ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1424/20 Справа № 204/6810/20 Суддя у 1-й інстанції - Дружинін К.М. Суддя у 2-й інстанції - Коваленко Н. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2020 року м. Дніпро

Суддя-доповідач Дніпровського апеляційного суду Коваленко Н.В., розглянувши апеляційну скаргу захисника Поляка Олександра Віталійовича, який діє в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23 жовтня 2020 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23 жовтня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави в розмірі 10200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік. Стягнуто судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп.

Згідно з оскаржуваною постановою, ОСОБА_1 29 вересня 2020 року о 23 годині, керував транспортним засобом автомобілем Volkswagen Passat, номерний знак НОМЕР_1 , по вул. Криворізька у м. Дніпро, з ознаками алкогольного сп`яніння. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

В апеляційній скарзі захисник Поляк О.В. в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 просить постанову скасувати, провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Вимоги скарги захисник обґрунтовує тим, що постанова винесена із порушенням вимог чинного КУпАП та інших норм законодавства. Так, вказує, що суд що при прийнятті рішення не звернув увагу на те, що при складенні протоколу ОСОБА_1 просив надати можливість скористатися правовою допомогою захисника, однак працівником поліції було порушеного його право на захист. Окрім того, наявна в матеріалах справи відеозапис не підтверджує те, що у ОСОБА_1 були ознаки алкогольного сп`яніння, тоді як, він чітко відповідав на питання поліцейського, вів себе стримано, однак трохи хвилювався. При цьому, він не відмовлявся від проходження оглядуна стан сп`яніння, декілька разів відповів, що не заперечує щодо проходження огляду за місцем зупинки. Проте, поліцейський прийняв це як відмову, тому вважає, що суть правопорушення у протоколі сформульовано незрозуміло. Також, в поясненнях свідків не зазначено, що водій відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння із застосуванням спеціальних технічних засобів, а також від проходження огляду у закладі охорони здоров`я. Звертає увагу, що у протоколі не вірно зазначено ім`я особи, а саме ОСОБА_2 , тоді як згідно паспорту він ОСОБА_2 , також протокол містить закреслення, не в повному обсязі зазначено посаду працівника поліції, який складав протокол, а тому цей протокол є недопустимим доказом. Окрім того, в матеріалах справи відсутнє підтвердження стану сп`яніння ОСОБА_1 та відсутня згода водія з результатами такого огляду, й відсутнє направлення водія на проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, не містить справа відомостей про відсторонення водія від керування та передачі іншій уповноваженій особі, чим порушено вимоги КУпАП та порядок огляду на стан сп`яніння. При цьому зазначає, що відеозапис з бодікамер працівників поліції зроблений з порушенням вимог Інструкції із застосуванням органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функцію фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, Затвердженого Наказом МВС №1026 від 18.12.2018, оскільки відеозапис постійно переривається, тому не можливо вважати його належним та допустимим доказом у справі. Отже на думку апелянта, судом першої інстанції не встановлено достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_1 у вчиненні цього адміністративного правопорушення.

В доповненнях до апеляційної скарги захисник Поляк О.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , просить закрити провадження у справі щодо ОСОБА_1 у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення. Так, адвокат зазначив, що на офіційному веб-сайту Верховної Ради України, ч. 1 ст. 130 КУпАП зазначена у редакції, що не передбачає відповідальності за керування транспортними засобами в стані алкогольного сп`яніння, а передбачає відповідальність за керування річковими, морськими або маломірними суднами судноводіями в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння. При цьому, вказує, що 17 червня 2020 року було прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» № 720-ІХ (далі Закон № 720), який 2 липня 2020 року підписано Президентом України, а 3 липня 2020 року опубліковано в офіційній парламентській газеті «Голос України». Вказаним законом виключено, в тому числі, п. п. 4 п. 1 Р. І Закону № 2617. згідно якого набрала чинності нова редакція ч. 1 ст. 130 КУпАП. Натомість, з тексту Закону № 720 не вбачається, що при його прийнятті законодавець вдавався до юридичної техніки відновлення попереднього правового регулювання. Окрім того, за положеннями ч. 6 ст. 90 Закону № 1861 законопроект може передбачати внесення змін лише до тексту первинного законодавчого акта (закону, кодексу, основ законодавства тощо), а не до закону про внесення змін до цього законодавчого акта. Відтак у розумінні Закону № 1861 та приписів ч. 4 ст. 2 КУпАП Закон № 720 не може вважатися судом по відношенню до норм ч. 1 ст. 130 КУпАП законом про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, оскільки, фактично, скасовує положення Закону № 2617, а не КУпАП. При цьому адвокат зазначає, що ОСОБА_1 керував автомобілем, тоді як, відповідно до положень ч. 1 ст. 130 КУпАП, суб`єктом правопорушення є судноводій, а тому вважає, що провадження щодо ОСОБА_1 підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю в його діях складу правопорушення.

Заслухавши ОСОБА_1 , його захисника - адвоката Поляка О.В., які апеляційну скаргу підтримали, перевіривши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги та частково докази у справі, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Ці вимоги закону, судом першої інстанції були виконані в повному обсязі.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим.

Цей висновок підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 414339 від 29 вересня 2020 року, складеного щодо ОСОБА_1 , письмовими поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , відеозаписом з нагрудної камери поліцейського.

Зазначені докази у своїй сукупності є підтвердженням наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, яке виразилося у відмові від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, та доведеності вини у його вчиненні.

Об`єктивних підстав ставити під сумнів достовірність наведених доказів та викладених обставин суд апеляційної інстанції не вбачає.

Суд звертає увагу на те, що ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортним засобом у стані алкогольного та наркотичного сп`яніння, за наявності відповідного медичного висновку, а так само й за відмову від проходження огляду з метою його встановлення.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що протокол про адміністративне правопорушення є неналежним доказом, оскільки в протоколі посада працівника поліції зазначена неповно, вказано невірно ім`я водія, суть правопорушення сформульовано незрозуміло, а також те, що в ньому містяться закреслення, є безпідставними, оскільки, як видно з протоколу про адміністративне правопорушення від серії ДПР18 №414339 від 29.09.2020, він відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, викладене в ньому суть правопорушення відповідає диспозиції ч.1 ст. 130 КУпАП, й будь-які виправлення в протоколі відсутні.

Доводи захисника про неправильне зазначення ім`я ОСОБА_1 в протоколі, а саме - " ОСОБА_2 ", хоча згідно паспорту правильно " ОСОБА_2 ", не заслуговують уваги, оскільки судом першої існтанції під час розгляду справи було виправлено цю помилку, шляхом перевірки паспортних даних ОСОБА_1 , і суд зазначив у постанові вірні анкетні дані особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Слід також зазначити, що вказана вище описка є механічною і не виключає підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Посилання захисника в скарзі на порушення працівниками поліції порядку проведення огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, є необґрунтованим, з огляду на таке.

Так, відповідно ст. 266 КУпАП, огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків. У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

В силу вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України, МОЗ України, від 09.11.2015 № 1452/735, установлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові.

З огляду на вказані вимоги закону, працівники поліції зобов`язані запропоновувати водію пройти огляд із застосуванням спеціальних засобів та, за наявності згоди водія, його провести.

Матеріалами справи, зокрема, відеозаписом з нагрудних камер поліцейських, об`єктивно підтверджується, що ОСОБА_1 було запропоновано пройти медичний огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку. Між тим, ОСОБА_1 від виконання законних вимог працівників поліції відмовився.

При цьому, доводи сторони захисту про звернення ОСОБА_1 до працівників поліції з вимогою про надання йому можливості скористатися правовою допомогою захисника, суд розцінює як необґрунтовані, оскільки матеріали справи жодних доказів на підтвердження цих обставин не містять.

Окрім того, жодних доводів стосовно поважності причин, з яких ОСОБА_1 відмовився від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння під час апеляційного розгляду наведені стороною захисту також не були.

Разом з цим, доводи скарги захисника про відсутність в матеріалах справи направлення водія на проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, суд апеляційної інстанції вважає необгрунтованими, оскільки ОСОБА_1 не наполягав на проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у закладі охорони здоров`я.

Окрім цього, відповідно до п. 12 Розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом МОЗ і МВС № 1452/735 від 09.11.2015 року (далі - Інструкція) таке направлення видається у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції (ознаки наркотичного чи іншого сп`яніння...), поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я, а також у випадку забезпечення поліцейським доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв (п.п. 1, 8, 9 Розділу ІІ Інструкції).

При цьому, як видно з матеріалів справи ОСОБА_1 відмовився від проходження такого огляду в порядку, передбаченому ч. ч. 2, 3 ст. 266 КУпАП та п. 8 Інструкції.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що Інструкція, як і Порядок направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 17 грудня 2008 року №1 103, не містять положень про обов`язок працівників поліції вручати таке направлення на проходження медичного огляду на стан сп`яніння у разі відмови водія від його проходження.

Що стосується посилання захисника на те, що ОСОБА_1 не відсторонили від керування транспортним засобом, то слід зазначити, що вказані доводи не є тією безумовною підставою для визнання дій ОСОБА_1 такими, що не містять складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Доводи апелянта в апеляційній скарзі стосовно того, що в поясненнях свідків не зазначено, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду із застосуванням спеціального технічного приладу, або у закладі охорони здоров`я, суд вважає безпідставними, оскільки вони спростовуються наявними в матеріалах справи письмовими поясненями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_3 . Водночас, апеляційний суд звертає увагу, що нормами чинного КУпАП, будь - яких вимог до складання пояснень свідків не містить, тоді як ці пояснення були відібрані інспектором патрульної поліції, із власними підписами свідків, та відомості, що містяться в цих поясненнях не суперечать іншим вищенаведеним доказам у справі.

Наведені в апеляційній скарзі доводи захисника про те, що порушено вимоги щодо безперервної відео фіксації події, та відеозаписи з нагрудних камер працівників поліції не можуть бути належним доказом вини ОСОБА_1 , є необгрунтованими, оскільки наявний у справі відеозапис містить події правопорушення та весь хід спілкування ОСОБА_1 з працівниками поліції.

Також, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги захисника про те, що на момент розгляду справи, ч. 1 ст. 130 КУпАП не передбачала настання адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом у стані сп`яніння, з огляду на таке.

Так, до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» № 2617-VІІІ від 22 листопада 2018 року, тобто до 01 липня 2020 року, положеннями КУпАП було передбачено адміністративну відповідальність, зокрема за керування транспортним засобом, в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Після набрання чинності вказаного закону, тобто з 01 липня 2020 року, відповідальність, зокрема за керування транспортним засобом, в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, виключено з ч. 1 ст. 130 КУпАП та закріплено у ст. 286-1 Кримінального кодексу України «Керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції».

Разом з тим, Законом України від 17 червня 2020 року № 720-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень», який набрав чинності 03 липня 2020 року, внесені нові зміни до Закону № 2617-VIIІ, а саме, згідно з вимогами пункту 117 Розділу І Закону № 720-IX: у пункті 1 Розділу І Закону № 2617-VIIІ виключено підпункт 4, який запровадивши нову редакцію ст. 130 КУпАП виключав адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами у стані сп`яніння - відтак адміністративна відповідальність за ці дії відновлена з 03 липня 2020 року; у пункті 2 Розділу І Закону № 2617-VIIІ виключено підпункт 171, який доповнивши КК України ст. 286-1 криміналізував відповідальність за керування транспортними засобами особами у стані сп`яніння - відтак з 03 липня 2020 року відбулася декриміналізація цих дій.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав визнати обґрунтованими доводи захисника та не погоджується з ними.

Отже, у суду не виникає сумніву щодо доведеності поза розумним сумнівом вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та наявності в його діях складу цього правопорушення, що виразилося у відмові від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

При апеляційному розгляді не встановлено порушень судом першої інстанції ст. ст. 279, 280 КУпАП, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а усі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував дії ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Накладаючи на ОСОБА_1 адміністративне стягнення, суд також дотримався вимог ст.ст.30, 33 КУпАП і призначив його в межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП з урахуванням особи ОСОБА_1 , інших обставин справи, а також того, що вчинене ним правопорушення є одним із найнебезпечніших правопорушень в сфері безпеки дорожнього руху і найгрубішим порушенням порядку користування правом керування транспортними засобами та становить велику суспільну небезпеку.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови, апеляційним судом не встановлено.

Отже, доводи скарги захисника Поляка О.В. в інтересах ОСОБА_1 є необґрунтованими, у зв`язку з чим його апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника Поляка Олександра Віталійовича, який діє в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23 жовтня 2020 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду Н.В. Коваленко