ПРИМОРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2020 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Русєвої А.С.,

за участю:

секретаря судового засідання Романюка П.С.

представника потерпілої адвоката Шепітко Г.І.

захисника Бессараба П.А.

потерпілої ОСОБА_1

особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП, -

встановив:

Згідно адміністративного протоколу серії ВАБ № 084264 від 10.11.2020 року ОСОБА_2 23.10.2020 року за адресою : АДРЕСА_1 конфліктувала з колишньою невісткою ОСОБА_1 , з якою сумісно проживає за вищевказаною адресою, чим вчинила домашнє психологічне насильство, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.173-2 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_2 вину у скоєнні інкриміновсаного адміністративного правопорушення не визнала. При цьому пояснила суду, що 23.10.2020 року вони з чоловіком почали мешкати в квартирі, Ѕ якої належить їх сину, за довіреністю останнього. Цього дня до квартири прийшла невістка з онукою та почала розпитувати на яких підставах вони перебувають в квартирі. Потім ОСОБА_1 викликала поліцію, та відносно неї було складено протокол про адміністративне правопорушення.

В судовому засіданні ОСОБА_1 пояснила, що 23.10.2020 року біля 19:00 год., коли вона повернулась до квартири з дитиною, в якій вона до цього проживала, у квартирі були переміщені меблі та речі з кімнат, потім з кімнати вийшла ОСОБА_2 і повідомила, що буде мешкати з ними в квартирі, у зв`язку з чим ОСОБА_1 викликала поліцію. Зателефонувавши колишньому чоловікові, той відповів що дав ключі матері ОСОБА_2 для того щоб зробити дублікати. Зазначила, що домашнє насильство виразилось у неочікуваному заселенні в квартиру без попередження, а економічне виразилось у тому, що було порушено її звичайний графік роботи.

Захисник Бессараба П.А. просив закрити справу стосовно ОСОБА_2 у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Суд, заслухавши сторони судового провадження, дослідив матеріали справи, та надані сторонами докази, вважає, що провадження у справі підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 254 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно ч.2 ст.7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до положень КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до диспозиції ч.1 ст.173-2 КУпАП, яка ставиться ОСОБА_3 у вину, правопорушенням є вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких з зазначених в диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки - можливість настання чи настання фізичної або психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно з п.14 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» психологічне насильство форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

З аналізу наведених вище норм Закону вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч.1 ст.173-2 КУпАП, має місце тоді, коли діяння фізичного, психологічного або економічного характеру тягнуть за собою можливість настання фізичної або психологічної шкоди.

Тобто, стаття 173-2 КУпАП передбачає настання адміністративної відповідальності саме за вчинення домашнього насильства. Будь-яка суперечка чи конфлікт, які виникають між родичами, не можуть однозначно трактуватись, як домашнє насильство.

Як вбачається з пояснень, наданих ОСОБА_2 та ОСОБА_1 23.10.2020 року між ними виник конфлікт на підставі того, що ОСОБА_2 заселилась за адресою АДРЕСА_2 з дозволу сина ОСОБА_4 , який володіє Ѕ частини квартири на праві власності, а ОСОБА_1 була не згодна з вирішенням ситуації таким чином. Таким чином між сказаними особами виник обопільний конфлікт побутового характеру, що виключає статус будь-якої з цих осіб як постраждалої особи, що зазнала домашнього насильства.

Кім того, судом було досліджено відеозаписи, які надані сторонами провадження подій, які відбувались 23.10.2020 року, на яких фактично зафіксований процес складання протоколу, а не момент сварки ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , у зв`язку з чим вказані відеозаписи не можуть бути прийняті судом в якості доказів, оскільки вони не містять у собі підтвердження обставин, які ставляться у вину ОСОБА_2 .

Також судом не приймаються до уваги та не визнаються належними доказами надані фотознімки та скріншоти, оскільки вони також не містять інформації, яка підтверджувала обставини, які викладені в протоколі.

Таким чином, обставини викладені у протоколі, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про відсутність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.173-2 КУпАП.

Вирішуючи питання щодо належності, допустимості та достатності доказів на підтвердження факту скоєння ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема позицію суду у справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyevav. Russia», рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява №926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що «…суд не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом)». Таким чином, суд має бути неупередженим і безстороннім і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення. Відповідне формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчинення адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено перед судом. Суд також не має права самостійно вишукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки, таким чином перебиратиме на себе функції обвинувача, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Стаття 62 Конституції України визначає, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Аналогічного роду положення закріплено і в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності складу адміністративного правопорушення.

За встановлених обставин, суд приходить до однозначного висновку що в діях ОСОБА_2 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, у зв`язку із чим ОСОБА_2 не підлягає адміністративній відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП і, відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.247 КпАП України провадження по справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченогоч.1 ст.173-2 КпАП України.

Керуючись ст.283-285 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

постановив:

Провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ч.1 ст.173-2 КУпАП закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подання до Приморського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя

Приморського районного суду м. Одеси А.С. Русєва

09.12.2020

Єдиний унікальний номер справи: №522/21531/20

Номер провадження №3/522/12941/20

Головуючий суддя Русєва А.С.