Номер справи 237/6322/19
Номер провадження 3/237/84/20
ПОСТАНОВА

Іменем України

15.01.20 року м. Курахове

Суддя Мар`їнського районного суду Донецької області Кучко Яна Юріївна, розглянувши матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164-14 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення № 05/137/2019/пр. від 14 листопада 2019 року секретарем тендерного комітету підконтрольної установи Грашиною Іриною Валентинівною в приміщенні установи по закупівлі за номером ID: UA-2019-02-25-0024669-b протягом трьох днів з дня його виконання 11.10.2019 року. ОСОБА_1 допущено порушення частини першої статті 10 Закону України «Про публічні закупівлі» від 25.12.22015 року № 922-VIII, що передбачає відповідальність за ч. 1 ст. 164-14 КУпАП.

ОСОБА_1 у судовому засіданні свою провину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнала у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази за внутрішнім переконанням в сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, прихожу до висновку про те, що справа підлягає закриттю за відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164-14 КУпАП.

Згідно зі ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Частиною 1 статті 9 КУпАП встановлено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164-14 КУпАП, інкримінованого ОСОБА_1 полягає у вчиненні одного з альтернативно визначених у диспозиції вказаної правової норми діянь, а саме: неоприлюднення або порушення порядку оприлюднення інформації про закупівлі відповідно до вимог законодавства.

При цьому, не оприлюднення інформації про закупівлі та порушення порядку оприлюднення інформації про закупівлі, є взаємовиключними складами адміністративних правопорушень.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 , особою, уповноваженою на складання протоколу про адміністративне правопорушення поставлено у провину «не оприлюднення звіту про виконання договору про закупівлю від 04.03.2019 року № 42 протягом трьох днів з дня його виконання».

Таким чином, протокол про адміністративне правопорушення не містить чіткого формулювання суті адміністративного правопорушення, фактично особа, уповноважена на складання протоколу про адміністративне правопорушення, залишила на розсуд суду питання визначення кваліфікації дій ОСОБА_1 , оскільки в протоколі не зазначено полягає адміністративне порушення саме в не оприлюдненні звіту, або ж в порушенні порядку оприлюднення такого звіту.

Відповідно до ст. 17 ЗУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 р. суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

З урахуванням положень ч. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також з огляду на практику Європейського суду з прав людини у справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30 травня 2013 року, заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia» заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року), у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що деякі справи про адміністративні правопорушення, за своєю суттю мають кримінальний характер та повністю підпадають під гарантіїст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(п.п.21-22 рішення у справі «Надточій проти України», п.33 рішення у справі «Гурепка проти України»), що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку у цій справі представляє особа, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів, щодо доведеності вини обвинуваченого.

Крім того, суд зазначає на наявність суперечностей в протоколі про адміністративне правопорушення та долучених до нього матеріалах справи, зокрема висновку про результати моніторингу закупівлі від 30.10.2019 року № 127, що знаходить своє вираження в наступному.

Приписами п. 10 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про публічні закупівлі» визначено, що звіт про виконання договору повинен бути оприлюднений протягом трьох днів з дня закінчення строку дії договору, виконання договору або його розірвання. Таким чином, для кваліфікації дій особи за ч. 1 ст. 164-14 КУпАП керівне значення має визначення моменту з якого у особи виникає обов`язок оприлюднення звіту про виконання договору.

Так, в протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що звіт про виконання договору про закупівлю від 04.03.20119 року № 42 не оприлюднено протягом трьох днів з дня його виконання 11.10.2019 року. Водночас, протокол про адміністративне правопорушення не містить взагалі будь-яких відомостей, посилань, з яких можливо б було визначити яким саме чином особа, уповноважена на складання протоколу про адміністративне правопорушення встановила, що договір було виконано саме 11.10.2019 року.

В свою чергу, висновок про результати моніторингу закупівлі від 30.10.2019 року за № 127 (констатуюча частина) містить відомості, що «замовником 11.10.2019 за виконані роботи сплачено кошти у сумі, що відповідає укладеній додатковій угоді від 25.09.2019 року № 4, крім зазначеного додаткова угода від 27.08.2019 № 3 свідчить про закінчення дії надання робіт згідно договору 30.09.2019 року». Таким чином, як зазначено в висновку, виконання зобов`язань за укладеним договором закінчено у повному обсязі. Проте у вказаному висновку відсутнє конкрентне визначення дати, з якої державний аудитор вважає договір закінченим з моменту сплати коштів 11.10.2019 року чи з моменту закінчення дії надання робіт 30.09.2019 року.

Окрему увагу суд вважає за необхідне приділити зазначеним у висновку та долученим до матеріалів справи додатковим угодам та самому договору на розробку проекту.

Згідно положень п. 1.3. договору строк виконання робіт встановлено до 31 серпня 2019 року. Пунктом 2.1. договору № 42 на розробку проекту від 04.03.2019 року визначено, що обсяг, вартість та термін виконання робіт визначаються прикладеним до Договору календарним планом виконання робіт і договірною ціною, які є невід`ємною частиною даного Договору. Договірна ціна складає 1500000 гривень.. Пунктом 12.1. Договору визначено, що даний Договір діє до 31.12.2019 року, а по фінансовим зобов`язанням до повного виконання зобов`язань.

В додатковій угоді від 27.08.2019 року № 3 до договору № 42 дійсно зазначено, що строк виконання робіт було змінено на новий, а саме: до 30.09.2019 року.

Додатковою угодою від 25 вересня 2019 року № 4 до договору № 42 було змінено пункт 2.1. договору та викладено в наступній редакції: «обсяг, вартість та термін виконання робіт визначаються прикладеним до Договору календарним планом виконання робіт і договірною ціною, які є невід`ємною частиною даного Договору. Договірна ціна складає 561110,98 гривень

Частинами 1, 2 статті 251 ЦК України встановлено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Як вбачається з матеріалів справи договору № 42 на розробку проекту та додатковими угодами визначено як строк виконання робіт до 31 вересня 2019 року, так і термін виконання робіт, який визначається прикладеним до Договору календарним планом виконання робіт.

Статтею 545 ЦК України встановлено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Водночас, сплив строку (терміну) виконання робіт за вказаним договором не може безумовно свідчити про той факт, що вказані роботи з розробки проекту були виконані фактично, акт прийому-передачі виконаних робіт, передбачений розідом 4 Договору № 42 в матеріалах справи відсутній. В контексті наведеного суд зазначає, п. 10 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про публічні закупівлі» встановлено обов`язок оприлюднювати звіт про виконання робіт протягом трьох днів саме з дня виконання договору, а не з дня закінчення строку виконання робіт.

Також суд зазначає, що згідно частини 1 статті 10 Закону України «Про публічні закупівлі», замовник самостійно та безоплатно через авторизовані електронні майданчики оприлюднює на веб-порталі Уповноваженого органу в порядку, встановленому Уповноваженим органом та цим Законом, інформацію про закупівлю.

Відповідно до абзацу 12 частини 1 статті 10 Закону України «Про публічні закупівлі» відповідальність за повноту та достовірність інформації, що оприлюднюється на веб-порталі Уповноваженого органу, несуть голова та секретар тендерного комітету замовника або уповноважена особа (особи).

Таким чином, Законом України «Про публічні закупівлі» обов`язок оприлюднення інформації на веб-порталі Уповноваженого органу покладено не на секретаря тендерного комітету, а саме на Замовника у зв`язку з чим саме Замовник повинен визначити власним локальним нормативно-правовим актом відповідальну особу за оприлюднення інформації. Відповідальність певної посадової особи замовника саме за не оприлюднення на веб-порталі Уповноваженого органу вказаної інформації, зазначеним законом не визначено, в той час як секретар тендерного комітету або уповноважена особа відповідальні саме за повноту та достовірність інформації, а не за її опублікування.

У відповідності до ст. 7 КУпАП, ст. 62 Конституції України, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку встановлених законом. Особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення і не може бути притягнута до відповідальності, доки її вину не буде доведено в законному порядку.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Згідно ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. У справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06.12.1998р. (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинуватості вимагає серед іншого, щоби, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа вчинила правопорушення, яке ставиться йому в провину; обов`язок доведення лежить на обвинуваченні, і всі сумніви повинні тлумачитися на користь обвинуваченого.

При цьому суд враховує, що у своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року ЄСПЛ звертає увагу, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

З огляду на встановлені під час судового розгляду обставини, з урахуванням положень, викладених у рішенні Європейського суду з прав людини від 20 вересня 2016 року у справі «Карелін проти Росії», відповідно до якого збір судом доказів на підтвердження винуватості особи за відсутністю сторони обвинувачення у справах про адміністративне правопорушення, свідчить про порушення права особи на неупереджений судовий розгляд, суд, за відсутності достатніх та переконливих доказів, приходить до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 164-14 КУпАП.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутності події і складу адміністративного правопорушення провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю.

На підставі викладеного, ч. 1 ст. 164-14 КУпАП, керуючись ст. ст. 247, 279, 280, 283, 284 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.164-14 КУпАП, закрити у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова в порядку провадження по справах про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови шляхом подання скарги до Донецького апеляційного суду через Мар`їнський районний суд Донецької області.

Суддя Я.Ю. Кучко