Іллічівський районний суд м.Маріуполя
Справа № 264/15/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2020 р. м. Маріуполь

Суддя Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області Пустовойт Тетяна Валеріївна, розглянувши матеріали, що надійшли з Управління Укртрансбезпеки у Донецькій області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 , працюючого у ПрАТ «ММК ім.Ілліча», який зареєстрований та мешкає в АДРЕСА_1 , за ч.1 ст.164 КУпАП, -

УСТАНОВИЛА:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення №0011623 від 28.12.2019 року, ОСОБА_1 28.12.2019 року о 09 годині, біля будинку №16 по вул.Макара Мазая в Кальміуському районі м.Маріуполя, керуючи транспортним засобом «ВАЗ 21104» державний номерний знак НОМЕР_2 , надавав послуги в сфері перевезень пасажирів в режимі таксі без державної реєстрації як суб`єкта господарювання та одержання відповідної ліцензії, чим порушив ч.1 ст.164 КУпАП.

ОСОБА_1 провину у скоєнні адміністративного правопорушення не визнав, пояснив, що дійсно 28.12.2019 року був зупинений працівниками поліції біля будинку №16 по вул.Макара Мазая в Кальміуському районі м.Маріуполя, за те що, мав на транспортному засобі, який йому не належить, розпізнавальний знак «таксі». Зазначив, що не займається комерційною діяльністю, пасажирів не перевозив, грошей за послуги перевезень ніколи не отримував. Вказаний випадок був єдиним.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності підлягає закриттю з наступних підстав.

Згідно ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до вимог ст.ст.245, 280 КУпАП, одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст.ст.9, 245, 252 КУпАП особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, яке мало місце, та що має бути встановлено судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.

Так, згідно диспозиції ч.1 ст.164 КУпАП, адміністративна відповідальність передбачена за провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання або без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону чи здійснення таких видів господарської діяльності з порушенням умов ліцензування, а так само без одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди).

При цьому, відповідно до правової суті самих понять, визначених національним законодавством в сфері підприємницької діяльності, а саме ст.ст.3, 42 Господарського Кодексу України, ст.1 Закону України «Про підприємництво», ст.1 Закону України «Про ліцензування окремих видів господарської діяльності», правових позицій, викладених в постанові Пленуму Верховного Суду України від 25 квітня 2003 року №3 «Про практику застосування судами законодавства про відповідальність за окремі злочини в сфері господарської діяльності», під господарською діяльністю слід розуміти діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямовану на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність, як правило з метою отримання прибутку (комерційна діяльність).

Підприємницька ж діяльність є одним з видів господарської діяльності, яка полягає в самостійній, систематичній, на власний ризик діяльності по виробництву продукції, виконанню робіт, наданню послуг з метою отримання прибутку, яка здійснюється фізичними та юридичними особами, зареєстрованими як суб`єкти підприємницької діяльності у порядку, встановленому законодавством.

Таким чином, однією з обов`язкових ознак підприємницької діяльності, як виду господарської діяльності, є систематичність її здійснення.

Систематичною вважається діяльність у разі, коли вона здійснюється неодноразово протягом певного періоду часу.

Натомість, з наданого адміністративного матеріалу не убачається підтверджень того, що ОСОБА_1 здійснював господарську діяльність, а саме систематично надавав чи взагалі надавав послуги з перевезення пасажирів, тобто надавав послуги вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Будь-які свідчення пасажирів, які знаходились у вказаному транспортному засобі, із зазначенням щодо сплати ОСОБА_1 за перевезення, відсутні. Сам ОСОБА_1 заперечує надання послуг з перевезення пасажирів та отримання будь яких коштів.

Від так, посадовими особами, якими було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.164 КУпАП, не спростовані покази ОСОБА_1 , не зібрано та суду не надано переконливих доказів, які б підтверджували здійснення останнім систематичної господарської діяльності з надання послуг по перевезенню пасажирів, не з`ясовано кому конкретно, коли саме та за яку плату ОСОБА_1 надавав послуги з перевезення.

В Рекомендаціях №R (91) 1 Комітету Міністрів Ради Європи «Про адміністративні санкції» одним із принципів застосування адміністративних стягнень є встановлення обов`язку нести тягар доказування саме для адміністративних органів (принцип 7).

Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) в своїх рішеннях неодноразово зазначав, що санкції, які згідно національному законодавству Договірних держав не входять у сферу кримінальних покарань, можуть вважатися такими в світлі положень Конвенції. У своїх рішеннях у справах «Малофєєв проти Росії від 30 травня 2013 року», «Малиге проти Франції від 23 вересня 1998 року», «Озтюрк проти Германії» ЄСПЛ визнав адміністративні правопорушення кримінальними злочинами, які підпадають під гарантії статі 6 Конвенції.

Крім того, у п.21 свого рішення у справі «Надточий проти України від 15 травня 2008 року» ЄСПЛ зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Як зазначено в преамбулі Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року, з наступними змінами, цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку з обов`язком держави виконати рішення ЄСПЛ у справах проти України; з необхідністю усунення причин порушення Україною Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і протоколів до неї; з впровадженням в українське судочинство та адміністративну практику європейських стандартів прав людини; зі створенням передумов для зменшення числа заяв до ЄСПЛ.

На підставі викладеного вище, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку про недоведеність складу адміністративного правопорушення, вчиненого ОСОБА_1 28.12.2019 року за ч.1 ст.164 КУпАП, а тому провадження у справі підлягає закриттю.

Керуючись ст.ст.247, 280, 284 КУпАП, суддя,-

ПОСТАНОВИЛА:

Провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.164 ч.1 КУпАП закрити внаслідок відсутності складу адміністративного правопорушення.

На постанову протягом десяти днів з моменту її винесення може бути подана апеляційна скарга до Донецького апеляційного суду.

Суддя: Т.В. Пустовойт