1Справа № 315/1369/20 3/335/2133/2020
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2020 року м. Запоріжжя

Суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Калюжна В.В., розглянувши матеріал відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 127092, 14.09.2020 року, о 21 годині 50 хвилин, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом DAF ET FX 105.410 н.з. НОМЕР_1 з н/пр ВERGER SAPL -24L НОМЕР_2 по вул. Дніпровське шосе, 56 у м. Запоріжжі у стані алкогольного сп`яніння; огляд на стан сп`яніння проводився у медичному закладі, висновок № 4565 від 13.09.2020 року, чим порушив п. 2.9. «а» Правил дорожнього руху України.

Пунктом 2.9 «а»Правил дорожнього руху України передбачено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

В судовому засіданні ОСОБА_1 заперечував проти протоколу, вважав, що його вину не доведено належним чином та в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення. Його захисник в обгрунтування заперечень на протокол подав письмові пояснення, за змістом яких наполягає на закритті провадження у справі, у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Стаття 7 КУпАП вказує на те, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

Відповідно до вимог ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно з наказом Департаменту патрульної поліції НПУ від 03.02.2016 року № 100, яким затверджено «Інструкцію про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них», передбачено:

а) необхідність відеофіксації: «використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) як превентивного поліцейського заходу є важливим елементом функціонування патрульної поліції, покликаним гарантувати чесність, відкритість та антикорупційну спрямованість діяльності патрульної поліції» (п. 1.3 Розділу І Інструкції).

б) випадки застосування такого превентивного заходу: нагрудна відеокамера (відеореєстратор) повинна активовуватись працівником патрульної поліції та знаходитись у режимі відеозйомки при будь-якому контакті з особами, зокрема, але не виключно: при оформленні дорожньо-транспортної пригоди; при перевірці документів; при поверхневому огляді; при загрозі використання фізичної сили, спеціальних засобів або вогнепальної зброї; при наданні допомоги особам; у випадках, коли усвідомлення особою факту відеофіксації її поведінки може сприяти вирішенню конфліктної ситуації. (п. 3.3 Розділу III Інструкції).

При цьому зазначається, що «після активації нагрудної відеокамери (відеореєстратора) все спілкування повинно бути записано безперервно» (п. 3.5 Розділу III Інструкції).

Так, з оглянутих відеоматеріалів, які додано до протоколу, судом не встановлено, що відеозапис фіксації правопорушення відповідає вищезазначеним положенням Інструкції, тому, на переконання суду, такий доказ є сумнівним та не може бути врахований судом на підтвердження наявності в діях особи складу адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а наявність сумнівів не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Коробов проти України»).

Разом з тим, суд враховує надані захисником дані, щодо стану здоров`я ОСОБА_1 , та, оцінюючи долучені до адміністративного матеріалу докази, приходить до висновку, що вони не узгоджуються з дійсними обставинами справи, оскільки висновок експерта не містить відображень щодо врахування вживання ОСОБА_1 медичних препаратів, які могли вплинути на результат висновку.

Стаття 62 Конституції України зазначає, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

Таке положення закріплено і у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Європейський суд з прав людини у справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що матеріали не містять належних доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Судом встановлено, що правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_1 не є триваючим, оскільки факт вчинення правопорушення мало місце 13.09.2020 року, отже, це порушення не носить ознак такого, що триває у часі.

Згідно ч. 2 ст. 38 КУпАП, якщо справа підвідомча суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушення - з дня його виявлення.

Пункт п. 7 ст. 247 КУпАП, передбачає, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КпАП України.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України.

Адміністративний матеріал надійшов на адресу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя 23.10.2020 року, судом призначалися судові засідання у розумні строки, про що ОСОБА_1 було повідомлено у встановленому законом порядку, проте, на час розгляду справи сплили строки притягнення особи до адміністративної відповідальності, визначені статтею 38 КУпАП.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що провадження у даній справі підлягає закриттю на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст. ст. 7, 38, 130, 247, 279, 283-285, 294 КУпАП, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладення адміністративного стягнення.

Постанова може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом 10 днів з дня її винесення.

Суддя: В.В. Калюжна