ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 654/3512/19 Головуючий в І інстанції: Сіянко В.М.
Провадження №33/819/34/20 Доповідач: Литвиненко І.І.
Категорія: ст.124 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2020 року м.Херсон

Суддя Херсонського апеляційного суду Литвиненко І.І. при секретарі Джига С.Е., за участю скаржника ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні Херсонського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Голопристанського районного суду Херсонської області від 03 грудня 2019 року,

в с т а н о в и л а:

Вказаною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на шість місяців.

Згідно з постановою місцевого суду, ОСОБА_1 12 вересня 2019 року близько 21.05 год. на автодорозі Т2216 Гола Пристань-Залізний Порт, керуючи автомобілем «Chery BEAT», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , не врахував дорожню обстановку, не обрав безпечну швидкість руху і не впорався з керуванням, внаслідок чого автомобіль знесло на узбіччя з подальшим перекиданням транспортного засобу в кювет. В результаті ДТП автомобіль отримав механічні пошкодження.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.3 (б), 12.1 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП.

Не погоджуючись із вказаною постановою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, однобічне та неповне з`ясування всіх обставин справи, просить оскаржувану постанову скасувати в частині накладення на нього адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на шість місяців, замінити призначене стягнення на штраф в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму доходів громадян для працездатних осіб.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що справу розглянуто без його участі, чим порушено його право на захист.

Жодних поштових повідомлень чи повідомлень за допомогою телефонного зв`язку про дату і час судового розгляду не отримував.

До апеляційної скарги також долучено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови. Як на поважну причину пропуску строку на апеляційне оскарження ОСОБА_1 посилається на те, що справу розглянуто у його відсутність, а копію постанови отримав лише 17 грудня 2019 року.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши ОСОБА_1 та дослідивши доводи апеляційної скарги, приходжу до наступних висновків.

Розглянувши клопотання про поновлення строку, з метою забезпечення вільного доступу до правосуддя, реалізації положень Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод, суд вважає за необхідне поновити апелянту строк на апеляційне оскарження, як такий, що пропущений з поважних причин.

Відповідно до вимог ст.ст.245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Дані вимоги, судом першої інстанції були виконані в повному обсязі.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим.

Даний висновок суду підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, в їх сукупності, яким місцевим судом була надана належна оцінка, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 392625 від 12 вересня 2019 року (а.с.2), схемою до протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди (а.с.3), письмовими поясненнями ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (а.с.4-7), які підтвердили фактичні обставини справи, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення.

Крім того, будь-яких заперечень та зауважень протокол про адміністративне правопорушення складений щодо ОСОБА_1 не містить.

Апеляційний суд вважає, що оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суддя вірно встановив фактичні обставини ДТП і дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 допустив порушення вимог п.п. 2.3.б та 12.1 ПДР України, які призвели до даної ДТП, оскільки водій ОСОБА_1 не врахував дорожню обстановку, не обрав безпечну швидкість руху і не впорався з керуванням, внаслідок чого автомобіль знесло на узбіччя з подальшим перекиданням транспортного засобу в кювет.

Згідно ст.256 КУпАП та вимог «Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції» затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України за № 1376 від 06.11.2015 року та ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення поряд з іншим, повинно бути чітко зазначено місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення, яка повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення зазначеним у статті КУпАП за якою складено протокол, а до протоколу повинні бути додані докази вчиненого правопорушення. При цьому суть адміністративного правопорушення має бути конкретною за змістом, викладеною з урахуванням суб`єктивних та об`єктивних ознак складу адміністративного правопорушення, передбачених ст.124 КУпАП.

Як вбачається з матеріалів справи, працівниками поліції зазначених вимог дотримано в повному обсязі.

Апеляційний суд вважає, що саме невиконання водієм ОСОБА_1 п.п.2.3.б та 12.1 ПДР України знаходиться у прямому причинному зв`язку з ДТП та наслідками, що настали у виді перекидання транспортного засобу в кювет та отримання автомобілем механічних пошкоджень.

Доводи в апеляційній скарзі ОСОБА_1 з приводу того, що його автомобіль засліпило світло фар іншого автомобіля не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та спростовуються матеріалами адміністративної справи, поясненнями свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 про те, що він не впорався з керуванням транспортним засобом.

У відповідності до ст.23 КУпАП метою адміністративного стягнення є виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

За змістом ч.2 ст.33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Вирішуючи питання про обрання виду і розміру стягнення ОСОБА_1 , суд першої інстанції керувався вимогами, передбаченими ст. 33 КУпАП, а саме прийняв до уваги дані про особу порушника, характер вчиненого правопорушення, зокрема, конкретні обставини правопорушення, а саме перебування в автомобілі, крім водія, трьох пасажирів, яким згідно наявних в матеріалах справи пояснень останніх були завдані тілесні ушкодження.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом обрано вид і розмір стягнення у відповідності до вимог ст. 33 КУпАП в межах санкції ст.124 КУпАП, за якою ОСОБА_1 визнано винним.

Підстав для скасування рішення і накладення на винного більш м`якого стягнення, як про те просить апелянт, суд не знаходить.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що ОСОБА_1 оспорює фактичні обставини щодо вчинення адміністративного правопорушення, щиро не розкаявся, та його діями заподіяно тілесні ушкодження трьом пасажирам авто.

При апеляційному перегляді, не встановлено порушень судом першої інстанції ст.ст.279, 280 КУпАП, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді, апеляційним переглядом не встановлено.

Таким чином, апеляційний суд вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

На підставі наведеного та керуючись ст. 294 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Голопристанського районного суду Херсонської області від 03 грудня 2019 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Голопристанського районного суду Херсонської області від 03 грудня 2019 року відносно ОСОБА_1 - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Херсонського

апеляційного суду (підпис) І.І.Литвиненко