Справа № 462/7767/20
ПОСТАНОВА

18 грудня 2020 року суддя Залізничного районного суду м. Львова Палюх Н.М., розглянувши матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, працюючої в фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 на посаді адміністратора кафе «OMNOMNOM», зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ст.44-3 КУпАП,

встановив:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 14.11.2020 серії АА №331900, ОСОБА_1 14.11.2020 о 19.50 год. у м. Львові по вул. Кульпарківській, 200а приймала відвідувачів у кафе «OMNOMNOM», чим порушила п.15 Постанови КМУ від 22.07.2020 №641, зі змінами затвердженими Постановою КМУ від 11.11.2020 №1100, чим вчинила правопорушення, передбачене ст. 44-3 КУпАП.

Дослідивши матеріали справи, суддя прийшов до наступного висновку.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.

Згідно ст.256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Адміністративна відповідальність за ст.44-3 КУпАП настає у разі порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Диспозиція норми ст. 44-3 КУпАП є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових чи підзаконних нормативно-правових актів, які передбачають конкретні правила щодо карантину людей, а тому відсилає до інших нормативно-правових актів, у цьому випадку до постанови Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 №641, зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 11.11.2020 № 1100.

Суд вважає за необхідне звернути увагу, що пункт 15 постанова КМУ від 22.07.2020 №641 містить 6-ть окремих підпунктів.

Однак у протоколі про адміністративне правопорушення не виписана суть правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, а саме який підпункт пункту 15 постанови Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 №641, зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 11.11.2020 № 1100, ОСОБА_1 порушила. Крім цього, не надано доказів, що саме ОСОБА_1 здійснювала приймання відвідувачів даного кафе, як і не надано копії документів, на підставі яких встановлено особу ОСОБА_1 .

Зазначені недоліки даної адміністративної справи унеможливлюють прийняти правильне рішення у справі.

Відповідно до ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом та гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Європейський суд з прав людини, зокрема у рішенні від 06.09.2005 в справі «Гурепка проти України», зазначив, що з огляду на усталену прецедентну практику, в силу суворості санкції справа про адміністративне правопорушення за суттю є кримінальною, а адміністративне покарання фактично носить кримінальний характер з усіма гарантіями статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 26.06.2008, ухваленому у справі «Ващенко проти України», зазначено: «Обвинувачення для цілей п. 1 ст. 6 конвенції може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п. 51)».

У рішенні від 25.07.2000, ухваленому у справі «Маттоціа проти Італії», детальніше прописано: «Обвинувачений у скоєнні злочину має бути негайно і детально поінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення, а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь детальності інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак, у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п. «b» ч. 3 ст. 6 конвенції. Аналогічно слід оцінювати інформацію про зміни, які мали місце в обвинуваченні, включаючи зміни причини обвинувачення».

З урахуванням положень ч. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також з огляду на практику Європейського суду з прав людини у справах «Малофєєва проти Росії» рішення від 30.05.2013 заява № 36673/04 та «Карелін проти Росії» заява № 926/08 рішення від 20.08 вересня 2016 року у випадку коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення суд не має права самостійно редагувати її.

При цьому, питання складання протоколу про адміністративне правопорушення передбачене ст.254 КУпАП.

Відповідно до п. 7 Розділу 2 Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 06 листопада 2015 року № 1376, не допускаються закреслення чи виправлення відомостей, що заносяться до протоколу про адміністративне правопорушення, а також унесення додаткових записів після того, як протокол про адміністративне правопорушення підписано особою, стосовно якої його складено.

Згідно п.9 Розділу IV вказаної Інструкції, бланк постанови по справі про адміністративне правопорушення заповнюється розбірливим почерком. Не допускаються закреслення чи виправлення відомостей, що заносяться до постанови, а також внесення додаткових записів після того, як постанова підписана особою, щодо якої вона винесена. У разі допущення порушень при оформленні такої постанови її заповнений бланк вважається зіпсованим.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган чи посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото-і кінозйомки, відеозапису, а також іншими документами.

Згідно зі ст. 280 КУпАП серед іншого, при розгляді справи про адміністративне правопорушення слід з`ясувати обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доведення вини правопорушника покладається на орган, що складає протокол про адміністративне правопорушення. Під доказуванням у провадженні у справах про адміністративні правопорушення слід розуміти процесуальну діяльність суб`єктів щодо збору, перевірки та оцінки доказів з метою встановлення об`єктивної істини у справі й прийняття на цій основі законного рішення.

Протокол про адміністративне правопорушення є офіційним документом і до нього висуваються певні вимоги. Обов`язок щодо належного складання протоколу про адміністративне правопорушення та надання доказів на підтвердження викладених в протоколі відомостей, покладається на особу, яка його складає та не може бути перекладено на суд.

Проаналізувавши положення Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, приходжу до висновку, що у разі виявлення недоліків при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, зіпсований бланк протоколу повинен бути зданий відповідній посадовій особі, яка за своїми функціональними обов`язками є відповідальною за стан діловодства у справах про адміністративні правопорушення, відповідно до п.2 розділу VІ Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції із внесенням таких відомостей до Журналу видачі бланків протоколів про адміністративні правопорушення, бланків постанов по справах про адміністративні правопорушення та бланків протоколів про адміністративні затримання (додаток 14 Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції), та складений новий протокол на новому бланку з урахуванням виявлених недоліків.

Крім цього, при дослідженні протоколу про адміністративне правопорушення встановлено, що в ньому зазначено, що до протоколу додаються матеріали справи. Однак, як вбачається, що в матеріалах адміністративної справи знаходиться лише протокол про адміністративне правопорушення від 14.11.2020 серії АА №331900 та жодних інших документів ні до протоколу, ні матеріалів адміністративної справи інспектором поліції не долучено.

Верховний Суд України роз`яснив, що правомірним є вмотивоване повернення постановою суду протоколу про адміністративне правопорушення, складеного без додержання вимог ст. 256 КУпАП України, відповідному правоохоронному органу для належного оформлення (п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14).

Положеннями п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 №14 визнано правильною практику тих суддів, які вмотивованими постановами повертають протоколи про адміністративні правопорушення, складені не уповноваженою на те посадовою особою або без додержання вимог ст. 256 КУпАП, відповідному правоохоронному органу для належного оформлення.

Беручи до уваги викладене, суддя вбачає підстави для повернення УПП у Львівській області ДПП на дооформлення адміністративного матеріалу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, у зв`язку з його невідповідністю вимогам чинного законодавства України.

Керуючись ст.ст. 256, 278 КУпАП,

постановив:

Матеріали про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 44-3 КУпАП повернути до УПП у Львівській області ДПП для належного оформлення.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя: