Справа № 367/5315/19 Головуючий в суді І інстанції - Шестопалова Я.В.
Провадження № 33/824/628/2020 Доповідач - Габрієль В.О.
Категорія: ст.185 КУпАП
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Габрієля В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Ірпінського міського суду Київської області від 28 листопада 2019 року,-

В С Т А Н О В И В :

Постановою Ірпінського міського суду Київської області від 28 листопада 2019 року провадження у справі про притягнення

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, тимчасово не працюючого, неодруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , -

до адміністративної відповідальності за ст.185 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладення адміністративного стягнення.

Як вбачається з постанови суду першої інстанції, 10.06.2019 року о 03 год. 20 хв. за адресою: Київська область, м. Буча, вул. Шевченка, 67, водій ОСОБА_1 , керував автомобілем «PЕUGEOT» д.н.з. НОМЕР_1 , у якому був неосвітлений задній номерний знак в темну пору доби. На законну вимогу інспекторів патрульної поліції Гарнавого О .М. та ОСОБА_3 пред`явити посвідчення водія та реєстраційний документ на транспортний засіб, ОСОБА_1 відмовився, чим вчинив правопорушення передбачене ст.185 КУпАП.

Не погоджуючись із вказаним рішенням ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, у якій він просить поновити строк на подачу апеляційної скарги, скасувати постанову Ірпінського міського суду Київської області від 28 листопада 2019 року, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Свої вимоги мотивує тим, що останньою датою для подання апеляційної скарги було 08.12.2019 року, однак це був вихідний день - неділя, отже останньою датою для подання апеляційної скарги слід вважати 09.12.2019 року. В цей же день ним було направлено поштовою кореспонденцією апеляційну скаргу до суду першої інстанції. Оскаржуване рішення вважає прийнятим з порушенням норм чинного законодавства. Так, підставою для складення протоколу було те, що він не пред`явив для перевірки посвідчення водія, однак з невідомих причин співробітниками поліції складено протокол за ст.185 КУпАП, а не ст.126 КУпАП. Крім того, апелянт зазначає, що співробітники поліції не пояснили йому, на яких підставах він повинен пред`являти документи, в зв`язку з чим, на його думку він правомірно відмовився надавати документи для перевірки. Також судом першої інстанції не було враховано ту обставину, що ОСОБА_1 оскаржена постанова винесена поліцейськими, щодо вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.6 ст.121 КУпАП, а отже вона не набрала законної сили. Не врахування судом першої інстанції вказаних обставин, призвело до винесення незаконного рішення.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції не з`явився, про дату час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, клопотань про відкладення судового засідання не подавав.

Із огляду на зазначене, апеляційний суд враховує вимоги ч.ч.4, 6 ст.294 КУпАП щодо строків апеляційного перегляду та необов`язкової присутності при розгляді справи належним чином повідомленої особи, яка подала апеляційну скаргу, вважає за можливе розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 .

Відповідно до ст.289 КУпАП, скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такої постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 апеляційну скаргу подано 09.12.2019 року, тобто в строк передбачений для оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення.

Положеннями ч.2 ст.7 КУпАП передбачено, що провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Проте, всупереч вимогам вказаних правових норм, судом першої інстанції не були в повному обсязі з`ясовані всі обставини справи, у зв`язку з чим оскаржувана постанова не може бути визнана законною, обґрунтованою, вмотивованою і підлягає скасуванню.

Висновки районного суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, правильність кваліфікації його дій за ст.185 КУпАП, спростовуються зібраними у справі доказами.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ГП №108465 від 10.06.2019 року, 10.06.2019 року о 03 год. 20 хв. за адресою: Київська область, м. Буча, вул. Шевченка, 67, водій ОСОБА_1 , керував автомобілем «PЕUGEOT» д.н.з. НОМЕР_1 , у якому був неосвітлений задній номерний знак в темну пору доби. На законну вимогу інспекторів патрульної поліції Гарнавого О .М. та ОСОБА_3 пред`явити посвідчення водія та реєстраційний документ на транспортний засіб, ОСОБА_1 відмовився.

В суді першої інстанції ОСОБА_1 пояснив, що 10.06.2019 року він їхав зі своїм знайомим приблизно о 03 годині ночі на своєму автомобілі «PЕUGEOT». Коли вони зупинились на вул. Шевченка в м. Буча в дозволеному місці, до них під`їхали працівники поліції та повідомили, що в нього не горять задні лампочки, але після того, як вони вийшли з автомобіля і переконались, що вони горять, попросили надати посвідчення водія та документи на автомобіль для перевірки. Так, як він вважав їх вимогу незаконною і йому не пояснили, на яких підставах він повинен це робити, він відмовився надавати документи та зателефонував брату. Після чого його силою витягнули з автомобіля, без причини застосували кайданки та відвезли до Управління патрульної в с. Чайки. Вже у відділенні він надав документи працівникам поліції та його відпустили. Зазначив, що вини не визнає та з протоколом не погоджується, просив закрити справу у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Диспозицією ст.185 КУпАП передбачена відповідальність за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, а також вчинення таких же дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку.

Статтею 62 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліцейський під час виконання покладених на поліцію повноважень є представником держави. Законні вимоги поліцейського є обов`язковими для виконання всіма фізичними чи юридичними особами.

Як вбачається з роз`яснень, які містяться в абзаці другому п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України №8 від 26.06.1992 року «Про застосування судами законодавства, що передбачає відповідальність за посягання на життя, здоров`я, гідність та власність суддів і працівників правоохоронних органів», злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, члена громадського формування з охорони громадського порядку чи військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку або відмова, виражена в зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок.

Однак із формулюванні суті адміністративного правопорушення, яка наведена в протоколі, пояснень ОСОБА_1 та відеозапису з нагрудної камери працівника поліції вбачається, що вимога поліцейського щодо пред`явлення ОСОБА_1 для перевірки посвідчення водія не була пов`язана з порушенням останнім громадського порядку, а була висунута як до водія, в зв`язку з нібито, порушенням Правил дорожнього руху України.

Зокрема в розділі 2 ПДР України закріплено обов`язки і права водіїв механічних транспортних засобів.

Відповідно до п. 2.1 ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортними засобами відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб.

За приписами п.2.4 ПДР України на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені у п.2.1 ПДР України.

Аналогічні положення закріплені і у статті 16 Закону України «Про дорожній рух».

А саме, водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, пред`являти для перевірки посвідчення водія і реєстраційний документ на транспортний засіб.

Виходячи з наведених вище правових норм право органів Національної поліції перевіряти наявність зазначених у п. 2.1 ПДР України документів кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.

Тому доводи ОСОБА_1 про незаконність вимог працівників поліції про пред`явлення їм посвідчення водія та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, апеляційний суд вважає необґрунтованими.

Разом з тим, непред`явлення особою, яка керує транспортним засобом працівнику поліції для перевірки посвідчення водія та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, становить собою об`єктивну сторону правопорушення, передбаченого ст.126 КУпАП.

Вирішення ж питання про відповідальність особи за іншою статтею КУпАП ніж та, що вказана в протоколі про адміністративне правопорушення, враховуючи положення ст.ст.221, 254, 256, 279, 294 КУпАП, виходить за межі компетенції суду першої та апеляційної інстанції.

З огляду на це, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованими доводи апелянта про те, що суд першої інстанції, при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 не у повній мірі врахував усі обставини справи, що призвело до прийняття невмотивованого рішення, а тому апеляційну скаргу слід задовольнити, постанову Ірпінського міського суду Київської області від 28 листопада 2019 року - скасувати та закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, в зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП.

Керуючись ст.ст.283, 294 КУпАП, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову Ірпінського міського суду Київської області від 28 листопада 2019 року, якою провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.185 КУпАП закрито у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладення адміністративного стягнення, скасувати.

Провадження у справі щодо ОСОБА_1 - закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП.

Постанова апеляційного суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Київського

апеляційного суду В.О. Габрієль