Справа № 163/1981/19 Провадження №33/802/846/20 Головуючий у 1 інстанції:Чишій С. С.
Категорія:ч.1 ст.483 МК України Доповідач: Подолюк В. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2020 року місто Луцьк

Суддя Волинського апеляційного суду Подолюк В.А., за участю представника митного органу Пікалюка М.С., захисника ОСОБА_1 - Шевчука В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження постанови судді Любомльського районного суду Волинської області від 10 вересня 2020 року,

ВСТАНОВИВ:

Даною постановою судді ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , водія ФОП " ОСОБА_2 ", визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.483 МК України та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 239 140 (двісті тридцять дев`ять тисяч сто сорок) грн. з конфіскацією в дохід держави 1164 штуки предметів одягу 24 найменувань загальною вартістю 239 140 грн.

Також стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 420 грн. 40 коп., а в користь Волинської митниці Держмитслужби - 18579 грн. витрат по справі на зберігання товарів.

Так, ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за те, що він, 20.08.2019 року прямуючи через митний пост "Ягодин" Волинської митниці ДФС з України в Республіку Польща водієм автомобіля "Рено", номерний знак НОМЕР_1 , в якому на 3 палетах переміщувався вантаж 444 упаковок паперу загальною вагою 2423 кг, намагався перемістити через митний кордон з приховуванням від митного контролю 1164 штук предметів одягу 24 найменувань загальною кількістю 20 вантажних місць (поліетиленових пакетів) вартістю 239140 грн. шляхом подання митному органу як підстави їх переміщення товарно-супровідних документів (CMR № 580622, інвойс № FV/234/EU2019, польська експортна декларація MRN 19PL 301010E0683163), що в частині цих предметів одягу містили неправдиві відомості про кількість вантажних місць, чим вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.483 МК України.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням, захисник ОСОБА_1 - адвокат Шевчук В.В. 07 жовтня 2020 року подав апеляційну скаргу в якій вважає його необґрунтованим і незаконним у зв`язку з чим просить скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП, - у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ст.483 МК України.

Крім того, апелянт подав заяву в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження судового рішення, оскільки він (адвокат Шевчук В.В.) та його довіритель ( ОСОБА_1 ) не були присутніми на розгляді справи 10.09.2020 року, а копію судового рішення отримано лише 01.10.2020 року.

Перевіривши доводи поданої заяви про поновлення строку апеляційного оскарження судового рішення, заслухавши захисника ОСОБА_3 -Шевчука В.В., який заяву підтримав, думку представника митного органу Пікалюка М.С., який вважав заяву безпідставною та просив відмовити в поновленні строку на апеляційне оскарження, приходжу до наступного висновку.

Відповідно до ст.487 МК України провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Частиною 5 ст.529 МК України передбачено, що постанова суду (судді) у справі про порушення митних правил може бути оскаржена особою, стосовно якої вона винесена, представником такої особи або органом доходів і зборів, який здійснював провадження у цій справі. Порядок оскарження постанови суду (судді) у справі про порушення митних правил визначається Кодексом України про адміністративні правопорушення та іншими законами України.

Так, згідно із ч.2 ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

З матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що оскаржувана постанова судді постановлена 10 вересня 2020 року у відсутності ОСОБА_1 та його захисника Шевчука В.В. (а.с.89-92).

А отже, виходячи з положень ч.2 ст.294 КУпАП, та з врахуванням вихідного дня (20.09.20 - неділя), останній день для подачі апеляційної скарги припадав на 21 вересня 2020 року.

Апеляційна скарга до суду вперше подана лише 07 жовтня 2020 року, тобто після спливу передбаченого законом десятиденного строку на апеляційне оскарження. Дана обставина об`єктивно підтверджується відміткою штемпелем, проставленою на поштовому конверті (а.с.96-97).

В апеляційній скарзі, як на підставу поважності пропуску строку апеляційного оскарження судового рішення апелянт посилаються на те, що копію судового рішення від 10.09.2020 року отримано було 01.10.2020 року, і на його думку саме з цієї дати слід рахувати початок перебігу строку, однак таке твердження на увагу не заслуговує, оскільки за змістом ч.2 ст.294 КУпАП постанова судді оскаржується протягом десяти днів з дня її винесення, тобто перебіг строку апеляційного оскарження пов`язується саме з датою постановлення постанови, а не з будь-якою іншою, зокрема - датою отримання її копії.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 та його захисник Шевчук В.В. були обізнані про час, дату та місце розгляду справи судом першої інстанції - 10.09.2020 року (а.с.85-86), і останній у поданій до суду письмовій заяві надісланій електронною поштою (а.с.90), просив розгляд справи відкласти через його зайнятість в судовому засіданні у Восьмому апеляційному адміністративному суді, однак з цього приводу не подав жодного доказу. А тому, суд першої інстанції таку заяву захисника до уваги не взяв та розглянув справу по суті у відсутності ОСОБА_1 та його захисника Шевчука В.В., і при цьому вказав, що дата засідання 10.09.2020 року була узгоджена із захисником на попередньому судовому засіданні 03.09.2020 року.

Захисник Шевчук В.В. докази поважності неприбуття до суду першої інстанції 10.09.2020 року подав вже в ході апеляційного розгляду.

Зважаючи на це, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про можливість розглядк справи 10.09.2020 року за відсутності ОСОБА_1 та його захисника Шевчука В.В., оскільки вони були належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи, і при цьому, перший жодних клопотань про відкладення розгляду справи не подавав, а другий подаючи клопотання про відкладення, не надав суду першої інстанції відповідних доказів про неможливість прибуття в судове засідання.

Вже, після дня розгляду справи ані ОСОБА_1 , ані його захисник Шевчук В.В. не цікавилися результатами її розгляду в період з 10.09.20 - день постановлення рішення, 01.10.20 - день отримання копії судового рішення.

А тому, наведену стороною захисту обставину не можна вважати поважною підставою пропуску строку апеляційного оскарження судового рішення та відповідно такою, що дає підстави для його поновлення.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, вперше апеляційна скарга до суду подана була 07.10.2020 року без відповідного клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження судового рішення, у зв`язку з чим постановою Волинського апеляційного суду від 03.11.2020 року була повернута апелянту на підставі ч.2 ст.294 КУпАП. При цьому, заява про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення до суду надійшла 12.11.2020 року із апеляційною скаргою, яка апелянтом була подана повторно.

При цьому, слід зазначити, що Європейський Суд з прав людини в рішенні «Рябих проти Росії» зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення.

Таким чином, Європейський Суд з прав людини, рішення якого є джерелом права в Україні вважає, що поновлення судом пропущеного строку без наведення обґрунтованих причин порушує принцип правової визначеності, зокрема порушення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зважаючи на вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що заява апелянта про поновлення строку апеляційного оскарження постанови судді Любомльського районного суду від 10.09.2020 року до задоволення не підлягає, оскільки не було наведено поважних підстав пропуску такого строку у зв`язку з чим він міг бути поновлений судом.

Оскільки апеляційна скарга подана після закінчення передбаченого законом строку на апеляційне оскарження судового рішення, і при цьому, стороною захисту не було наведено поважних підстав для поновлення такого строку, то апеляційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала на підставі ч.2 ст.294 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити захиснику особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвокату Шевчуку Віктору Васильовичу у поновленні строку на апеляційне оскарження постанови судді Любомльського районного суду Волинської області від 10 вересня 2020 року.

Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Шевчука Віктора Васильовича на постанову судді Любомльського районного суду Волинської області від 10 вересня 2020 року, повернути особі, яка її подала.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського

апеляційного суду В.А. Подолюк