ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Куценко О.В.

за участю секретаря Чоботаренко Т.І.

розглянув у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Сабанова В.М., який діє в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 лютого 2020 року, відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, офіційно не працюючого, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

якою, його притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

встановив:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 297645 від 26.12.2019 року, ОСОБА_1 26.12.2019 року близько 12:10 год. керував транспортним засобом «AUDI A8», номерний знак НОМЕР_1 , в м. Миколаєві по вул. Водопровідна, 70, з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя. Водію у присутності двох свідків було запропоновано пройти медичний огляд на стан сп`яніння на місці зупинки за допомогою алкотестера DRAGER, на що водій відмовився. Також водієві було запропоновано проїхати в МОНД для проходження на стан сп`яніння, на що водій також відмовився, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність ч.1 ст. 130 КУпАП.

Постановою судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 лютого 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду захисник Сабанов В.М. який діє в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду першої інстанції скасувати, а провадження у справі закрити на підставі ч.1 ст.247 КУпАП.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує на те, що оскаржувана постанова винесена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, при цьому суд не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам.

Зазначає, що судом в порушення вимог ст.268 КУпАП розглянуто справу без участі особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності чим позбавлено його права надати суду пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, користуватися допомогою захисника.

Стверджує, що судом не дотримано вимоги ст.276 КУпАП України, та розглянуто справу з порушенням правил підсудності, оскільки в протоколі невірно зазначено адресу проживання особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, що на думку захисника є підставою для скасування постанову суду першої інстанції.

Вказує, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом і не був зупинений поліцейськими під час керування транспортним засобом, а матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом.

Звертає увагу, що поліцейськими було порушено порядок огляду на стан сп`яніння, оскільки наявність ознак сп`яніння не підтверджена належними та допустимими доказами.

Стверджує, що письмові пояснення свідків не можна прийняти до уваги як належний доказ, оскільки вони не містять вільного викладення свідками відомостей щодо наведених обставин, до матеріалів справи додано бланки, заповнені поліцейськими від імені свідків, в яких було заздалегідь надруковано текст з ознаками сп`яніння, а тому і протокол про адміністративне правопорушення складений на підставі пояснень цих свідків не можна вважати належним та допустим доказом. Інших доказів наявності його вини, а саме відмови від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу матеріали справи не містять. Проте судом першої інстанції вказаний факт проігноровано, а справу розглянуто поверхово і формально, без допиту даних свідків в судовому засіданні.

Зауважує, що відеозапис наданий патрульними поліцейськими не є належним та допустимим доказом вини ОСОБА_1 , оскільки на ньому частково зафіксовані події та він змонтований.

Вважає, що судом неповно з`ясовано обставини справи та прийнято необґрунтоване рішення.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи викладені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов наступного.

Згідно положень ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справі про адміністративне правопорушення є повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

На думку суду, викладений в постанові суду першої інстанції висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП не відповідає фактичним обставинам справи та не узгоджується із наявними в матеріалах справи доказами.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення водій ОСОБА_1 26.12.2019 року близько 12:10 год. керував транспортним засобом «AUDI A8», номерний знак НОМЕР_1 , в м. Миколаєві по вул. Водопровідна, 70, з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя. Водію у присутності двох свідків було запропоновано пройти медичний огляд на стан сп`яніння на місці зупинки за допомогою алкотестера DRAGER, на що водій відмовився. Також водієві було запропоновано проїхати в МОНД для проходження на стан сп`яніння, на що водій також відмовився, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху України,

Обґрунтовуючи своє рішення, суд послався на протокол про адміністративне правопорушення, пояснення свідків та відеозапис з нагрудних камер патрульних поліцейських. Проте, зазначені в постанові факти не відповідають матеріалам справи.

Так, в письмових поясненнях свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 26.12.2019 року, зазначено, що водій транспортного засобу «AUDI A8», номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_1 у їх присутності відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння за допомогою приладу Драгер та у медичному закладі.

Але, на думку апеляційного суду пояснення даних свідків не можна вважати належним доказом вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення , передбаченого за ч.1 ст. 130 КУпАП, оскільки, пояснення цих свідків викладені на заздалегідь виготовлених бланках надрукованих на комп`ютері, в тому числі заздалегідь надруковані ознаки алкогольного сп`яніння у водія, є ідентичними між собою за змістом, і різняться між собою лише підписами та прізвищами свідків.

До того ж, достовірність показань даних свідків не було перевірено судом першої інстанції шляхом їх виклику та допиту в суді першої інстанції, що також на думку апеляційного суду унеможливлює використання цих доказів для підтвердження винуватості ОСОБА_1 .

Також, апеляційним судом досліджено відеозапис з нагрудного реєстратора патрульного поліцейського, та встановлено, що він не містить повного запису обставин події, а тому не може вважатись належним доказом вини ОСОБА_1 .

Крім того, вимогами ст. 266 КУпАП передбачено, що особи, які керують транспортними засобами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами.

Між тим, матеріали справи та сам протокол про адміністративне правопорушення не містять будь-яких доказів відсторонення ОСОБА_1 від керування та передачі транспортного засобу для керування іншій особі. Тобто існують обґрунтовані підозри, що навіть попри наявність складеного відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, останній міг продовжити свій рух. Дані обставини не залишають у суду сумнівів в упередженості дій співробітників поліції, якими не було виконано вимог ст. 266 КУпАП, чим порушено порядок огляду водіїв на стан сп`яніння встановлений Законом, оскільки, всупереч тому, що спочатку у водія було встановлено наявність ознак сп`яніння, як зазначено в протоколі про адмінправопорушення, його все-одно не було відсторонено від керування всупереч складеному відносно нього протоколу.

Проте, при розгляді протоколу про адміністративне правопорушення суддею не звернуто увагу на недотримання працівниками поліції зазначених вимог закону.

Виходячи з практики застосування Європейським судом ст. 6 Конвенції, у випадку, якщо передбачені санкції є достатньо суворими, то скоєне правопорушення має природу кримінального злочину, а отже, його судовий розгляд має відповідати принципу справедливості відповідно до статті 6 Конвенції.

Таким чином, розглядаючи справу про притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, судовий процес має відповідати загальним засадам кримінального провадження, а суд має забезпечити гарантії і принципи законності щодо особи, яка притягається до відповідальності, оскільки санкція вказаної статті, при встановленні факту скоєння правопорушення і вини, передбачає штраф, розмір якого значно перевищує прожитковий мінімум для осіб працездатного віку в Україні, як і значно перевищує мінімальний розмір штрафу, визначений ч.2 ст. 52 КК України, а також передбачає обов`язкове позбавлення права керування транспортним засобом.

Обов`язкова відповідність судового процесу у справах про притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП таким засадам, як верховенство права, законність, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, забезпечення права на захист, безпосередність дослідження доказів, а також змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів безумовно має враховуватись як особами, яких звинувачують у скоєнні адміністративного правопорушення, та їх захисниками, так і судом, що здійснює розгляд відповідних справ.

Недотримання зазначених вимог закону потягло неповне дослідження всіх доказів у справі та призвело до постановлення судом першої інстанції незаконного та необґрунтованого рішення.

Зважаючи на те, що згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, суд апеляційної інстанції, оцінивши наявні в даній адміністративній справі докази, приходить до висновку про недоведеність поза розумним сумнівом винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у зв`язку з чим справа про адміністративне правопорушення відносно останнього підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП - за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.247, 294 КУпАП, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника Сабанова В.М., який діє в інтересах ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 лютого 2020 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП скасувати.

Провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Миколаївського

апеляційного суду Куценко О.В.