НОВОМИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

11 грудня 2020 року Справа № 322/1036/20 (Провадження № 3/322/435/20)

Суддя Новомиколаївського районного суду Запорізької області Губанов Р.О., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши справу про адміністративне правопорушення, що надійшла до суду з Новомиколаївського ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області 02.11.2020 за ч.1 ст.173-2 КУпАП щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

встановив:

згідно з протокол про адміністративне правопорушення від 23 жовтня 2020 року серії ВАБ №287808, 23 жовтня 2020 року о 14:00 год. ОСОБА_1 знаходячись в нетверезому стані, вчинив сварку у будинку матері, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , висловлювався на її адресою нецензурною лайкою, на зауваження не реагував, чим міг завдати шкоди психічному здоров`ю ОСОБА_2 .

На підтвердження обставин вказаних у протоколі додані протокол прийняття заяви ОСОБА_2 про вчинене кримінальне правопорушення або, таке що готується (далі заява ОСОБА_2 ), її письмові пояснення, письмові пояснення ОСОБА_1 і свідка ОСОБА_3 .

ОСОБА_1 під час розгляду справи про адміністративне правопорушення вину не визнав, зазначив що, станом на 23.10.2020 він проживав за адресою: АДРЕСА_1 , разом з матір`ю ОСОБА_2 і молодшим братом. У той день зранку він ходив допомагати по будівництву своєму середньому брату, який проживає окремо. Підтвердив, що після завершення роботи під час обіду вживав алкогольні напої, однак фактично не сп`янів, а потім повернувся додому. Прийшовши додому він побачив, що в його кімнаті пожежа, горіло ліжко і постільна білизна на ньому. Він викликав службу 101, однак ще до їх приїзду зміг самостійно потушити вогонь. Мати і молодший брат в цей час знаходились в будинку і перебували в стані алкогольного сп`яніння. Оскільки він вважав, що пожежа виникла через них, то він обурився і дійсно нецензурно висловлювався в їх адресу (а не виключно в адресу матері), однак його поведінка була обумовлена саме діями родичів, а не через начебто стан алкогольного сп`яніння. Фізичного насилля він не чинив. Також не пам`ятає щоб погрожував матері фізичною розправою. Допускає, що міг говорити таке брату, однак мати і брат розуміли чим була викликана його реакція і знали, що це лише слова, які не можуть перетворитися в реальні дії. Після конфлікту він самостійно ремонтував кімнату. Мати ніяких претензій до нього не мала і тоді і на сьогодні. Вважає, що сказані ним тоді нецензурні слова, могли засмутити матір, однак не завдавали шкоди її психічному здоров`ю. Хто викликав поліцію йому невідомо. Також зазначив, що в той день під виром подій був дуже схвильований тому письмове пояснення підписав не читаючи. Бланк же пояснення заповнював працівник поліції, у поясненні лише частково відображені обставини події, які фактично викривлені. Також пояснив, що про призначені судові засідання потерпілій відомо, але через вік та стан здоров`я ОСОБА_2 не бажає брати участь у розгляді справи. Вказав, що мати відчуває сором за ситуацію яка склалась.

ОСОБА_2 в судові засідання призначені на 20 листопада 2020 року і 11 грудня 2020 року не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином в поряду, передбаченому ст.277-2 КУпАП, шляхом надсилання судової повістки.

Вирішуючи питання про наявність підстав для притягнення особи до адміністративної відповідальності, суддя виходить з наступного.

Частиною першою статті 173-2 КУпАП передбачена відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Згідно з п.3 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство діяння (дія або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Пунктом 14 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що психологічним насильством є форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Таким чином, обов`язковим елементом суб`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, є умисел.

За змістом ст.10 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Проте, з пояснень ОСОБА_1 випливає, що між ним з одного боку, матір`ю та молодшим братом з іншого, виникла сварка, яку спровокувала пожежа у будинку, що сталася на думку ОСОБА_1 через його родичів. Він умислу на вчинення домашнього насильства не мав.

Вчинення же ОСОБА_1 правопорушення не підтверджено належними і допустимими доказами.

Так на підтвердження вини останнього, посадовою особою Новомиколаївського ВП надано заяву ОСОБА_2 , письмові пояснення потерпілої ОСОБА_2 , свідка ОСОБА_3 (яка є племінницею потерпілої) і самого ОСОБА_1 .

Оцінуючи доказове значення письмових пояснень суддя виходить з наступного.

ОСОБА_1 зазначив, що він лише підписав бланк пояснення, однак обставини у поясненні викривлені.

Пояснення потерпілої ОСОБА_2 і свідка ОСОБА_3 , так само як і пояснення ОСОБА_1 , складені на бланку, заповнені працівником поліції і лише підписані вказаними особами.

Суть пояснень потерпілої є аналогічними з тими, що вказані у бланку пояснення ОСОБА_1 (фактично скопійовані один з одного), а отже викликають сумнів в їх правдивості.

З метою перевірки обставин вказаних у заяві і поясненні потерпілої, остання двічі викликалася в суд, однак жодного разу не з`явилася. Вказане свідчить про не бажання ОСОБА_2 реалізовувати свої права, а також додатково ставить під сумнів дійсність обставин вказаних у її заяві і письмовому поясненні.

ОСОБА_3 взагалі не була очевидцем події.

Суддя зазначає, що виклик та допит свідків, а також витребування доказів з ініціативи суду, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, в тому числі й з метою своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи (ст.245 КУпАП) є можливим лише за клопотанням сторони (потерпілої чи ОСОБА_1 ), в протилежному випадку це становитиме порушення принципу змагальності, права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом), про що наголошено ЄСПЛ у справах "Малофєєва проти Росії" (рішення від 30 травня 2013 року заява № 36673/04) та "Карелін проти Росії" (заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року). Клопотань про виклик і допит свідків сторонами не заявлялось.

Перевірка показань ОСОБА_1 в контексті доводів щодо пожежі мала б сенс при наявності протилежної позиції потерпілої, і виключно на підставі її клопотання

Також суддя звертає увагу, що сам по собі факт нецензурної лайки ОСОБА_1 в бік ОСОБА_2 , не вказує, що вказані дії могли нанести шкоду психічному здоров`ю потерпілої.

Відтак, доказів які б вказували на вину ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення, і спростовували його показання, матеріали справи не містять. Ймовірності заподіяння шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілої внаслідок сварки, що відбулась 23 жовтня 2020 року, з матеріалів справи не вбачається.

З положень ч.2 ст.62 Конституції України випливає, що рішення суду (в контексті обвинувачення) не може ґрунтуватися на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини тлумачаться на користь особи, яка притягається до відповідальності.

З огляду на вказане суддя дійшов висновку про необхідність закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст.221, 247, 283-285, 294 КУпАП, суддя

постановив:

закрити провадження в справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.173-2 КУпАП щодо ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду через Новомиколаївський районний суд Запорізької області, шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя Р.О. Губанов