КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУНС №755/5833/20 Постанова винесена суддею Галигою І.О.
Справа № 33/824/4160/2020
Категорія: ч. 5 ст. 184 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2020 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Павленко О.П., за участю захисника Галича О.М. та потерпілого ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_1 на постанову судді Дніпровського районного суду м. Києва від 14 вересня 2020 року в справі про адміністративне правопорушення стосовно

ОСОБА_2 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

в с т а н о в и в:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення ОСОБА_2 06 березня 2020 року у АДРЕСА_1 не виконала вимоги розпорядження № 810 від 04 жовтня 2019 року органу опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації «Про визначення способів участі батька у вихованні малолітньої дитини», а саме малолітнього ОСОБА_3 та не надала можливості побачення батьку дитини ОСОБА_1 з дитиною у визначений розпорядженням спосіб, внаслідок чого вчинила правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 184 КУпАП.

Суддя Дніпровського районного суду м. Києва, встановивши, що на момент розгляду справи закінчилися строки накладення адміністративного стягнення, передбачені ч. 2 ст. 38 КУпАП, 14 вересня 2020 року прийняв рішення про закриття провадження в справі щодо ОСОБА_2 на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , вважаючи постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 14 вересня 2020 року незаконною та необґрунтованою, просить її скасувати та прийняти нову постанову, якою визнати ОСОБА_2 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 184 КУпАП.

Обґрунтовуючи свої вимоги, потерпілий посилається на те, що судом в порушення вимог ст. 280 КУпАП не було встановлено наявності або відсутності вини ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, хоча закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення з підстав закінчення строків, передбачених ст. 38 КУпАП, можливо лише за умови встановлення факту вчинення особою протиправної дії чи бездіяльності, що підпадають під визначені законом ознаки адміністративного правопорушення.

Крім того, як вважає потерпілий, вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 184 КУпАП, доводиться доказами у справі, які переконливо свідчать про те, що вона тривалий час безпідставно не виконує розпорядження органу опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації № 810 від 04 жовтня 2019 року, що в черговий раз відбулося 06 березня 2020 року, водночас пояснення ОСОБА_2 щодо оголошення в школі карантину та небажання дитини бачитися з батьком спростовуються відомостями у наказах Зазимського НВО Броварського району Київської області про призупинення освітнього процесу до 14 лютого 2020 року, розпорядженні Броварської районної державної адміністрації Київської області про призупинення освітнього процесу з 13 березня 2020 року до 03 квітня 2020 року та довідці про результати діагностичної роботи з малолітнім на момент обстеження № 6 від 19 лютого 2020 року.

ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи, в судове засідання не прибула, надіслала клопотання, в якому, заперечуючи проти апеляційної скарги, просила розглядати справу без її участі, а тому неявка ОСОБА_2 , з огляду на положення ч. 5, ч. 6 ст. 294 КУпАП, не перешкоджає апеляційному перегляду постанови судді місцевого суду.

Вислухавши пояснення потерпілого ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, заперечення захисника Галича О.М. щодо апеляційного прохання, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню з таких підстав.

Порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення регулюється розділом IV КУпАП, положення якого визначають як процедуру розгляду, так і завдання цього провадження, якими є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом. Орган чи посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення, з урахуванням вимог ст. ст. 251, 252, 280 КУпАП зобов`язані з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, керуючись законом і правосвідомістю, оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням у їх сукупності.

Відповідно до положень ст. 284 КУпАП у справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: про накладення адміністративного стягнення; про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 КУпАП; про закриття справи.

Постанова про закриття справи виноситься при оголошенні усного зауваження, передачі матеріалів на розгляд громадської організації чи трудового колективу або передачі їх прокурору, органу досудового розслідування, а також при наявності обставин, передбачених статтею 247 КУпАП.

Пунктом 7 ст. 247 КУпАП визначено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за обставин закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу. Водночас ч. 2 ст. 38 КУпАП передбачає, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частинах третій і четвертій цієї статті.

Зі змісту наведених правових норм слідує, що закриття провадження на підставі ст. 38, п. 7 ст. 247 КУпАП можливе за одночасної наявності таких умов: вчинення (виявлення) адміністративного правопорушення; сплив встановленого законом тримісячного строку, перебіг якого розпочинається з дня вчинення адміністративного правопорушення (при триваючому правопорушенні - з дня його виявлення).

При цьому для обчислення встановленого законом строку для накладення адміністративного стягнення та закриття провадження в справі у зв`язку з його спливом необхідним є встановлення факту вчинення адміністративного правопорушення - протиправної, винної дії чи бездіяльності.

Тобто закриття провадження в справі за п. 7 ст. 247 КУпАП можливе лише за умови встановлення судом факту вчинення особою винної протиправної дії чи допущення винної протиправної бездіяльності, що підпадає під ознаки адміністративного правопорушення. А наявність можливого адміністративного правопорушення, не доведеного та не підтвердженого належними та допустимими доказами, не може бути достатньою підставою для закриття провадження в справі відповідно до п. 7 ст. 247 КУпАП.

Таким чином, закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення у зв`язку із закінченням на момент її розгляду строків накладення адміністративного стягнення не є реабілітуючою підставою, а відтак не звільняє суд обов`язку з`ясувати передбачені ст. 280 КУпАП обставини про те, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, та навести виклад установлених під час розгляду справи обставин у постанові.

Указаним вимогам закону постанова судді Дніпровського районного суду м. Києва від 14 вересня 2020 року не відповідає, оскільки закривши провадження в справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, суддя місцевого суду не встановив фактичні обставини адміністративного правопорушення і не вирішив питання про винуватість чи невинуватість ОСОБА_2 у його вчиненні.

Зважаючи на викладене, вважаю, що постанова судді Дніпровського районного суду Київської області від 14 вересня 2020 року стосовно ОСОБА_2 є незаконною та необґрунтованою, тому підлягає скасуванню з прийняттям, згідно зі ст. 294 КУпАП, нової постанови.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

За змістом ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно зі ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до ст. 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання.

Диспозицією ч. 5 ст. 184 КУпАП передбачена відповідальність за невиконання рішення органу опіки та піклування щодо визначення способів участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_2 06 березня 2020 року у АДРЕСА_1 не виконала вимоги розпорядження № 810 від 04 жовтня 2019 року органу опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації «Про визначення способів участі батька у вихованні малолітньої дитини», а саме малолітнього ОСОБА_3 , і не надала можливості побачення батьку дитини ОСОБА_1 з дитиною у визначений розпорядженням спосіб, чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 184 КУпАП.

Винуватість ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення підтверджується дослідженими під час апеляційного розгляду справи доказами, якіповністю узгоджуються між собою і не викликають сумніву у їх достовірності та допустимості. Зокрема, доводиться поясненнями в суді ОСОБА_1 , даними, які містяться безпосередньо в протоколі про адміністративне правопорушення, а також:

- у витягу з розпорядження Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації №810 від 04 жовтня 2019 року, відповідно до якого визначено участь батька ОСОБА_1 у вихованні малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у формі спілкування з малолітнім сином кожного тижня з п`ятниці після закінчення занять в школі до 17 год неділі, а також визначено графік спілкування у період канікул;

- у заяві ОСОБА_1 від 06 квітня 2020 року до служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, в якій потерпілий повідомив, що ОСОБА_3 з 06 березня 2020 року по 08 березня 2020 року мав проводити час з батьком, проте у п`ятницю 06 березня 2020 року ОСОБА_2 дитину до школи не відвела, про причини неявки в школі не повідомила, на телефонні дзвінки ОСОБА_1 не відповідала, за місцем реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 двері не відчинила;

- в ухвалі Дніпровського районного суду м. Києва від 03 березня 2020 року про усунення перешкод ОСОБА_1 зі сторони ОСОБА_2 у побаченні, спілкуванні та вихованні сина ОСОБА_3 ;

- у матеріалах перевірки Дніпровського УП ГУНП У м. Києві № 14469 від 06 березня 2020 року за заявою ОСОБА_1 від 06 березня 2020 року з приводу того, що колишня дружина перешкоджає йому спілкуватися із спільним малолітнім сином ОСОБА_3 , під час перевірки якої цього ж дня за адресою: АДРЕСА_1 працівникам поліції двері квартири не відчинили, на неодноразові телефонні дзвінки за номером телефону НОМЕР_1 ОСОБА_2 не відповіла;

- в інших матеріалах справи.

Письмові пояснення ОСОБА_2 , в яких вона заперечує свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, є непереконливими, оскільки не містять жодних даних про реальні, об`єктивні перешкоди у виконанні 06 березня 2020 року розпорядження Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації № 810 від 04 жовтня 2019 року.

Разом із цим, враховуючи, що адміністративне правопорушення ОСОБА_2 було вчинено 06 березня 2020 року, а відповідно до ст. 38 КУпАП у справах про адміністративні правопорушення, підвідомчих суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніше ніж через три місяці з дня вчинення правопорушення, і при триваючому правопорушенні - не пізніше ніж через три місяці з дня його виявлення, провадження в справі стосовно ОСОБА_2 підлягає закриттю згідно з п. 7 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП.

З огляду на викладене, апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_1 слід задовольнити.

Керуючись ст.ст. 247, 294 КУпАП, суддя,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову судді Дніпровського районного суду м. Києва від 14 вересня 2020 року, якою провадження в справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 184 КУпАП закрито у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення - скасувати та прийняти нову постанову.

ОСОБА_2 визнати винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 184 КУпАП, а провадження в справі закрити на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду О.П. Павленко