Номер провадження 3/754/6263/20
ПОСТАНОВА

Іменем України

17 грудня 2020 року м. Київ

Суддя Деснянського районного суду м. Києва КЛОЧКО І.В., розглянувши матеріали, які надійшли з Управління патрульної поліції в м. Києві про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , -

в с т а н о в и в:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, 01 листопада 2020 року приблизно о 21-00год. в м. Києві по вул. Радистів, 14, водій ОСОБА_1 керував автомобілем «Mercedes benz», д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку проводився у лікаря нарколога за адресою - м. Київ, вул. П.Запорожця, 20, чим ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.9а ПДР України, за що відповідальність передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП.

В судове засідання, призначене на 17 грудня 2020р., ОСОБА_1 не з`явився, до суду викликався, шляхом направлення смс-повідомлення та судової повістки.

14.12.2020 до суду надійшло клопотання захисника ОСОБА_1 - Захарчука М.І. про розгляд справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за місцем проживання - Березнівського районного суду Рівненської області.

Разом із клопотанням про розгляд справи про адміністративне правопорушення за місцем проживання, захисник Захарчук М.І. направив на адресу суду фотокопію паспорта в підтвердження свого клопотання.

Згідно ст. 278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує питання чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Так, суд під час підготовки справи про адміністративне правопорушення до судового розгляду, в порядку ст. 278 КУПАП, дослідивши матеріали клопотання, прийшов до висновку про необхідність задоволення клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Частиною 1 ст. 276 КУпАП передбачено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Одночасно положенням ч.2 ст. 276 КУпАП визначено, що справи про адміністративні правопорушення передбачені частинами першою, другою, третьою і четвертою статті 130 цього Кодексу, можуть також розглядатися за місцем обліку транспортних засобів або за місцем проживання порушників.

З наданої фотокопії паспорту ОСОБА_1 вбачається, що зареєстроване місце проживання останнього - АДРЕСА_1 , однак в наявній в матеріалах справи розписки ОСОБА_1 від 01.11.2020р. останнім зазначено, що він проживає за адресою - АДРЕСА_2 .

З огляду на те, що саме ОСОБА_1 зазначено місце проживання в Деснянському районі м. Києва, а в клопотання захисника Захарчука М.І. мова іде про зареєстроване місце проживання особи, що притягується до адміністративної відповідальності, вважаю вищевказане клопотання необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

ОСОБА_1 та його захисник Захарчук М.І. в судове засідання не з`явились, причини своєї неявки суду не повідомили.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання, шляхом застосування національного законодавства. Суд приймає рішення щодо дотримання вимог Конвенції, переконавшись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст. 6 §1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою. Як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правам та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

У своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд з прав людини зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці, зокрема, складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду з прав людини вбачається, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходи, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження. Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справі "Каракуця проти України" Європейський суд прийшов до висновку про те, що права скаржників на справедливий розгляд справи не були порушені у зв`язку з тим, що вони не проявляли належної зацікавленості у результатах розгляду їх справи протягом тривалого строку, не звертаючись до суду за інформацією щодо стану розгляду їх скарги, незважаючи на те, що суд не повідомив їх про винесене рішення, що й унеможливило їх звернення зі скаргою у встановлені законом строки. Неналежна зацікавленість у розгляді справи може бути підставою для процесуальних наслідків.

Крім того, в рішенні Європейського суду з прав людини від 07.07.1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначено, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

В протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що ОСОБА_1 повідомлено, що розгляд справи відбудеться у Деснянському районному суді м. Києва, що підтверджується підписом останнього.

Аналіз викладених вище обставин неявки в судове засідання ОСОБА_1 та його захисника, а також, враховуючи подане захисником Захарчуком М.І. клопотання про направлення справи за підсудністю, яке було направлено поштовим відправленням 09 грудня 2020р. та укладення ОСОБА_1 08 листопада 2020р. з адвокатом Захарчуком М.І. договору про надання правової допомоги по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП, дає підстави стверджувати про неналежне здійснення своїх процесуальних прав і виконання процесуальних обов`язків, що виразилися у відсутності інтересу до поданого до суду відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення, та свідчить про затягування судового розгляду даної справи з метою уникнення відповідальності.

Приймаючи до уваги вищевикладене, враховуючи вказані рішення ЄСПЛ та вимоги ст.268 КУпАП, зважаючи на те, що судом вичерпано усі можливі засоби для належного повідомлення притягуваного про дату, час і місце розгляду справи, з метою недопущення необґрунтованого порушення строків розгляду справи про адміністративне правопорушення, встановлених ст.277 КУпАП, а також строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст.38 КУпАП, суд визнає причини неявки притягуваного в судове засідання неповажною та вважає за можливе провести розгляд справи за його відсутності.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності, що відповідає приписам ст. 245 КУпАП.

Відповідно до ст. 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Відповідно до вимог ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини,що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Частина 1 ст.130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції визначений Інструкцією, затвердженою спільним Наказом МОЗ та МВС України від 09.11.2015 №1452/735 (надалі Інструкція).

Згідно п.2 Розділу І Інструкції, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Пункт 6, 7. Розділу І Інструкції вказує, що огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я.

Відповідно до висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ОСОБА_1 01.11.2020р. о 21-10год. перебував в стані алкогольного сп`яніння 0,58%.

В протоколі про адміністративне правопорушення відсутні пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. При цьому, суд звертає увагу, що в наявній розписці ОСОБА_1 , останній зазначає, що зобов`язується не керувати транспортними засобами до повного протверезіння.

Отже, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_1 у зв`язку з порушенням п.2.9а ПДР України, доведена зібраними по справі доказами, а тому, суд вважає за необхідне визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Враховуючи обставини справи, характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, суд вважає доцільним накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування на строк один рік.

Згідно ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, підлягає до стягнення судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 9,22, 33, 34-35, 36, 38, 40, 245, 247, 251, 266, 280, 283, 284 КУпАП , ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», суд -

п о с т а н о в и в :

ОСОБА_1 визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн. на користь держави з позбавлення права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 420,40 грн.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом десяти днів з дня винесення.

Суддя