Провадження № 33/801/935/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ковальчук Л. В.
Доповідач: Денишенко Т. О.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2020 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі судді Денишенко Т. О., за участі осо-би, яка притягнута до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , йо-го захисника адвоката Брилянт І. О., розглянувши апеляційну скаргу захисника на постанову судді Вінницького міського суду Вінницької області від 28 жовт-ня 2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадяни-на України, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрованого та прожива-ючого у АДРЕСА_1 , за частиною першою статті 130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 25 вересня 2020 року серії ДПР18 № 521376, складеного о 01.55 годині у м. Вінниці по вул. В. Порика, 10, 25 вересня 2020 року о 01.26 годині у м. Вінниці по вул. В. Порика, 10 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Mercedes-Benz CDI», державний номерний знак НОМЕР_2 з явними ознаками алко-гольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, хитка хода, пору-шення вимови. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому за-коном порядку водій відмовився на місці зупинки у присутності двох свідків. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги підпункту 2.5 Правил дорож-нього руху України, за що передбачена адміністративна відповідальність за час-тиною першою статті 130 КУпАП.

Постановою судді Вінницького міського суду Вінницької області від 28 жовтня 2020 року ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні правопору-шення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, на нього накладе-не адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестиста неоподатковув-аних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200,00 гривень в дохід дер-жави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 420,40 гривень судового збору.

Не погоджуючись з такою постановою судді суду першої інстанції, захис-ник ОСОБА_1 адвокат Брилянт І. О. оскаржує її в апеляційному поряд-ку, просить оскаржувану постанову скасувати, провадження у справі закрити. Адвокат вважає оскаржувану постанову незаконною, винесеною за неповного дослідження усіх обставин справи, посилається на невжиття судом жодних за-ходів для їх встановлення, а висновки суду, на думку захсника, ґрунтуються ли-ше на підставі протоколу про адміністративне правопорушення, рапорту полі-цейського та письмових поясненнях свідків. Жодні інші докази судом не врахо-вані, суд безпідставно відмовив у допиті свідків. Так скаржниця зазначає, що дійсно того дня близько 01.00 години до квартири, де проживає ОСОБА_1 , прийшов працівник поліції та повідомив його сину ОСОБА_3 про необхідність перепаркувати належний його батькові автомобіль. ОСОБА_3 було відомо, що в автомобілі спав батько, тому ОСОБА_3 одягнув-ся, взяв водійське посвідчення та пішов виконувати вимогу поліцейського. Пі-дійшовши до автомобіля, почав стукати у вікно аби батько відчинив автомо-біль. ОСОБА_1 прокинувся, відчинив зсередини двері з пасажирського сидіння. ОСОБА_3 пояснив батькові усю ситуацію, сів за кермо та пере-паркував автомобіль на десять метрів назад. У цей же час у двір приїхав авто-мобіль патрульної поліції, з якого вийшли два працівники. ОСОБА_1 вийшов з автомобіля зі сторони пасажира, а його син ОСОБА_3 зі сторо-ни водія. За п`ять хвилин до них підійшов сусід ОСОБА_4 , який палив на балконі, усе бачив та вказував, що автомобілем керував саме ОСОБА_3 . Тобто захисник наголошує на тому, що ОСОБА_1 транспортним засо-бом не керував, свою вину не визнавав. Дані обставини можуть бути підтвер-джені свідками, однак суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволен-ні такого клопотання. Крім того до апеляційної скарги доданий відеозапис із боді-камери поліцейських, хронологію подій із якого описано у тексті скарги, наголошуючи на тому, що ОСОБА_1 автомобілем не керував, тому йому безпідставно пропонувалося поліцейськими пройти огляд на стан сп`яніння. За-хисник звертає увагу, що залучені поліцейськими свідки не були присутніми під час зупинки транспортного засобу, а безпосередньо ОСОБА_3 , який керував автомобілем, від проходження огляду на стан сп`яніння не відмовлявся. Протокол про адміністративне правопорушення складений з порушенням вимог КУпАП, адже у ньому зазначена суть порушення, яка не відповідає диспозиції частини першої статті 130 КУпАП, що викладена внаслідок змін у законодав-стві.

Заслухавши в судовому засіданні пояснення ОСОБА_1 , його захис-ника адвоката Брилянт І. О., їх думку з приводу безпідставності притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , допитавши свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , дослідивши матеріали справи про адмініс-тративне правопорушення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апе-ляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Статтею 245 КУпАП визначені завдання провадження у справах про адмі-ністративні правопорушення. Це своєчасне, всебічне, повне і обєктивне зясу-вання обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному зако-ном порядку орган ( посадова особа ) встановлює наявність чи відсутність адмі-ністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, пояснення-ми особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган ( посадова особа ) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчинен-ні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а та-кож зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини сьомої статті 294 КУпАП апеляційний суд перегля-дає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм про-цесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не дослі-джувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом. Згідно з пунктом другим частини восьмої цієї статті за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апе-ляційної інстанції має право, зокрема, залишити апеляційну скаргу без задово-лення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Частиною першою статті 130 КУпАП передбачена адміністративна відпові-дальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспорт-ним засобом особі, яка перебуває в стані такого спяніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засо-бом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан ал-когольного, наркотичного чи іншого спяніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно з вимогами підпункту 2.5 Правил дорожнього руху України водій по-винен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Враховуючи склад адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена статтею 130 КУпАП, обєктивна сторона цього правопорушен-ня полягає у керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, також передача керування транспорт-ними засобами особі, яка перебуває в стані такого спяніння, а так само і ухи-лення осіб від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан спяніння.

Відповідно до пункту другого розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спя-ніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року № 1452/735, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 ро-ку за № 1413/27858, огляду на стан спяніння підлягають водії транспортних за-собів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної по-ліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані спяніння згідно з ознаками такого стану. Згідно з пунктом третім розділу І цієї Інструкції озна-ками алкогольного спяніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка змі-на забарвлення шкіряного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обста-новці.

Огляд на стан спяніння проводиться поліцейськими на місці зупинки транс-портного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування Міністерством охорони здоров`я України та Держспоживстандар-том або лікарем закладу охорони здоровя ( пункт шостий розділу І Інструкції ).

З матеріалів справи, зокрема протоколу про адміністративне правопорушен-ня серії ДПР18 № 521376 від 25 вересня 2020 року, складеного о 01.55 годині у м. Вінниці по вул. В. Порика, 10, 25 вересня 2020 року о 01.26 голині у м. Він-ниці по вул. В. Порика, 10 водій ОСОБА_1 керував транспортним засо-бом «Mercedes-Benz CDI», державний номерний знак НОМЕР_2 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, хитка хода, порушення вимови. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився на місці зупинки у присут-ності двох свідків, чим допустив порушення вимог підпункту 2.5 ПДР України. До протоколу про адміністративне правопорушення додані пояснення свідків та рапорт поліцейського, яким був складений протокол. За даними письмових по-яснень свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у їх присутності водієві ОСОБА_9 запропоновано пройти медичний огляд на стан сп`яніння, на що він відмовився, усвідомлюючи свої дії та будучи ознайомленим з відповідаль-ністю за відмову від проходження огляду, засвідчивши це власними підписами.

Із даних рапорту поліцейського взводу № 2 роти № 4 БУПП у Вінницькій області ДПП капрала поліції Білоуса Д. О., яким був складений протокол про адміністративне правопорушення, слідує, що під час несення служби із забезпе-чення публічного порядку та дотримання водіями ПДР України у м. Вінниця по вул. В. Порика, 10 був зупинений транспортний засіб під керуванням ОСОБА_10 . Під час спілкування з водієм у нього були виявлені ознаки алкоголь-ного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, хитка хода, порушення мови. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку останній відмовився.

У ході судового розгляду у суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 , його захисник адвокат Брилянт І. О. заперечували щодо керування ним транспорт-ним засобом, наголошували на тому, що ОСОБА_1 сидів на пасажирсь-кому сидінні спереду, автомобілем керував його син ОСОБА_1 , що дово-диться відеозаписом із боді-камери поліцейського та відповідно унеможливлює притягнення його до відповідальності за частиною першою статті 130 КУпАП.

Апеляційний суд, детально дослідивши наданий стороною захисту відео-запис із нагрудної камери поліцейського, не заперечує тих обставин, про які вказує захисник в апеляційній скарзі. Проте безпосередньо із відеозапису уба-чається та прослуховується, зважаючи на низьку якість запису у темну пору до-би, що транспортним засобом керував саме ОСОБА_1 , який і перепарко-вував автомобіль та не допускав інших осіб до керування його автомобілем, що цілком спростовує твердження адвоката. Крім того даним відеозаписом зафік-сований і факт категоричної відмови ОСОБА_1 під проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

На задоволення клопотання адвоката Брилянт І. О. апеляційним судом у судовому засіданні допитані свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_1 .

Так свідок ОСОБА_3 пояснив суду, що тієї ночі 25 вересня 2020 року до квартири, де він проживає, прийшов поліцейський та запропонував перепар-кувати належний батькові автомобіль у зв`язку із скаргою когось з мешканців будинку. Йому було відомо, що батько ОСОБА_1 спав у автомобілі, то-му вийшов, сів за кермо та рушив із місця, коли раптово приїхав поліцейський автомобіль.

Свідок ОСОБА_4 пояснив суду, що проживає у АДРЕСА_2 . Уночі 25 вересня 2020 року на своєму балконі він палив та побачив, що ОСОБА_11 вийшов з під`їзду і пішов до машини бать-ка, сів за кермо, рушив з місця, коли приїхав автомобіль патрульної поліції. Ос-кільки бачив як усе відбувалося, то вийшов на вулицю, спілкувався з поліцейсь-кими.

Апеляційний суд критично оцінює показання свідків, опитаних в судовому засіданні, оскільки вони жодним чином не спростовують обставин, зафіксова-них за допомогою відеозапису з нагрудної камери поліцейського, наданого як доказ захисником, щодо керування ОСОБА_1 автомобілем, а також відмови останнього від проходження огляду на стан сп`яніння на вимогу полі-цейського у присутності двох свідків.

Вирішуючи питання про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ад-міністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, суд першої інстанції вважав, що його вина цілком підтверджується матеріалами справи, зазначеними й судом апеляційної інстанції. Вказані докази у своїй сукупності доводять наявність у діях ОСОБА_1 складу адмініс-тративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, яке виразилося у його відмові як особи, яка керує транспортним засо-бом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан ал-когольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За викладених обставин з висновками суду першої інстанції, викладеними в оскаржуваній постанові від 28 жовтня 2020 року, слід погодитися, вони є вірни-ми, об`єктивними, справедливими.

Доводи апеляційної скарги щодо невідповідності суті правопорушення, ви-кладеного у протоколі від 25 вересня 2020 року, змісту диспозиції статті 130 КУпАП внаслідок змін у законодавстві на увагу не заслуговують, є хибним тлу-маченням скаржницею норм матеріального права.

Так до набрання чинності Законом України від 22 листопада 2018 року № 2617 -VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних право-порушень», тобто до 01 липня 2020 року, нормами КУпАП була передбачена адміністративна відповідальність, зокрема, за відмову особи, яка керує транс-портним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огля-ду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Після набран-ня чинності вказаним законом, тобто з 01 липня 2020 року така відповідаль-ність виключена з частини першої статті 130 КУпАП та закріплена у статті 286-1 Кримінального кодексу України «Керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції». Разом з тим Законом України від 17 червня 2020 року № 720-IX «Про внесення змін до деяких зако-нодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового роз-слідування окремих категорій кримінальних правопорушень», який набрав чин-ності 03 липня 2020 року, внесені нові зміни до Закону № 2617-VIIІ, а саме згід-но з вимогами пункту 117 Розділу І Закону № 720-IX у пункті першому Розділу І Закону № 2617-VIIІ виключений підпункт четвертий, за яким запровадження нової редакції статті 130 КУпАП виключало адміністративну відповідаль-ність. Відтак адміністративна відповідальність за такі дії відновлена з 03 лип-ня 2020 року. У пункті другому Розділу І Закону № 2617-VIIІ виключений під-пункт 171, який, доповнивши КК України статтею 286-1, криміналізував відпо-відальність за керування транспортними засобами особами у стані сп`яніння. З 03 липня 2020 року відбулася декриміналізація цих дій.

За наведених обставин слідує, що ОСОБА_1 відмовився від прохо-дження огляду на стан сп`яніння, що доведено матеріалами справи та зібраними у ній доказами, 25 вересня 2020 року, тобто після початку дії статті 130 КУпАП в попередній редакції, яка передбачає адміністративну відповідальність, зокре-ма, за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відпо-відно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння, що відповідає обста-винам, викладеним у протоколі про адміністративне правопорушення.

Україна як Висока Договірна Сторона Конвенції Ради Європи про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року гарантує кожному, хто пере-буває під її юрисдикцією, право на справедливий суд, закріплене в статті 6 цієї Конвенції, згідно з пунктом першим якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і без-стороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Відповідно до частини першої статті 17 Зако-ну України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» національні суди застосовують при розгляді справ Кон-венцію про захист прав людини і основоположних свобод та протоколи до неї і практику Європейського суду як джерело права.

Вимога пункту першого статті 6 Конвенції щодо обґрунтування судових рі-шень не може розумітись як обовязок суду детально відповідати на кожен до-від заявника. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рі-шення, може бути різною в залежності від характеру рішення ( Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року; Проніна про-ти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року ). Стаття 6 Конвен-ції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови у прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Наведені в апеляційній скарзі аргументи не свідчать про порушення судом при розгляді справи норм матеріального чи процесуального права, не спросто-вують правильний висновок судді суду першої інстанції, оскільки вина скарж-ника у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, повністю доведена матеріалами справи. З урахуван-ням наведеного посилання в апеляційній скарзі на необхідність закриття прова-дження у справі апеляційний суд вважає необґрунтованими та не знаходить під-став для їх задоволення.

У пункті 52 рішення Європейського суду з прав людини від 05 лютого 2008 року у справі «Романаускас проти Литви» констатований обовязок національ-ного суду переконатися, що провадження в цілому, зокрема спосіб отримання доказів, були справедливими. У справі «Бакланов проти Росії» ( рішення Євро-пейського суду з прав людини від 09 червня 2005 року ), так і в справі «Фрізен проти Росії» ( рішення від 24 березня 2005 року ) Європейський суд з прав лю-дини зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтереса-ми суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним.

Таким чином питання, чи виконав суд свій обовязок стосовно подання об-ґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ( Проніна проти України, N 63566/00, § 23, Європейський суд з прав людини, рішення від 18 липня 2006 року ).

З огляду на викладене апеляційний суд не знаходить законних та об`єктив-них підстав для скасування правильної, обґрунтованої постанови судді Він-ницького міського суду Вінницької області від 28 жовтня 2020 року про притяг-нення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за частиною першою статті 130 КУпАП.

Керуючись нормами статті 294 КУпАП, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника Брилянт Ірини Олександрівни залишити без задоволення.

Постанову судді Вінницького міського суду Вінницької області від 28 жовт-ня 2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за частиною першою статті 130 КУпАП зали-шити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Т. О. Денишенко