Провадження № 3/643/4475/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.12.2020 року суддя Московського районного суду м. Харкова Новіченко Н.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, що надійшла з Департаменту патрульної поліції управління патрульної поліції в Харківській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

27.10.2020 року о 14 год. 00 хв. за адресою пр. Ювілейний, буд. 72, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом І-VAN, реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював перевезення пасажирів по міському сполученню за регулярним маршрутом № 38Е (Кулінічі-Барабашово) у кількості 26 осіб (двадцять шість), що перевищує кількість місць для сидіння передбаченого технічною характеристикою транспортного засобу і становить 22 місця, чим порушив п. 11.2, 15.1 постанови Кабінету Міністрів України № 641 від 22.07.2020 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», чим вчинив правопорушення, передбачене ст. ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

17.11.2020 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 , відповідно до якої він просить адміністративне провадження за ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити з наступних підстав:

- інспектором поліції порушена процедура складення, а в протоколі не вказано конкретне місце складення протоколу, вказано лише м. Харків, не зазначено вулицю та номер будинку;

- у протоколі не зазначено нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення;

- зазначив, що не існує такої постанови ПКМУ від 22.07.2020 року № 641 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів» є чинна ПКМУ від 22.07.2020 року № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2»;

- в протоколі не зазначено факт перевищення кількості пасажирів відповідно до кількості місць для сидіння, передбачених технічною характеристикою транспортного засобу та визначеною в реєстраційних документах на цей транспортний засіб;

- на підтвердження факту перевищення кількості пасажирів відповідно кількості місць для сидіння, передбачених технічною характеристикою транспортного засобу та визначеною в реєстраційних документах на транспортний засіб, копії документів, які б визначали кількість місць для сидіння передбачених технічною характеристикою транспортного засобу та визначено реєстраційних документах на цей транспортний засіб, до протоколу не додані;

- під час перевезення пасажирів по маршруту він, як водій автобусу, керується положенням «Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 лютого 1997 р. № 176, посадовою інструкцією водія автобусу та Правилами дорожнього руху України, за містом і вимогами яких не передбачено покладання на водія автобусу обов`язків щодо контролю кількості пасажирів, що знаходяться в салоні, здійснюють посадку - висадку, їх обмеження, а також права на заборону в наданні послуг з перевезення пасажирів, які бажають скористатися громадським транспортом;

- під час експлуатації рухомого складу на маршруті він фізично не спроможний особисто обмежувати кількість пасажирів з конструктивних особливостей автобусу, враховуючи, що робоче місце водія за пультом керування пасажирськими дверцятами знаходиться в ізольованій від пасажирського салону кабіни, а він не має права залишати його відповідно до посадової інструкції в автобусу. В той же самий час пасажири відмовляються залишати салон автобуса наполягаючи на тому, щоб він виконував свої обов`язки та їхав за маршрутом. Фізичну силу він застосовувати не може, бо це протизаконно. Якщо він буде зачиняти двері, коли пасажири заходять в салон, то можу їх травмувати, що також є протизаконним.

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, проте через канцелярію суду надав заяву, відповідно до якої просить суд розглядати справу у його відсутність, зазначив, що вину не визнає.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, у тому числі з урахуванням наявних у справі відомостей щодо часу, місця, способу настання обставин цього адміністративного правопорушення, та безпосередньо ролі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, в їх настанні, керуючись законом і правосвідомістю, суд зазначає наступне.

Відповідно до п.п.2 п.11 постанови Кабінету Міністрів України № 641 від 22.07.2020 року «Про встановлення карантину та запровадження посилених проти епідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», в редакції, що діяла на час вчинення адміністративного правопорушення, передбачено, що на території регіону (адміністративно-територіальної одиниці), на якій установлено зелений рівень епідемічної небезпеки, забороняється здійснення регулярних та нерегулярних перевезень пасажирів автомобільним транспортом, зокрема перевезень пасажирів на міських автобусних маршрутах у режимі маршрутного таксі, в електричному (трамвай, тролейбус), залізничному транспорті, у міському, приміському, міжміському, внутрішньо обласному та міжобласному сполученні, в кількості більшій, ніж кількість місць для сидіння, що передбачена технічною характеристикою транспортного засобу, визначена в реєстраційних документах на цей транспортний засіб.

Згідно із п.п. 1 п. 15 постанови Кабінету Міністрів України № 641 від 22.07.2020 року «Про встановлення карантину та запровадження посилених проти епідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», в редакції, що діяла на час вчинення адміністративного правопорушення, на території регіону (адміністративно-територіальної одиниці), на якій установлено червоний рівень епідемічної небезпеки, застосовуються за рішенням Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій визначені цим пунктом обмеження (одне, декілька або усі), згідно з якими додатково до протиепідемічних обмежень, передбачених для зеленого, жовтого та помаранчевого рівня епідемічної небезпеки, забороняються регулярні та нерегулярні перевезення пасажирів автомобільним, залізничним транспортом, міським електротранспортом, метрополітеном у міському сполученні, крім перевезення.

Приписами ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Згідно із ст. 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Оцінивши зібрані в справі докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку щодо доведеності вини ОСОБА_1 , яка підтверджується наступними доказами: даними протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 520860 від 27.10.2020 року; даними рапорту працівника поліції; письмовими поясненнями ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які підтвердили факт правопорушення; даними відеозапису.

Ввідносно того, що в протоколі не зазначено суть та конкретний склад правопорушення, суд зазначає наступне.

Вимоги до змісту протоколу про адміністративне правопорушення визначені ст. 256 Кодексу України про адміністративні правопорушення, згідно якої в ньому зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

В протоколі про адміністративне правопорушення, складеному відносно ОСОБА_1 зазначені: дата і місце його складення; дані особи, яка склала протокол; відомості про ОСОБА_1 ; місце та час вчинення правопорушення; суть адміністративного правопорушення, в тому числі дані щодо кількості місць для сидіння, дані щодо фактичної кількості пасажирів, посилання на факт керування ОСОБА_1 відповідним транспортним засобом; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення (Кодексу України про адміністративні правопорушення), із зазначенням його статті, а також нормативний акт, яким встановлено відповідні правила перевезення пасажирів (Постанова); дані свідків; пояснення ОСОБА_1 .

Враховуючи наведене, суд не може визнати обґрунтованими доводи ОСОБА_1 відносно того, що в протоколі не визначено суть та конкретний склад правопорушення.

Крім того, як вбачається з висновків щодо застосування норм права, викладених зокрема в постанові Волинського апеляційного суду від 18.11.2020 у справі № 161/14507/20, ненадання суду технічних характеристик транспортного засобу само по собі не може свідчити про відсутність складу адміністративного правопорушення, якщо факт перевезення пасажирів в кількості більшій, ніж кількість місць для сидіння, підтверджений сукупністю досліджених судом доказів.

Враховуючи наведене, у суду відсутні підстави закривати провадження у справі з підстав ненадання технічних характеристик транспортного засобу.

Доводи письмових пояснень ОСОБА_1 , відносно того, що він як водій автобусу, керується положенням Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 лютого 1997 р. № 1, посадовою інструкцією водія автобусу та Правилами дорожнього руху, змістом і вимогами яких не передбачено покладання на водія автобусу обов`язок щодо контролю кількості пасажирів, що знаходяться в салоні, здійснюють посадку-висадку, їх обмеження, а також права на заборону в наданні послуг з перевезень пасажирів, які бажають скористатися громадським транспортом, не можуть бути підставою для закриття провадження у справі, оскільки згідно висновків про застосування норм права, викладених в постанові Полтавського апеляційного суду від 19.10.2020 по справі № 553/1754/20, саме на водія покладений обов`язок контролювати кількість пасажирів.

Крім того, будь-яких доказів того, що водій ОСОБА_1 вживав заходи щодо недопущення перевезення пасажирів в кількості, що перевищує кількість місць для сидіння, зокрема шляхом виклику працівників поліції для перешкоджання пасажирам займати місця понад дозволену кількість тощо, суду не надано.

Суд зазначає, що відсутні підстави закривати провадження у справі з тих обставин, що в протоколі серії АПР 18 № 520860 не вказано конкретне місце складення протоколу та працівником поліції не некоректного зазначенно назву ПКМУ від 22.07.2020 року № 641.

Згідно з ч. 1 ст. 8 Кодексу України про адміністративні правопорушення, особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.п. 2 п. 11 , п.п. 1 п. 15 постанови Кабінету Міністрів України № 641 від 22.02.2020 «Про встановлення карантину та запровадження посилених проти епідеміологічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненою коронавірусом SARS-COV-2» в редакції, що діяла станом на час вчинення правопорушення.

Дії ОСОБА_1 суд кваліфікує як адміністративне правопорушення, передбачене ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення в редакції, що діяла під час вчинення правопорушення, а саме порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених іншими актами законодавства, а саме Постановою Кабінету Міністрів України № 641 від 22.07.2020 «Про встановлення карантину та запровадження посилених проти епідеміологічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненою коронавірусом SARS-COV-2» в редакції, що діяла станом на час вчинення правопорушення.

Оцінюючи інші доводи сторони захисту, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, викладену, зокрема, в рішенні від 18.07.2006 року у справі «Проніна проти України», відповідно до якої хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. "Руїз Торія проти Іспанії" (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, N 303-A, параграф 29).

Керуючись ст. 33-35 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд при накладенні стягнення враховує характер вчиненого правопорушення, відомості про особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що обтяжують та пом`якшують відповідальність.

Відповідно до положень ст. 22 Кодексу України про адміністративні правопорушення, при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Суд враховує, що вчинене ОСОБА_1 правопорушення, за своїм характером не призвело та не могло призвести до будь-якого погіршення епідеміологічної ситуації, тобто не могло призвести до підвищення ризику інфікування інших осіб та поширення епідемії гострої респіраторної хвороби COVID-19.

Відповідно до ст. 22 Кодексу України про адміністративні правопорушення, при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа) уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності та обмежитись усним зауваженням.

У кожному конкретному випадку суд має вирішувати питання про визнання діяння малозначним, виходячи з того, що його наслідки не становлять великої суспільної небезпеки, не завдали або не здатні завдати значної шкоди суспільним або державним інтересам, правам та свободам інших осіб.

Враховуючи дані про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, беручи до уваги обставини справи, характер вчиненого правопорушення, а також той факт, що дії ОСОБА_1 суб`єктивно не були направлені на заподіяння шкоди суспільним інтересам, юридичним та фізичним особам, тяжких наслідків від правопорушення не настало, керуючись вимогами ст. 22 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд вважає за можливе звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення і обмежитися усним зауваженням.

Згідно із ч. 2 ст. 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення при оголошенні усного зауваження, виноситься постанова про закриття справи.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 22, 33, 35, 44-3, 247, 280, 283-285, 287, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 визнати винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та звільнити від адміністративної відповідальності у зв`язку з малозначністю вчиненого правопорушення, обмежившись усним зауваженням.

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня винесення постанови шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Московський районний суд м. Харкова особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Суддя Н.В. Новіченко