належним чином інформаційно обладнана, тим самим шляхом вчинення дій заявив про відсутність у нього товарів, які під час переміщення через митний кордон України громадянами підлягають обов`язковому письмовому декларуванню, а також на переміщення яких через митний кордон України встановлено заборони або обмеження.

Після перетину ОСОБА_2 білої лінії, що позначає закінчення «зеленого коридору», на вимогу інспектора митниці пред`явити наявні у нього валютні цінності, він надав наявну у нього валюту, яку він переміщував через митний кордон України. Після перерахунку валюти було встановлено, що загальна сума перевищує обмежену Національним Банком України норму (еквівалент 10000 евро) та складає 15950 доларів США.

Відповідно до Інструкції про Порядок переміщення готівки і банківських металів через митний контроль України, затвердженої Постановою Національного банку України від 27.05.2008 року № 148 (зі змінами, внесеними Постановою Національного банку України від 25.07.2012 року № 312), фізична особа-нерезидент має право вивозити за межі України готівку в сумі, що перевищує в еквіваленті 10 000 євро, за умови письмового декларування митному органу в повному обсязі та за наявності документів, що підтверджують зняття готівки з рахунків у банках (фінансових установах), виключно на ту суму, що перевищує в еквіваленті 10 000 євро.

Своїми діями ОСОБА_2 порушив встановлений порядок проходження митного контролю в зонах (коридорах) спрощеного митного контролю, оскільки він формою проходження митного контролю обрав проходження через «зелений» коридор, та у нього під час проведення митного контролю було виявлено іноземну валюту в сумі 15950 доларів США, що перевищує встановлені законодавством України обмеження для переміщення через митний кордон України по «зеленому коридору». Сума готівкової валюти в еквіваленті 10 000 євро, що мав при собі ОСОБА_2 , пропущено через митний кордон України, затримано 4800 доларів США та передано в касу Одеської митниці ДФС.

За курсом Національного банку України вартість безпосередніх предметів порушення митних правил (4800 доларів США) складає 119030,50 грн.

В судовому засіданні представник митниці висловив думку, що вважає протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 складним правильно, а також що його вина підтверджується зібраними у справі доказами.

ОСОБА_2 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення визнав. Він пояснив, що працює за контрактом в організації, що розташована в ОАЕ. Кошти, які він перевозив через кордон є його легальним заробітком, що підтверджується відповідною довідкою. Оскільки таку значну суму ввозив в Україну вперше, то не знав, що необхідно декларувати суму, яка перевищую 10000 євро. Він не мав наміру приховувати валюту від працівників митниці, тому на запитання інспектора про наявність валюти одразу назвав суму, яку перевозив з собою. Заробіток, отриманий від трудової діяльності, є його єдиним доходом. Він мав намір витратити кошти на придбання житла для своєї сім`ї. Тому конфіскація вилучених грошей буде занадто обтяжливим стягнення для нього, і він просить його не застосовувати.

Захисник в судовому засіданні підтримала позицію ОСОБА_2 , в письмових запереченнях на протокол про порушення митних правил навела практику Європейського суду з прав людини щодо конфіскації майна, а також практику судів України в аналогічних справах. Зокрема, вона зазначила, що сума вилученої валюти є значною для ОСОБА_2 , а шкода, яку він міг завдати незначна, держава не зазнала збитків внаслідок невнесення відомостей до митної декларації.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд встановив, що вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, окрім його показань, також підтверджується наявними доказами:

- протоколом по справі про порушення митних правил;

- доповідною запискою інспектора митниці;

- поясненнями працівника аеропорту Швидкої О.М., яка підтвердила, що 05.11.2019 року була запрошені інспектором митниці та в її присутності ОСОБА_2 пред`явив інспектору гроші в сумі 15950 доларів США, після чого було складено протокол про порушення митних правил;

- копією паспорта громадянина України ОСОБА_3 ;

- описом предметів (валютних цінностей у вигляді 4800 доларів США), затриманих у ОСОБА_2 .

Дослідивши матеріали справи, вислухавши думку учасників провадження, суд вважає, що ОСОБА_2 підлягає притягненню до адміністративної відповідальності за ст. 471 МК України за кваліфікуючими ознаками: порушення встановленого порядку проходження митного контролю в зонах (коридорах) спрощеного митного контролю, тобто переміщення через митний кордон України особою, яка формою проходження митного контролю обрала проходження (проїзд) через «зелений коридор», товарів (валютних цінностей) переміщення, яких через митний кордон обмежено.

Що стосується адміністративного стягнення, яке підлягає застосуванню, то суд виходить з наступного.

При визначені адміністративного стягнення, якому підлягає правопорушник, суд враховує ступінь суспільної небезпеки правопорушення, ступінь провини, ставлення до вчиненого, його майновий стан, а також обставини, які пом`якшують відповідальність, а саме те, що особа вперше притягується до адміністративної відповідальності, щире каяття.

Санкцією ст. 471 МК України передбачено стягнення штрафу з конфіскацією товарів, якщо вони були безпосередніми предметами правопорушення, та переміщення яких через кордон заборонено або обмежено законодавством України.

Відповідно до ч. 3 ст. 197 МК України обмеження щодо ввезення на митну територію України та вивезення за межі митної території України валютних цінностей, а також порядок переміщення їх через митний кордон України, у тому числі особливості декларування валютних цінностей (зокрема, визначення граничних сум валютних цінностей, які підлягають письмовому або усному декларуванню), можуть встановлюватися Національним банком України.

Згідно з Положенням про транскордонне переміщення валютних цінностей, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 02.01.2019 № 3, з 07.02.2019 фізична особа має право ввозити/пересилати в Україну та вивозити/пересилати за межі України готівкову валюту і банківські метали (враховуючи монети, що віднесені до банківських металів) в сумі/вартістю, що не перевищує в еквіваленті 10000 євро, без письмового декларування митному органу. Транскордонне переміщення фізичною особою готівкової валюти і банківських металів в сумі/вартістю, що дорівнює або перевищує в еквіваленті 10000 євро, здійснюється на умовах письмового декларування митному органу в повному обсязі.

Таким чином, валютні цінності, які переміщував ОСОБА_2 , є товарами, переміщення яких через митний кордон України обмежене, а сума валюти, що перевищує 10000 євро, має підлягати конфіскації.

Разом з тим, вирішуючи вказане питання у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), як джерело права.

Стаття 1 Протоколу №1 до Європейської Конвенції не обмежує право держави вводити в дію закони, які вона вважає необхідними для забезпечення контролю за користуванням майном або для забезпечення сплати податків, зборів або штрафів, тобто регулювати на законодавчому різні випадки, за наявності яких, особа може бути позбавлена своєї власності, є правом держави.

Судова практика у справах даної категорії в Україні, в тому числі Одеському апеляційному суді (Апеляційному суді Одеської області), не була однозначною, адже її аналіз показує, що судами у аналогічних випадках приймалися рішення як про конфіскацію валютних цінностей, так і про відмову у такій конфіскації.

Натомість, судом приймається до уваги рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Садоча проти України» від 11.07.2019 року, яке ухвалене саме на підставі розгляду даної категорії справ.

Зокрема, у п. 25 зазначеного рішенні Європейський Суд з правлюдини констатував, що зобов`язання декларувати на митниці грошову суму, що перевищує 10000 євро, викладено у Інструкції, прийнятій Національним банком України. Компетенція Національного банку з цього питання була згадана в ст. 97 Митного кодексу. Суд вважає, що відповідні правила були сформульовані з достатньою точністю і, таким чином, задовольнили якісну вимогу передбачуваності. Суд зазначає також, що, згідно з українською законодавчою базою даних, доступною на веб-сайті українського парламенту, Інструкцію було опубліковано в Офіційному віснику України №43 від 23.06.2008 і таким чином було забезпечено доступ громадськості до змісту цього документа. Той факт, що Постанова Національного банку, який затвердив Інструкцію, не була законом у формальному сенсі, не змінює вищезгадану оцінку, оскільки поняття закону, передбачене Конвенцією, також має автономне значення, яке може включати підзаконні акти. Тому Суд переконаний, що втручання у право власності заявника було засноване на законі, як того вимагає стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції.

Вирішуючи питання, чи було завдяки втручанню забезпечено необхідний справедливий баланс між захистом права власності та вимогами загального інтересу суспільства, враховуючи свободу розсуду, що надається державі відповідачу у цій сфері, відповідно до п. 27 зазначеного рішення, суд визнав, що необхідний баланс не буде досягнуто, якщо відповідний власник майна буде змушений нести «особистий та надмірний тягар». До того ж, незважаючи на те, що другий абзац статті 1 Протоколу № 1 не містить чітких процесуальних вимог, Суд повинен розглянути питання про те, чи загалом надавав судовий розгляд заявнику розумну можливість звернутися з його справою до компетентних органів для того, щоб вони могли встановити справедливий баланс між відповідними конкуруючими інтересами.

При цьому, п.п. 30-32 згаданого рішення передбачає, що немає жодних ознак того, що він навмисно прагнув обійти митні правила. Уряд не заперечував, що заявник не заперечував під час перевірки безпеки, що він має готівку. Той факт, що українська влада не порушила кримінальну справу проти заявника, також свідчить про те, що вони визнали відсутність намірів обманювати їх з боку заявника і що, застосовуючи до нього конфіскацію, органи влади не намагалися запобігти будь-яким іншим незаконним діям, такі як відмивання грошей, торгівля наркотиками, фінансування тероризму або ухилення від сплати податків. Гроші, які перевозив заявник, були отримані на законних підставах, і йому було дозволено вивезти їх з України, якби він заявив про це митним органам. Звідси випливає, що єдиною незаконною (але не кримінальною) поведінкою, у якій можна було б звинуватити його, була його нездатність подати митним органам письмову заяву про те, що він перевозив таку суму грошей через кордон.

Суд наполягає на тому, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення, а санкція тяжкості правопорушення, для покарання за який вона призначається, - у цій справі, невиконання вимоги щодо декларування.

Справді, конфіскована сума була значною для заявника. Проте, немає жодних доказів того, що заявник міг би завдати будь-якої серйозної шкоди державі: він не ухилявся від сплати митних зборів або будь-яких інших зборів і не завдав будь-яку іншу майнову шкоду державі, тому, на думку Суду, конфіскація всієї не задекларованої суми грошей наклала на заявника індивідуальний та надмірний тягар і була непропорційною до вчиненого правопорушення. Отже, було порушено статтю 1 Першого протоколу до Конвенції.

Системний аналіз наведеного рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Садоча проти України» від 11.07.2019 року показує, що ця справи по суті є ідентичною тій справі, що розглядається відносно ОСОБА_2 , а отже, рішення національного суду має відповідати правовій позиції рішення Європейського Суду з прав людини.

Так, ОСОБА_2 були надані документи, які підтверджують легальність коштів, які він перевозив через митний кордон України, а саме: довідка про отримання заробітної плати, закордонний паспорт.

Окрім того, в судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_2 не заперечував під час перевірки при перетині кордону, що він має готівку, не приховував її, та добровільно надав представникам митних органів.

Той факт, що відносно ОСОБА_2 не було відкрито кримінальних проваджень, раніше до адміністративної відповідальності він не притягувався, також свідчить про відсутністьу ОСОБА_2 намірів обманювати органи державної владиі. Також вказаний факт доводить, що представники митних органів не намагалися запобігти будь-яким іншим незаконним діям ОСОБА_2 , зокрема, таким, як відмивання грошей, торгівля наркотиками, фінансування тероризму або ухилення від сплати податків.

Суд вважає, що митними органами не надано доказів того, що ОСОБА_2 міг би завдати будь-якої серйозної шкоди державі: він не ухилялася від сплати митних зборів або будь-яких інших зборів і не завдав будь-яку іншу майнову шкоду державі. До того ж він вперше притягується до адміністративної відповідальності. Тому, на думку суду, конфіскація всієї не задекларованої суми грошей могла накласти на нього індивідуальний та надмірний тягар і була б непропорційною до вчиненого правопорушення, що, як наслідок, порушило б статтю 1 Першого протоколу до Конвенції.

Тому суд дійшов до висновку про не застосування до ОСОБА_2 додаткового стягнення в вигляді конфіскації вилучених грошових коштів.

Керуючись ст.ст. 7, 280, 285, 294 КУпАП, ст.ст. 197, 465, 471, 527, 528, 529 МК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 визнати винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України, та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700 (одна тисяча сімсот) гривень на користь держави, без конфіскації вилучених грошових коштів.

Валюту, вилучену згідно протоколу про порушення митних правил №2950/50000/19 у розмірі 4800 (чотири тисячі вісімсот) доларів США повернути ОСОБА_2 у встановленому законом порядку.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 420 (чотириста двадцять) грн. 40 коп.

Постанова суду (судді) у справі про порушення митних правил може бути оскаржена особою, стосовно якої вона винесена, представником такої особи або митним органом, який здійснював провадження у цій справі, протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя І.В.Морозова