Провадження № 3/592/105/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2020 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми в складі головуючого Костенко В.Г., з участю Ключище С.О. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду протокол про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КпАП України

ВСТАНОВИВ:

Відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складений протокол № 42/2019 за вчинення правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КпАП України.

У протоколі зазначено, що відповідно до витягу з наказу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України № 387 о/с від 27.09.2017, ОСОБА_1 призначено на посаду інспектора роти № 2 батальйону управління патрульної поліції в місті Суми.

19.01.2018 ОСОБА_1 прийняв присягу на вірність Українському народові .

Відповідно до витягу з наказу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України № 1241 о/с від 26.12.2018, лейтенанта поліції Ключище С.О., інспектора роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в Сумській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України звільнено зі служби в поліції відповідно до п. 7 (за власним бажанням) ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» з 28.12.2018.

ОСОБА_1 був ознайомлений із вимогами Закону України «Про запобігання корупції», зокрема що він є суб`єкт декларування, який припинив діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, та повинен подати електронну декларацію за 2018 рік до 01 квітня 2019 року.

Так, ОСОБА_1 12.11.2018 ознайомився та власноручно підписав рекомендації для поліцейських, державних службовців та працівників поліції, які є суб`єктами декларування про дотримання окремих обмежень, передбачених Законом України «Про запобігання корупції» при звільненні зі служби про те, що згідно вимог ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» та підпункту 2 пункту 5 розділу II Порядку формування, ведення та оприлюднення (надання) Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого Рішенням НАЗК 10.06.2016 № 3, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.07.2016 № 959/29089 суб`єкт декларування, який припинив діяльність в органах та підрозділах поліції, зобов`язаний наступного року після припинення діяльності подати декларацію за минулий рік.

ОСОБА_1 на порушення вимог абзацу 2 ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» до 01.04.2019, тобто несвоєчасно подав без поважних причин, декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2018 рік, а подав вказану декларацію 08.04.2018, що є вчиненням правопорушення, пов`язаного з корупцією передбаченого, відповідальність за, що встановлена ч. 1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Під час судового розгляду ОСОБА_1 пояснив, що у період з кінця січня та по 14.04.2019 перебував на заробітках у Польщі, не мав технічної можливості вчасно заповнити декларацію. В подальшому звернувся за допомогою до місцевих жителів, через сайт ДФС України замовив довідку про доходи за 2018 рік, та після її отримання заповнив і подав декларацію. Декларацію подавав з-за кордону.

Положеннями ч. 1 ст. 172-6 КпАП України передбачена відповідальність за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КпАП України, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, а відповідальність настає лише за умови, що особа усвідомлювала протиправний характер своїх дій і мала прямий умисел, спрямований на неподання або несвоєчасне подання декларації, керуючись при цьому особистим інтересом чи інтересами третіх осіб. Вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Згідно ст. 9 КпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 10 КпАП України адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала або свідомо припускала настання цих наслідків.

Аналіз наведених норм приводить до висновку, що склад правопорушення за ч. 1 ст. 172-6 КпАП України є формальним, обов`язковим елементом його об`єктивної сторони є умисна дія, тобто умисне неподання або несвоєчасне подання декларації.

Згідно ст.ст. 250, 251 КпАП України орган, уповноважений на складання протоколу про адміністративне правопорушення та прокурор, що приймає участь в розгляді судом протоколів за ст. 172-6 КпАП України, зобов`язані довести наявність в діях особи, що притягується до адміністративної відповідальності, умислу на несвоєчасне подання декларації.

Доказів наявності прямого умислу у ОСОБА_1 спрямованого на несвоєчасне подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, суду надано не було.

Матеріали з особової справи підтверджують той факт, що ОСОБА_1 є особою яка повинна подати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2018 рік, з ним проводилися відповідні зайняття.

На підтвердження факту порушення надано листа НАЗК від 11.04.2019 № 7284/41/4/03-2019 з витягом послідовності дій користувача «Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функції держави або місцевого самоврядування» далі - Витяг), які вчинив ОСОБА_1 .

З листа та витягу вбачається, які дії вчинив ОСОБА_1 .. Згідно витягу, ОСОБА_1 зареєструвався в реєстрі 08.04.2019, того ж дня заповнив і подав декларацію.

За необхідне слід визначити, що суб`єктивна сторона правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КпАП України характеризується наявністю вини виключно у формі умислу, а вчинення такого діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Згідно ст.280 КпАП України орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При розгляді справи про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, необхідно отримати докази того, що особа усвідомлювала протиправність неподання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, передбачала можливість настання негативних наслідків - неможливості здійснення фінансового контролю з боку держави, та бажала настання таких наслідків (прямий умисел), або байдуже ставилася до їх настання чи свідомо допускала їх настання.

Статтею 62 Конституції України встановлено презумпцію невинуватості. Обов`язок встановлення всіх обставин умовного правопорушення та доведення вини особи покладається на сторону обвинувачення. Всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з ч. 2 ст. 6 Конвенції кожен обвинувачений у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд при оцінці доказів повинен керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

Ураховуючи ч. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також на практику Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява № 16347/02), «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04), «Карелін проти Росії» (рішення від 20.09.2016 р. заява № 926/08), вбачається, що направлені до суду матеріали про адміністративне правопорушення та їх аргументація є сумнівними. Наявність сумнівів не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту.

Наведене у сукупності вказує на відсутність у ОСОБА_1 умислу на вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КпАП України і відповідно, про відсутність в діянні складу зазначеного адміністративного правопорушення.

Невизначеність термінів подачі декларації після звільнення у Законі також може бути використано на користь захисту ОСОБА_1 .

Згідно ч. 1 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а" і "в" пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

Окрім того, згідно абзацу 2 ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» особи, які припинили діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або іншу діяльність, зазначену у підпунктах "а" і "в" пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3, зобов`язані наступного року після припинення діяльності подавати в установленому частиною першою цієї статті порядку декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік.

Наведеними положеннями ч. 1 ст. 45 Закону визначено кінцевий термін (часові межі), коли уповноважені на те особи зобов`язані подати декларацію, зокрема вміщено формулювання «щорічно до 1 квітня». Разом з тим у з випадках, передбачених ч. 2 ст. 45 Закону, тобто в разі припинення здійснення діяльності, цей термін не визначено взагалі. Відсутність законодавчо визначеного терміну подання декларації в разі припинення діяльності унеможливлює безумовну констатацію несвоєчасності такого подання.

Вказана позиція наведена у роз`ясненнях Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов`язані з корупцією» від 22.05.2017, Конституційним Судом України в рішенні від 06.10.2010 (справа № 1-27/2010).

Наведене у сукупності є підставою для закриття провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КпАП України.

На підставі викладеного та керуючись п. 1 ч. 1 ст. 247, ст. ст. 283, 284, 294 КпАП України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження у справі відносно ОСОБА_1 за вчинення правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КпАП України за відсутністю складу правопорушення.

Постанова може бути оскаржена в 10-денний строк до Сумського апеляційного суду, з дня її винесення.

Суддя В.Г. Костенко