ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 334/6922/19 Головуючий в 1 інст. Козлова Н.Ю.
Провадження № 33/807/38/20 Доповідач в 2 інст. Дадашева С.В.
Категорія ст.471 МК України
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2020 року місто Запоріжжя

Суд апеляційної інстанції у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду Дадашевої С.В., за участю захисника особи, яку притягнуто до адміністративно відповідальності, - ОСОБА_1 - адвоката Щасливого О.Р., представника Дніпровської митниці Держмитслужби Карпенка О.Г., розглянув в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за апеляційною скаргою представника Дніпровської митниці Держмитслужби Карпенка О.Г. на постанову Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 11 грудня 2019 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка не працює, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1

визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.471 МК України, та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі сто неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) гривень, що підлягає сплаті на користь держави України.

Вилучену валюту, згідно з протоколом про порушення митних правил №0116/11200/19, а саме: 1800 Євро - повернуто ОСОБА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в дохід держави у розмірі 384,20 грн.

Згідно з постановою суду, 06 серпня 2019 року, об 11:20 год., в зоні митного контролю залу «на приліт» міжнародного аеропорту м. Запоріжжя, під час оформлення у митному відношенні пасажирів рейсу №1469 «Стамбул - Запоріжжя» авіакомпанії «TURKISH AIRLINES», громадянка України ОСОБА_1 самостійно обрала для проходження митного контролю «зелений коридор», де митний контроль здійснюється у спрощеному порядку (без заповнення митної декларації). Після перетину громадянкою ОСОБА_1 «зеленої смуги», що позначає початок «зеленого коридору», під час проведення митного контролю її ручної поклажі, в кишені дамської валізи білого кольору виявлено іноземну валюту у кількості 11 800 Євро (10 000 Євро знаходились у білому конверті та 1 800 Євро знаходились у гаманці). Валюта знаходилась без ознак приховування. Дана валюта не була заявлена за встановленою формою, чим було порушено вимоги п.6 постанови Національного Банку України №3 від 02 січня 2019 року «Про затвердження Положення про транскордонне переміщення валютних цінностей», а саме, фізичні особи ввозять в Україну валюту і банківські метали в сумі/вартістю, що дорівнює або перевищує в еквіваленті 10 000 євро за умови її письмового декларування митному органу в повному обсязі.

Таким чином, громадянка України ОСОБА_1 порушила порядок проходження митного контролю в зонах (коридорах) спрощеного митного контролю, а саме переміщувала через «зелений коридор» товари в обсягах, обмежених до такого переміщення через митний кордон України.

Зазначені дії ОСОБА_1 митним органом кваліфіковані за ст.471 МК України.

В апеляційній скарзі та доповненнях до неї представник Дніпровської митниці Дермитслужби Карпенко О.Г. просить постанову суду скасувати, винести нову постанову, якою визнати ОСОБА_1 винною у вчиненні нею порушення митних правил, передбачених ст.471 МК України, та накласти на неї адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1700,00 грн та конфіскації товарів - безпосередніх предметів порушення митних правил - валюти у кількості 1800 Євро.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що митниця не згодна з рішенням суду, вважає, що суд при винесенні постанови неповно з`ясував всі обставини справи, що призвело до невірних висновків.

Крім того, суд першої інстанції не врахував, що обмеження щодо ввезення на митну територію України валюти та особливості декларування такої валюти встановлені Положенням про транскордонне переміщення валютних цінностей, затверджених Постановою Нацбанку України від 02 січня 2019 року №З, відповідно до якого фізична особа має право ввозити/пересилати в Україну та вивозити/ пересилати за межі України готівкову валюту і банківські метали в сумі, вартістю, що не перевищує в еквіваленті 10000 євро без письмового декларування митного органу. У разі перевищення такої суми в еквіваленті 10000 євро, особа зобов`язана письмово задекларувати таку суму, проте у разі не перевищення зазначеної суми, відповідно до порядку виконання митних формальностей на повітряному транспорті особа має право самостійно вибрати «зелений коридор» для проходження митного контролю, чим заявляє, що в нього відсутні кошти, що перевищують вказану суму. ОСОБА_1 порушила встановлений порядок проходження митного контролю.

Також апелянт зазначив про те, що у суду першої інстанції не було законних підстав для незастосування конфіскації валюти в сумі 1800 Євро, оскільки законом передбачено безальтернативну конфіскацію обмежених для переміщення через митний кордон України товарів у разі їх переміщення спрощеним порядком «зеленим коридором», оскільки санкцією ст.471 МК України передбачено безальтернативне стягнення - у вигляді накладення штрафу у розмірі ста неоподаткованих мінімумів доходів громадян, із застосуванням обов`язкового додаткового виду стягнення у виді конфіскації товарів, якщо безпосередніми предметами правопорушення є товари, переміщення яких через митний кордон України заборонено або обмежено законодавством України.

Посилання в оскаржуваній постанові на ст.1 Протоколу №1 до Європейської Конвенції з захисту прав людини є безпідставними, оскільки положення Конвенції не обмежують право держави вводити в дію закони, які вона вважає необхідними для забезпечення контролю за користуванням майном або для забезпечення сплати податків, зборів або штрафів.

Крім того, апелянт зазначив про те, що посилання суду першої інстанції на те, що конфіскація коштів порушує право ОСОБА_1 на повагу власності, та є непропорційним, оскільки покладає на неї «індивідуальний надмірний тягар», є незрозумілим, оскільки показання останньої взагалі не було надано суду.

Заслухавши представника Дніпровської митниці Держмитслужби Карпенка О.Г. на підтримання апеляційної скарги; захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Щасливого О.Р., який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали справи та доводи, викладені в апеляційній скарзі, переглядаючи оскаржувану постанову суду в межах поданої апеляційної скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.

Зі змісту ст.283 КУпАП вбачається, що постанова суду у справі про адміністративне правопорушення має бути законною, обґрунтованою та вмотивованою.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Судом першої інстанції цих вимог закону дотримано в повній мірі при розгляді даної справи.

Так, відповідно до матеріалів справи, відносно ОСОБА_1 складено протокол про порушення митних правил № 0116/11200/19 від 06 серпня 2019 року за ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого ст.471 МК України.

Фактичні обставини справи, доведеність вини та кваліфікація дій ОСОБА_1 ніким з учасників провадження не оспорюється, тому, враховуючи положення ст.294 КУпАП, оскаржувана постанова суду в цій частині не переглядається.

Як вбачається з матеріалів справи та постанови суду, захисник - адвокат Щасливий О.Р. не спорював факту вчинення ОСОБА_1 правопорушення при викладених в протоколі та постанові суду обставинах, але просив не застосовувати до правопорушниці конфіскацію грошових коштів, посилаючись на те, що вивезення готівкової валюти з України не обмежене, а обмежена лише сума, яка може бути вивезена без письмового декларування. Крім того, грошові кошти ОСОБА_1 отримала законним шляхом. Вона не судима, жодних даних, які б давали суду підстави вважати, що шляхом застосування конфіскації буде попереджена інша незаконна діяльність - легалізація злочинних доходів, торгівля наркотиками, фінансування тероризму, ухилення від сплати податків, тощо - відсутні. При цьому захисник посилався на статтю 1 Протоколу №1 до Європейської Конвенції з захисту прав людини та основоположних свобод.

З такими доводами погодився суд першої інстанції та обґрунтовано вказав в оскаржуваній постанові на те, що діючим законодавством України ввезення готівкової іноземної валюти в Україні не обмежено, обмежена лише сума, що дорівнює або перевищує в еквіваленті 10000 Євро, яка може бути ввезена без письмового декларування.

Суд взяв до уваги наявність у ОСОБА_1 документів, що підтверджують походження валюти, її розмір та призначення, і той факт, що якихось даних, що спростовують легальність походження вказаної валюти, суду не надано.

На думку суду апеляційної інстанції, вказані висновки суду першої інстанції є правильними та узгоджуються з принципом верховенства права, який визнається і діє в Україні (ст.8 Конституції України)..

Так, відповідно до Положення про транскордонне переміщення валютних цінностей, затвердженого Постановою Національного банку України №3 від 02 січня 2019 року, фізичні/юридичні особи та банки здійснюють декларування переміщення готівкової валюти і банківських металів у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Фізична особа ввозить в Україну та вивозить за межі України готівкову валюту і банківські метали в сумі/вартістю, що не перевищує в еквіваленті 10000 євро, без письмового декларування митному органу.

Фізична особа ввозить в Україну та вивозить за межі України готівкову валюту і банківські метали в сумі/вартістю, що дорівнює або перевищує в еквіваленті 10000 Євро, за умови її письмового декларування митному органу в повному обсязі.

Положення ст. 366 МК України передбачають наступне.

Двоканальна система - це спрощена система митного контролю, яка дає громадянам змогу здійснювати декларування, обираючи один з двох каналів проходу (проїзду транспортними засобами особистого користування) через митний кордон України.

Канал, позначений символами зеленого кольору ("зелений коридор"), призначений для декларування шляхом вчинення дій громадянами, які переміщують через митний кордон України товари в обсягах, що не підлягають оподаткуванню митними платежами та не підпадають під встановлені законодавством заборони або обмеження щодо ввезення на митну територію України або вивезення за межі цієї території і не підлягають письмовому декларуванню.

Канал, позначений символами червоного кольору ("червоний коридор"), призначений для всіх інших громадян.

Громадянин самостійно обирає відповідний канал ("зелений коридор" або "червоний коридор") для проходження митного контролю за двоканальною системою.

Обрання "зеленого коридору" вважається заявою громадянина про те, що переміщувані ним через митний кордон України товари не підлягають письмовому декларуванню, оподаткуванню митними платежами, не підпадають під встановлені законодавством заборони та/або обмеження щодо ввезення на митну територію України або вивезення за межі цієї території та свідчить про факти, що мають юридичне значення.

Громадяни, які проходять (проїжджають) через "зелений коридор", звільняються від подання письмової митної декларації. Звільнення від подання письмової митної декларації не означає звільнення від обов`язкового дотримання порядку переміщення товарів через митний кордон України.

Стаття 471 МК України передбачає адміністративну відповідальність за порушення встановленого цим Кодексом порядку проходження митного контролю в зонах (коридорах) спрощеного митного контролю, а саме, за: переміщення через митний кордон України особою, яка формою проходження митного контролю обрала проходження (проїзд) через "зелений коридор", товарів, переміщення яких через митний кордон України заборонено або обмежено законодавством України, або товарів в обсягах, що перевищують неоподатковувану норму переміщення через митний кордон України.

Зазначене порушення тягне за собою накладення штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а у разі якщо безпосередніми предметами правопорушення є товари, переміщення яких через митний кордон України заборонено або обмежено законодавством України, - також конфіскацію цих товарів.

Так, виходячи зі змісту ст.471 МК України, конфіскація товарів застосовується лише у випадках переміщення через митний кордон України товарів, ввезення яких заборонено або обмежено законодавством України.

З доводами представника митниці про те, що іноземна валюта відноситься до товарів, переміщення яких через митний кордон обмежено у розумінні ст.471 МК України, погодитись неможна, оскільки на час вищевказаної події в Україні не було обмежень на суми, які можна перемістити через митний кордон України за умови декларування.

Постанова Національного банку України, на яку посилається апелянт, також не забороняє переміщення через митний кордон України іноземної валюти і не обмежує її максимальний розмір, а лише встановлює додаткові вимоги до переміщення іноземної валюти в обсягах, що перевищують 10000 євро, а саме - встановлює обов`язковість її письмового декларування.

Викладене узгоджується і з положеннями ст.ст.373,378 МК України, якими встановлено обмеження щодо ввезення громадянами товарів на митну територію України та вивезення товарів за її межі.

Законність походження вказаних у протоколі коштів ніким під сумнів не ставиться. Немає жодних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 навмисно прагнула обійти митні правила, виявлені грошові кошти не були приховані та ОСОБА_1 не відмовлялась оплачувати митні платежі.

За таких обставин, конфіскація зазначених грошових коштів була б неправомірною.

Це, в свою чергу, повністю кореспондується із усталеною практикою Європейського Суду з прав людини (далі - Суду).

Так, у рішенні від 06 листопада 2008 року у справі «Ісмаїлов проти Російської Федерації», з врахуванням обставин справи, Судом зазначено, що конфіскація валютних цінностей, належних заявнику, які він не зазначив у митній декларації, є порушенням ст.1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини і основоположних свобод.

Особливу увагу звертає на себе рішення Суду у справі "Садоча проти України" від 11 липня 2019 року, яке прийняте по аналогічному питанню.

Так, у вказаному рішенні Суд, вирішуючи питання, чи було завдяки втручанню у особисте право власності заявника забезпечено необхідний справедливий баланс між захистом права власності та вимогами загального інтересу суспільства, враховуючи свободу розсуду, що надається державі відповідачу у цій сфері, визнав, що необхідний баланс не буде досягнуто, якщо відповідний власник майна буде змушений нести "особистий та надмірний тягар". До того ж, незважаючи на те, що другий абзац статті 1 Протоколу № 1 не містить чітких процесуальних вимог, Суд повинен розглянути питання про те, чи загалом надавав судовий розгляд заявнику розумну можливість звернутися з його справою до компетентних органів для того, щоб вони могли встановити справедливий баланс між відповідними конкуруючими інтересами (п.27 Рішення).

У п.п.30-32 вказано, що немає жодних ознак того, що заявник навмисно прагнув обійти митні правила. Уряд не заперечував, що заявник не заперечував під час перевірки безпеки, що він має готівку. Той факт, що українська влада не порушила кримінальну справу проти заявника, також свідчить про те, що вони визнали відсутність намірів обманювати їх з боку заявника і що, застосовуючи до нього конфіскацію, органи влади не намагалися запобігти будь-яким іншим незаконним діям, такі як відмивання грошей, торгівля наркотиками, фінансування тероризму або ухилення від сплати податків. Гроші, які перевозив заявник, були отримані на законних підставах, і йому було дозволено вивезти їх з України, якби він заявив про це митним органам. Звідси випливає, що єдиною незаконною (але не кримінальною) поведінкою, у якій можна було б звинуватити його, була його нездатність подати митним органам письмову заяву про те, що він перевозив таку суму грошей через кордон.

Суд також зауважив, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення, а санкція - тяжкості правопорушення, для покарання за який вона призначається. У цій справі - це невиконання вимоги щодо декларування.

Конфіскована сума була значною для заявника. Проте, немає жодних доказів того, що заявник міг би завдати будь-якої серйозної шкоди державі: він не ухилявся від сплати митних зборів або будь-яких інших зборів і не завдав будь-яку іншу майнову шкоду державі, тому, на думку Суду, конфіскація всієї незадекларованої суми грошей наклала на заявника індивідуальний та надмірний тягар і була непропорційною до вчиненого правопорушення. Отже, було порушено статтю 1 Першого протоколу до Конвенції. Суд у вказаному рішенні зазначив і про те, що на час події в Україні не було обмежень на суми, які можна перемістити за кордон за умови декларування.

Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що конфіскація у ОСОБА_1 готівки за наведених обставин, з огляду на критерії Європейського суду з прав людини щодо оцінки відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірності втручання, які викладені вище, безумовно матиме своїм наслідком порушення права особи на мирне володіння своїм майном.

Твердження апелянта про безпідставне посилання суду в оскаржуваній постанові на ст.1 Протоколу №1 до Європейської Конвенції з захисту прав людини та основоположних свобод є необґрунтованими, з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд, використовує Конвенцію (Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод) та практику Суду (Європейського суду з прав людини) як джерело права.

Згідно з положеннями ст.9 Конституції України, а також ст.19 Закону України "Про міжнародні договори", міжнародні договори, згода на обов`язковість яких дана Верховною Радою України, є часткою національного законодавства України. Якщо міжнародним договором, який набрав чинності в установленому законом порядку, встановлені інші права, ніж ті, які передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору України.

17 липня 1997 року Україна ратифікувала Європейську Конвенцію з прав людини та основоположних свобод та Протоколи №№1-2,4,7,11, які є невід`ємною частиною Конвенції, чим визнала її дію в національній правовій системі, a також обов`язковість рішень Європейського Суду з прав людини по всім питанням, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції.

Відповідно до положень ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

З врахуванням викладеного, суд першої інстанції обґрунтовано при прийнятті оскаржуваного рішення застосував практику Європейського суду з прав людини та правила міжнародних договорів.

Прийняте у справі рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та справедливим і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу представника Дніпровської митниці Держмитслужби Карпенка О.Г. залишити без задоволення.

Постанову Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 11 грудня 2019 року відносно ОСОБА_1 за ст.471 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду С.В. Дадашева

Дата документу Справа № 334/6922/19