ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 33/807/59/20 Головуючий в 1-й інстанції - Щаслива О.В.
Єдиний унікальний №336/5622/19 Доповідач в 2-й інстанції - Фомін В.А.
Категорія - ст.130 ч.1 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2020 року м. Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Фомін В.А., за участю захисника-адвоката Середи А.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 29 листопада 2019 року стосовно нього,

в с т а н о в и в:

постановою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 29 листопада 2019 року до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП притягнуто ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , із застосуванням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Також постановлено стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 384,20 гривень.

Як зазначено в постанові, 31 серпня 2019 року, о 04 годині 35 хвилин, ОСОБА_1 під час керування з ознаками алкогольного сп`яніння, на що вказували запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, автомобілем марки ЗАЗ 1102, державний номер НОМЕР_1 , в районі будинку № 122 по вул. Мокрянській в м. Запоріжжі був зупинений співробітниками Управління патрульної поліції. Від проведення у встановленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки, так і в медичному закладі відмовився у присутності двох свідків. Зазначені дії містять порушення п.2.5 «Правил дорожнього руху України».

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує на незаконність постанови суду, яка підлягає скасуванню. В обґрунтування доводів зазначає, що він був тверезим, а в день зупинки його працівниками поліції мав погіршення самопочуття, від проходження огляду в закладі охорони здоров`я не відмовлявся.

Працівники поліції, які складали документи, в акті огляду зазначили ознаку алкогольного сп`яніння, яка відсутня у протоколі про адміністративне правопорушення. На місці події вони фактично не роз`яснили йому порядок проходження огляду на стан сп`яніння спочатку на місці, а потім у відповідному закладі здоров`я. Водночас, то один, то інший працівник поліції пропонували мені пройти огляд, чітко не зазначивши, який саме та у якому медичному закладі або у якого саме лікаря-спеціаліста. На відеозаписі не зафіксовано його відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі. Своїми діями працівники поліції штучно створили умови, щоб він відмовився від проходження медичного огляду на стан сп`яніння.

На відеозапису зафіксовано, що під час присутності свідків він не пересувався, а знаходився біля автомобіля, тобто вони не можуть свідчити про порушення координації рухів. Так само, не можуть навіть теоретично стверджувати про запах алкоголю з порожнини рота, оскільки перебували на значній відстані від нього. Порушення мови на вказаному відеозаписі відсутнє. Разом з цим, в поясненнях ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , як осіб, які зазначені свідками в протоколі про адміністративне правопорушення, відсутній їх підпис після фрази «З моїх слів записано вірно і мною прочитано». Відсутній і підпис особи, яка отримала ці пояснення. Таким чином, враховуючи чітко визначений законодавцем механізм проведення огляду на стан сп`яніння, вважає, що працівниками поліції порушено порядок проведення його огляду на стан сп`яніння.

Враховуючи викладене, просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду, скасувати постанову районного суду, а провадження по справі закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Заслухавши в судовому засіданні захисника-адвоката Середу А.А., який підтримав апеляційну скаргу та просив постанову судді скасувати, а провадження по справі відносно ОСОБА_1 закрити, перевіривши матеріали справи та аргументи скарги, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, у зв`язку з наступним.

У відповідності до вимог ст.294 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Враховуючи, що ОСОБА_1 не приймав участі при розгляді справи, не зміг реалізувати своє право на захист, надати суду пояснення, копію постанови отримав поштою лише 19.12.2019 року, апеляційну скаргу подав 28.12.2019 року, суд апеляційної інстанції, керуючись верховенством права, доходить висновку, що наведені у клопотанні обставини можна визнати як поважні причини пропуску строку на апеляційне оскарження, та надати можливість ОСОБА_1 реалізувати своє право на захист в судовому засіданні, а тому вказаний строк підлягає поновленню.

Щодо доводів апеляційної скарги по суті, слід зазначити наступне.

Висновки суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, засновані на досліджених в судовому засіданні доказах та є обґрунтованими.

У судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_1 свою провину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП не визнав та пояснив суду, що в ніч з 30 на 31 серпня 2019 року на належному йому автомобілі ЗАЗ 1102, державний номер НОМЕР_1 , в товаристві свого приятеля повертався додому з села Новоолександрівка, де проводив час за рибною ловлею, і був зупинений співробітниками поліції. Повернення додому відбувалося раніше запланованого часу і було зумовлене погіршенням його самопочуття, який страждає серцево-судинним захворюванням, що виразилось в запамороченні, підвищенні артеріального тиску та інших симптомах, які вселяли в нього почуття страху. Саме незадовільний стан здоров`я і сумніви в законності дій поліцейських і зумовили його відмову від проходження огляду на місці зупинки. Що стосується огляду в медичному закладі, такої пропозиції від правоохоронців не надходило. Між тим він був тверезим, тому об`єктивно були відсутні підстави для встановлення стану сп`яніння.

Разом з цим, доводи, заявлені ОСОБА_1 на свій захист спростовуються доказами, наявними в матеріалах справи.

Так, з матеріалів справи вбачається, що вина ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення підтверджується відомостями, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення серії ОБ №140545 від 31 серпня 2019 року, зі змістом якого ОСОБА_1 ознайомився, йому роз`ясненні права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України, і ст.268 КУпАП, від підпису та отримання копії протоколу останній відмовився (а.с.1); актом огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів та направленням на огляд водія до КУ «ЗОКНД» ЗОР з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного, чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 31 серпня 2019 року, від підпису яких ОСОБА_1 відмовився (а.с.3-4); письмовими поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , які підтвердили факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння (а.с.5-6); відеозаписом, який міститься на доданому до матеріалів справи оптичному носії DVD-R, на якому зафіксовані обставини події від 31.08.2019 року.

Твердження апелянта про те, що суд першої інстанції не в повному обсязі з`ясував обставини справи, є безпідставними, оскільки у судовому засіданні суд дослідив всі докази, які наявні в матеріалах справи, надав їм належну оцінку, та дійшов правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Диспозицією ст.130 КУпАП, окрім іншого, передбачена відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом і факт його відмови від проходження огляду на стан сп`яніння підтверджений наявними і дослідженими в судовому засіданні доказами.

Тим більше, відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння, є порушенням пункту 2.5 Правил дорожнього руху України, та окремим (самостійним) складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Під час перевірки апеляційним судом матеріалів справи будь-яких істотних порушень допущених при їх складанні не встановлено. Протокол про адміністративне правопорушення серії ОБ №140545 від 31 серпня 2019 року відносно ОСОБА_1 містить всі необхідні відомості, передбачені ст.256 КУпАП, та Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яка затверджена наказом МВС №1395 від 07 листопада 2015 року. З зазначеним протоколом ОСОБА_1 був ознайомлений, проте відмовився від підпису протоколу та отримання його копії.

Посилання апелянта на те, що протокол про адміністративне правопорушення є неналежним доказом, оскільки в протоколі відсутня ознака алкогольного сп`яніння, яка зазначена в акті огляду, а саме порушення координації рухів, є непереконливими. В наявному в матеріалах справи протоколі докладно викладена суть адміністративного правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення, та інші необхідні відомості. Будь-які виправлення в протоколі відсутні. А відсутність однієї з ознак алкогольного сп`яніння не може свідчити про невідповідність протоколу вимогам закону.

Крім того, зауважень до протоколу від ОСОБА_1 під час його складання не надходило. Також не надходило від останнього будь-яких зауважень під час огляду, що підтверджується відеозаписом, з якого вбачається, що останній відмовився від про проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та у закладі охорони здоров`я у присутності двох свідків. Підстав сумніватися в достовірності вказаних пояснень у апеляційного суду немає. Таким чином, доводи апеляційної скарги про невідповідність протоколу вимогам Закону та порушення працівниками поліції вимог Інструкції при його складанні, є необґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги про те, що він не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я, а працівники поліції не пропонували йому пройти огляд у закладі охорони здоров`я після його відмови пройти його на місці зупинки, спростовуються наданими матеріалами, а саме відеозаписом вказаних подій, відповідно до якого на пропозицію поліцейського пройти огляд на місці зупинки за допомогою технічного засобу та у закладі охорони здоров`я ОСОБА_1 категорично відмовився у присутності двох свідків.

Посилання в апеляційній скарзі на погіршення стану здоров`я, що призвело до відмови від проходження огляді, апеляційний суд не враховує, оскільки останнім не було надано ніяких підтверджуючих документів, довідок лікарів на підтвердження погіршення самопочуття. До того ж, навіть при погіршенні самопочуття це не може бути підставою для невиконання своїх обов`язків відповідно до п.2.5 Правил дорожнього руху (затвердженими Постановою КМ України №1306 від10.10.2001 року).

Таким чином, порушення, на які звертав увагу ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, є суто формальними, які не можуть слугувати підставою для скасування правильного по суті рішення, до того ж останній не заперечував факт керування транспортним засобом, тобто фактичні обставини справи не оскаржував взагалі.

Отже, висновки суду першої інстанції, викладені у постанові, є обґрунтованими, належним чином вмотивованими та відповідають фактичним обставинам справи.

Суд апеляційної інстанції вважає, що наявні в матеріалах справи докази є допустимими, достовірними, належними і достатніми для висновку про доведеність вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому правопорушення.

Оскаржувана постанова суду містить всі відомості, передбачені ст.283 КУпАП.

При накладенні адміністративного стягнення суд дотримався вимог ст.33 КУпАП, врахував ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, особу порушника та наклав стягнення у межах, встановлених цим Кодексом.

Отже, доводи, викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_1 , правильність вищевказаних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Істотних порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

п о с т а н о в и в:

поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 29 листопада 2019 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 29 листопада 2019 року, якою до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, притягнуто ОСОБА_1 , із застосуванням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік, залишити без змін.

Постанова Запорізького апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду В.А. Фомін

Дата документу Справа № 336/5622/19