КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 33/824/4/2020 Суддя 1 інстанції - Домарєв О.В.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП Суддя суду апел. інст.- Кепкал Л.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2020 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Кепкал Л.І., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Дарницького районного суду м. Києва від 25 жовтня 2019 року, щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП ,-

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою судді Дарницького районного суду м. Києва від 25 жовтня 2019 року, ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього стягнення адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 (десять тисяч двісті) гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, поряд з цим стягнуто судовий збір в розмірі 384 гривень 20 копійок.

Постановою суду встановлено, що 02.08.2019 року приблизно о 02 год. 51 хв. біля буд. № 3-г по вул. Вербицького в м. Києві, ОСОБА_1 керував автомобілем «ЗАЗ Forza» д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, поведінка, що не відповідає обстановці, порушення мови. Від проходження огляду у встановленому порядку на стан сп`яніння ОСОБА_1 відмовився в присутності двох свідків.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову Дарницького районного суду м. Києва від 25.10.2019 скасувати та закрити провадження у справі за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, тобто у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

За доводами апелянта, постанова суду першої інстанції не відповідає закону, матеріалам та обставинам справи.

ОСОБА_1 стверджує, що суд першої інстанції під час розгляду справи не дотримався вимог ст. 268 КУпАП щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин вчиненого адміністративного правопорушення, не з`ясував чи було вчинене правопорушення взагалі, не проаналізував наявні у справі докази, а його висновок про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу є необгрунтованим.

В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що він заперечував факт керування автомобілем «ЗАЗ Forza» д.н.з. НОМЕР_1 , однак суд першої інстанції не зважив на його заперечення та не врахував докази, на які він ( ОСОБА_1 ) посилався, а тому виніс, на думку апелянта, незаконну та необґрунтовану постанову, якою визнав його винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

ОСОБА_1 вказує на те, що за ч. 1 ст. 130 КУпАП об`єктивна сторона складу адміністративного правопорушення полягає в тому, що правопорушник має, по-перше, керувати транспортним засобом, а по-друге - той хто керує повинен перебувати в стані сп`яніння. Відсутність будь-якої складової об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення виключає можливість притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Апелянт стверджує, що працівники поліції повинні представити суду докази того, що він керував автомобілем «ЗАЗ Forza» номерний знак НОМЕР_1 .

Щодо протоколу про адміністративне правопорушення ДПР18№253243 щодо нього, ОСОБА_1 зазначає, що в ньому зазначено дату та місце скоєння правопорушення: 02.08.2019 року 02 години 51 хв., м. Київ, вул. Вербицького 3-Г, однак в цей час та в зазначеному місці він не керував автомобілем.

Апелянт вказує на те, що вул. Вербицького 3-г взагалі не є дорогою, це прибудинкова територія, на якій влаштовано місцем стоянки автомобілів - автостоянка і той факт що, місце, де знаходився автомобіль ЗАЗ «Forza» не є магістраллю, дорогою, а є автостоянкою підтверджується відеоматеріалами, що додані до матеріалів справи.

Крім цього, ОСОБА_1 зазначає, що працівники поліції, які складали протокол про адміністративне правопорушення особисто не зупиняли ОСОБА_1 на транспортному засобі ЗАЗ «Forza», а тому підтвердити або спростувати факт керування ним транспортним засобом не можуть.

Також апелянт вказує на те, що свідків, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення ніхто не допитував, а тому не зрозуміло свідками яких дій були зазначені в протоколі люди: складання протоколу, відмови від проходження медичного огляду чи інше.

ОСОБА_1 зазначає, що працівники поліції, які складали протокол про адміністративне правопорушення знають про зупинку транспортного засобу зі слів поліцейського полку поліції особливого призначення №1 ГУ Національної поліції у м. Києві, які зазначені в рапорті, однак, на переконання апелянта, рапорт не містить інформації куди саме (в якому напрямку) рухався автомобіль ЗАЗ «Forza», не містить інформації чому саме було зупинено транспортний засіб та не містить інформації де саме був зупинений транспортний засіб. Осіб, які склали даний рапорт не було допитано в судовому засіданні, а відтак, на переконання ОСОБА_1 даний рапорт не може бути беззаперечним доказом факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом.

Щодо відеозапису із нагрудних камер працівників поліції апелянт зазначає, що відеофіксація з камер АА00967 , АА00976, АА00995 не містить доказів керування ним транспортним засобом, а є лише фіксацією оформлення протоколу про адміністративне правопорушення.

ОСОБА_1 вказує на те, що він заперечує факт керування автомобілем «ЗАЗ Forza», у судовому засіданні свою провину у скоєнні вищезазначеного правопорушення не визнав та суду пояснив, що 02.08.2019 року приблизно о 02 год. 51 хв. він разом зі своїм товаришем перебували в салоні автомобіля «ЗАЗ Forza, який не рухався, а стояв на автостоянці. У цей час до них підійшли працівники Національної гвардії та почали вимагати документи, а так як він не мав наміру керувати автомобілем, то і документи на автомобіль знаходилися дома.

Окрім того, ОСОБА_1 вказує на те, що відносно нього почали чинити психологічний тиск та пропонувати «вирішити питання на місці» і він зрозумів це як вимагання коштів, але таких грошей також у нього не було. Після цього працівники Національної гвардії викликали працівників поліції, а він зателефонував брату та дружині. Коли брат підійшов до автомобіля та почав з`ясовувати, що сталось, то його побили та забрали до райвідділу .

Апелянт зазначає, що доказами, що він не керував автомобілем «ЗАЗ Forza, а знаходився на стоянці є покази свідка ОСОБА_2 - його брата, проте суд першої інстанції не визнав їх належним та допустимим доказом, та не пояснив, чому при оцінці доказів перевагу надає саме поясненням працівників поліції, які не підтверджені жодним доказом, не зафіксовані в жодному відеофайлі.

Щодо відмови від проходження огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 зазначає, що після того, як він відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу "Drager", що зафіксовано відеозаписом, поліцейські не запропонували йому пройти огляд у закладі охорони здоров`я і не забезпечили його доставку до цього закладу, що зобов`язані були зробити.

На переконання ОСОБА_1 , оскільки поліцейські не висували вимогу пройти огляд на стан сп`яніння у встановленому порядку, відсутні підстави вважати, що ОСОБА_1 відмовився від проходження такого огляду.

Крім цього апелянт вказує на те, що всупереч вимогам ч.1 ст. 266 КУпАП, нібито маючи підстави вважати, що водій перебуває у стані алкогольного сп`яніння, поліцейські не відсторонили його від керування транспортним засобом, про що свідчить відсутність у справі відповідних доказів.

ОСОБА_1 зазначає, що суд 1 інстанції вважає, що його покази спростовуються відеозаписом, на якому зафіксовано, як він начеб- то не заперечував факту керування транспортним засобом та підтвердив, що на вимогу працівників поліції полку особливого призначення перепаркував свій автомобіль, тобто здійснив рух на автомобілі, не заперечуючи факту перебування в стані алкогольного сп`яніння, проте, на переконання апелянта, фактично відеозапис і його пояснення підтверджують факт, що він транспортним засобом не керував. Працівники поліції полку особливого призначення без наявних правових підстав підійшли до припаркованого автомобіля, в якому знаходився ОСОБА_1 , і висунули йому незаконну вимогу - перепаркувати автомобіль, що, на думку апелянта, було провокацією.

Апелянт вказує на те, що він, не маючи юридичної освіти, але намагаючись встановити справедливість, своїми словами, як міг, писав скарги до Національної поліції, однак суд першої інстанції, не розглядав та не оцінював дані документи. В постанові немає мотивації відхилення даних доказів як джерела інформації про те, що він ( ОСОБА_1 ) не керував транспортним засобом. Суд при винесенні рішення прийняв до уваги лише відповідь заступника начальника департаменту патрульної поліції УПП у м. Києві від 16.09.2019 р. в якому зазначено, що у ході перевірки не було виявлено факту вчинення працівниками поліції будь-яких правопорушень.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Бірюкової О.М., які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, допитавши інспекторів патрульної поліції - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , дослідивши відеозапис з нагрудних камер поліцейських, перевіривши матеріали справи в повному обсязі, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що вона підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясовувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Цих вимог закону при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 суддя місцевого суду дотримався не в повному обсязі, внаслідок чого прийшов до помилкового висновку про наявність підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 130 КУпАП передбачена відповідальність, як за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу правопорушника; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення порушника; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Відповідно до п. 9 Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції,затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.11.2015 № 1376, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 01 грудня 2015 р. за № 1496/27941 у графі «дата, час, місце вчинення і суть учиненого адміністративного правопорушення» - суть адміністративного правопорушення (повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАП, за якою складено протокол).

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №253243 від 02 серпня 2019 року (а.с. 1) 02.08.2019 року, приблизно о 02 год. 51 хв. біля буд. № 3-г по вул. Вербицького в м. Києві, ОСОБА_1 керував автомобілем «ЗАЗ Forza» д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, поведінка, що не відповідає обстановці, порушення мови. Від проходження огляду у встановленому порядку на стан сп`яніння ОСОБА_1 відмовився в присутності двох свідків.Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.5 ПДР України.

На підтвердження викладених в протоколі обставин до протоколу додані докази, а саме: рапорт поліцейського полку поліції особливого призначення № 1 ГУ Національної поліції у м. Києві Перчука О.М. (а.с.4), протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 серії ДПР18 №253243 від 02.08.2019 року (а.с.1), розписка про передання транспортного засобу на зберігання (а.с.5) та відеофайли з нагрудної камери патрульної поліції, яка оформлювала протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 (а.с.6).

Так, під час апеляційного розгляду досліджено наявний у справі відеозапис подій, який містить 4 відеофайли:

Кожен з відеофайлів з нагрудної камери поліцейського містить маркування: дату та час зйомки.

Так, відповідно до відеофайлу вбачається, що наряд патрульної поліції вже прибув на місце події -02.08.2019 року приблизно о 02 год. 40 хв., і в цей час автомобіль ОСОБА_1 вже стояв. Далі з відеозапису вбачається, що о 02 год. 40 хв. працівники патрульної поліції вітаються з поліцейськими полку поліції особливого призначення і сповіщають, що «машина стоїть».

Далі о 02:41:03 звучить запитання працівника патрульної поліції до ОСОБА_5 « Откуда ехали?», у відповідь на що ОСОБА_7 відповідає - «я никуда не ехал. Я тут стоял.»

О 02:43:42, після того, як ОСОБА_8 повідомляє, що при собі не має документів на автомобіль та посвідчення водія, працівник патрульної поліції просить ОСОБА_1 подзвонити додому жінці, щоб та принесла документи.

На відеофайлі видно, що ОСОБА_8 набирає номер і спілкується очевидно, що з дружиною.

Відповідно до відеофайлу в 02:48:26 дружина вже була на місці пригоди

А в 02:49:36 , брат ОСОБА_1 сповіщає що викликав поліцію. О 02 год. 51 хв. дружина вже пішла за правами додому.

На відеофайлах в 02 год. 51 хв. зафіксовано, що автомобіль не стоїть біля буд. № 3-г по вул. Вербицького в м. Києві і в цей час вже присутні наряд поліції та дружина та брат ОСОБА_1 які були запрошені на місце події набагато пізніше.

Правильність зазначення на відеокамері поліцейського дати та часу не викликає сумніву, адже у відповідь № 508 аз/41/35/05-2020 на запит адвоката Бірюкової О., т.в.о. заступник начальника департаменту патрульної поліції Кройтор О. повідомив, що під час видачі портативних відео реєстраторів їх справність перевіряється відповідальною особою та працівником поліції, який отримує пристрій, у п. 5 розділу II Інструкції встановлено, що в процесі включення портативного відео реєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на присторї дати та часу. Можливість здійснення ручного коригування дати й часу на пристроях відсутня.

Відтак, наведеними доказами у справі не підтверджується факт керування ОСОБА_8 транспортним засобом у встановлений у протоколі про адміністративне правопорушення час - у 2 год. 51 хв. 02.08.2019 р.

Допитана під час апеляційного розгляду працівник наряду патрульної поліції «Рубін - 202», ОСОБА_4 , яка складала Протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №253243 від 02.08.2019 року пояснила, що час зупинки був взятий нею з Рапорту поліцейського полку поліції особливого призначення № 1 ГУ Національної поліції у м. Києві ОСОБА_3 (а.с.4), так як вона особисто не бачила момент зупинки і керування транспортним засобом.

З рапорту ж поліцейського полку поліції особливого призначення № 1 ГУ Національної поліції у м. Києві Перчука О.М., (а.с.а.с.4) дійсно вбачається, що в ньому зазначено, що «02.08.2019 року, працюючи по ОГП в Дарницькому районні м. Києва у складі ГШР «Резус-103» о 02 год. 51 хв. ними було зупинено зазначений транспортний засіб, у салоні якого знаходилось двоє осіб».

Допитаний під час апеляційного розгляду поліцейський полку поліції особливого призначення № 1 ГУ Національної поліції у м. Києві ОСОБА_3 пояснив, що Рапорт складав не він, а автоматник ОСОБА_9 . ОСОБА_3 пояснив, що він, як старший наряду, просто підписав цей рапорт.

З дослідженого в суді апеляційної інстанції відеофайлу (02:45:45 ) вбачається, що рапорт дійсно пише інша особа, ніж та, що була допитана в судовому засіданні, і яка була встановлена як поліцейський полку поліції особливого призначення № 1 ГУ Національної поліції у м. Києві Перчук О.М.

ОСОБА_3 суду апеляційної інстанції повідомив, що при підписанні Рапорту не перевіряв точність даних занесених в Рапорт його підлеглим. Він допускає, що в Рапорті допущена помилка щодо дійсного часу. Але, разом з тим вказав, що дійсно зупиняли транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 , що було зафіксовано на його нагрудну камеру.

З дослідженого під час апеляційного розгляду рапорту вбачається, що він не містить інформації куди саме (в якому напрямку) рухався автомобіль ЗАЗ «Forza», як і не містить інформації , чому саме та де було зупинено транспортний засіб.

Відтак, оскільки інших доказів на підтвердження факту керування ОСОБА_8 транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння суду не надано, рапорт працівника поліції не може слугувати однозначним доказом винуватості особи.

Відеозапис з нагрудної відеокамери поліцейських полку поліції особливого призначення № 1 ГУ Національної поліції у м. Києві поліції, з якого б вбачався факт керування транспортним засобом громадянином ОСОБА_8 чи його зупинка в матеріалах справи відсутній.

З відповіді на адвокатський запит щодо отримання інформації з камер відеоспостереження на місцевості і отримання інформації з камери старшого сержанта поліції ОСОБА_3 , Головне управління поліції повідомило, що «при початку несення служби 01.08.2019 року старший сержант поліції ОСОБА_10 дійсно отримав цифрову нагрудну відеокамеру марки CjmmonPro i826R2/3/32 заводський номер НОМЕР_3 під порядковим номером 14. Під час підготовки відповіді було здійснено перегляд наявних відеозаписів з камери № 14 та встановлено, що відеозаписів подій 02.08.2019 о 2.51 годині - немає оскільки строк зберігання становить 30 діб».

А відтак, матеріали провадження не містять будь - яких доказів на підтвердження факту керування ОСОБА_8 .

Дані ж протоколу про адміністративне правопорушення не можуть бути беззаперечним доказом, а мають оцінюватись в сукупності з іншими наявними у справі доказами.

Відтак, оцінюючи в сукупності наведені докази у справі, можна дійти до висновку про те, що матеріали справи не містять, а під час апеляційного розгляду не було беззаперечно встановлено та підтверджено факту керування ОСОБА_8 транспортним засобом у зазначений в протоколі про адміністративне правопорушення час. А тому, відсутні достатні, належні та допустимі докази на спростування доводів, викладених в апеляційній скарзі про те, що ОСОБА_8 не керував транспортним засобом.

При цьому, відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора водія під час навчання учнів - водіїв, незалежно від того, керує особи транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Разом з тим, оскільки в матеріалах справи відсутні будь - які докази, що ОСОБА_8 керував автомобілем з ознаками алкогольного сп`яніння в зазначені в протоколі дату та час, та був зупинений працівниками поліції під час керування автомобілем, то не доведена і його вина у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, адже вимога поліцейських про виконання вимог п. 2.5 ПДР України може бути висунута лише щодо водія транспортного засобу.

Згідно вимог ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанїї» від 06 грудня 1998 року Європейський Суд з прав людини зазначив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

Оцінивши наявні в матеріалах справи про адміністративне правопорушення та надані інші докази в їх сукупності з урахуванням того, що всі виявлені під час складання протоколу про адміністративне правопорушення недоліки та сумніви мають трактуватись на користь особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності, а апеляційний суд не наділений повноваженням збирати докази винуватості чи невинуватості особи, притягнутої до адміністративної відповідальності, апеляційний суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП., внаслідок чого постанову судді Дарницького районного суду м. Києва від 25 жовтня 2019 року, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП - скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

При цьому слід відмовити в задоволенні клопотання захисника Бірюкової О.М. про звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності з передачею матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд трудового колективу, оскільки передача таких матеріалів можлива в разі, коли доведено, що особа вчинила адміністративне правопорушення, чого під час апеляційного розгляду встановлено не було.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову судді Дарницького районного суду м. Києва від 25 жовтня 2019 року, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього стягнення адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 (десять тисяч двісті) гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік - скасувати, провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, тобто у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду Л.І. Кепкал