Провадження № 3/521/8436/20
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 грудня 2020 року

Суддя Малиновського районного суду м. Одеси Коблова О.Д., за участю секретаря судового засідання Сергеєвої Ю.Ю., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, офіцеру штабу в/ч НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ознаками правопорушення, передбаченого п. 6 ч.1 ст. 212-2 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:
До Малиновського районного суду м. Одеси з Головного управління військової контррозвідки Департаменту контррозвідки Служби безпеки України надійшов протокол та додані до нього матеріали відносно ОСОБА_1 про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого п. 6 ч.1 ст. 212-2 КУпАП.

Згідно протоколу № 9/996/27/35 від 19.10.2020 року, у жовтні 2020 року, у ході виконання завдань, покладених на Службу безпеки України, органом військової контррозвідки (2 відділом 9 управління ГУ ВКР ДКР СБ України) було виявлено порушення чинного законодавства про державну таємницю з боку посадової особи - офіцеру штабу в/ч НОМЕР_1 капітана ОСОБА_1 .

Так, у березні 2019 року на підставі «Номенклатури посад працівників, перебування на яких потребує оформлення допуску та надання доступу до державної таємниці», ОСОБА_1 було оформлено допуск до державної таємниці за формою 1 (Висновок УСБ України в Одеській області №44Д від 11.03.2019 р). У відповідності до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 05.04.2019 р. №72, ОСОБА_1 , наданий доступ до державної таємниці з найвищим грифом секретності «Особливої важливості».

Проте, встановлено, що зазначена особа не виконує взяте на себе «Зобов`язання громадянина України у зв`язку з допуском до державної таємниці» (зміст якого встановлено чинним законодавством та яке передбачає обов`язок виконання вимог режиму секретності та додержання інших вимог законодавства про державну таємницю), та порушила вимоги ст.ст. 21, 28 Закону України «Про державну таємницю п.п. 116, 438 «Порядку організації та забезпечення режиму секретності в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях», який затверджений Постановою Кабміну України від 18! 12.2013р. №939 (надалі - Порядок-939).

Зокрема встановлено, що ОСОБА_1 , згідно наказу командира в/ч НОМЕР_1 №615 від 20.12.2019 року є головою комісії квартальних перевірок матеріальних носіїв секретної інформації.

Однак, всупереч п. 438 Порядку-939 щоквартальні акти перевірок матеріальних носіїв секретної інформації №350/304/17/83дск від 09.04.2020 р., №350/304/17/153дск від 13.07.2020 р., №350/304/17/242дск від 09.10.2020 р. носять ознаки формального підходу ОСОБА_1 до виконання службових обов`язків щодо здійснення контролю за станом охорони державної таємниці. Так, викладена в зазначених актах інформація про результати перевірок наявності МИСІ не корелюється з даними форм 18 виконавців, а надані командиром батальйону зв`язку та АСУ в/ч НОМЕР_1 підполковником ОСОБА_2 пояснення свідчать про те, що ОСОБА_1 на бойових постах очолюваного ним підрозділу з метою проведення перевірок режиму секретності з 01 січня по 07 жовтня 2020 року не перебував. Вказані обставини є порушенням з боку ОСОБА_1 вимог п.п. 116, 438 Порядку- 939.

У судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого п.6 ч.1 ст.212-2 КУпАП визнав.

Дослідивши протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали, заслухавши думку ОСОБА_1 , суд дійшов наступного висновку.

Норми ч.1 ст. 212-2 КУпАП передбачають настання адміністративної відповідальності за порушення законодавства про державну таємницю.

Об`єктом вказаних правопорушень є охоронювані законом суспільні відносини, що склались у сфері забезпечення збереження інформації, віднесеної до державної таємниці. При цьому ст. 1 Закону України «Про державну таємницю» визначає, що державна таємниця - це вид таємної інформації, що охоплює відомості у сфері оборони, економіки, науки і техніки, зовнішніх відносин, державної безпеки та охорони правопорядку, розголошення яких може завдати шкоди національній безпеці України та які визнані у порядку, встановленому цим Законом, державною таємницею і підлягають охороні державою.

Об`єктивною стороною правопорушень прийнято визначати зовнішню сторону правопорушень, яку складають протиправні діяння (дія чи бездіяльність), викликані цим у суспільстві небезпечні шкідливі наслідки, причинний зв`язок між діянням та його наслідками.

Зі змісту протоколу 9/996/27/35 від 19.10.2020 у справі про адміністративні правопорушення, відносно ОСОБА_3 вбачається, що службові особи органу СБУ кваліфікують діяння зазначеної особи за п. 6 ч.1 ст. 212-2 КУпАП (невжиття заходів щодо забезпечення охорони державної таємниці та незабезпечення контролю за охороною державної таємниці).

Діяння, описане у згаданому протоколі про адміністративне правопорушення, характеризується ознаками бездіяльності.

Як випливає зі змісту ст. 212-2 КУпАП суб`єктами порушень законодавства про державну таємницю можуть бути як громадяни, так і посадові особи.

Суб`єкт правопорушення, кваліфікованого за ст. 212-2 КУпАП, має не тільки ознаки загального суб`єкта (осудність, досягнення певного віку), а й інші, котрі свідчать про особливість його правового становища (надання допуску та доступу до державної таємниці в установленому законом порядку).

Суб`єктивна сторона таких правопорушень характеризується наявністю вини у формі умислу чи необережності.

Виходячи з положень ст. 10 КУпАП, умисною є форма вини, яка характеризується тим, що особа усвідомлює суспільну небезпечність свого діяння, передбачає можливість настання негативних наслідків та бажає настання таких наслідків (прямий умисел), або байдуже ставиться до їх настання чи свідомо допускає їх настання (непрямий умисел).

Необережна форма вини характеризується тим, що особа не усвідомлює суспільну небезпечність свого діяння, не передбачає можливість настання негативних наслідків, хоча могла і повинна була усвідомлювати та передбачати - недбалість, або коли особа усвідомлює суспільну небезпечність свого діяння, передбачає можливість настання негативних наслідків, але легковажно розраховує на ненастання таких наслідків самовпевненість (ст. 11 КУпАП).

За таких обставин, оцінивши докази у справі за своїм внутрішнім переконанням та з точки зору належності, допустимості та достатності, для висновку про вчинення особою адміністративного правопорушення, враховуючи досліджені в справі докази, приходжу до висновку, що вони переконливо свідчать про те, що ОСОБА_1 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та передбачаючи настання можливих шкідливих наслідків, не вжив передбачених чинним законодавством України заходів щодо забезпечення охорони державної таємниці, чим скоїв триваюче адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена п. 6 ч. 1 ст. 212-2 КУпАП (невжиття заходів щодо забезпечення охорони державної таємниці та незабезпечення контролю за охороною державної таємниці).
Призначаючи ОСОБА_1 вид та міру адміністративного стягнення, судом враховується відсутність обставин, які обтяжують чи пом`якшують відповідальність, особу порушника, її майновий стан, відношення ОСОБА_1 до скоєного.

Наведені в матеріалах справи обставини свідчать про достатність підстав вважати, що застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу, з урахуванням особи правопорушника, буде визнано достатнім, а тому суд приходить до висновку про необхідність застосування адміністративного стягнення у виді штрафу у межах санкції, передбаченої п. 6 ч. 1 ст. 212-2 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись статтями 33, 40-1, ст. 212-2, 264, 268 КУпАП, Закону України «Про державну таємницю», «Порядку організації та забезпечення режиму секретності в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях», затвердженого Постановою Кабміну України від 18.12.2013р. №939, п. 5 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» суд, -

ПОСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого п. 6 ч. 1 ст. 212-2 КУпАП та застосувати до нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 30 (тридцяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 (п`ятсот десять) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 420 гривень 40 копійок.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом 10 днів з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги.

Суддя О.Д. Коблова