Справа № 467/1258/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.12.2020 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді - Явіци І.В.,

з участю секретаря судового засідання Андросової А.В.,

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності,- ОСОБА_1

потерпілої ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Арбузинка справу про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Арбузинка Миколаївської області, працюючого комбайнером в ПП «Полянка», одруженого, має на утримання малолітню дитину, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою : АДРЕСА_2 , раніше до адміністративної відповідальності не притягувався, -

За ст. 173, ч.1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ :

Із протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 641362 від 10 жовтня 2020 року вбачається, що 10 жовтня 2020 року о 20 год. 00 хв. ОСОБА_1 , перебуваючи по АДРЕСА_2 , вчинив відносно своєї дружини домашнє насильство психологічного характеру, як то, ображав її брутальною лайкою та погрожував фізичною розправою, внаслідок чого могла бути завдана психологічному здоров`ю ОСОБА_2 .

Дії ОСОБА_1 уповноваженою особою, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, кваліфіковані за ч.1 ст. 173 2 КУпАП.

Крім цього, із протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР 18 №641375 від 22 жовтня 2020 року слідує, що 22 жовтня 2020 року близько 17 год. 20 хв. ОСОБА_1 , перебуваючи біля будинку №121 по вул. Набережній в смт. Арбузинка, вчинив дрібні хуліганські дії, а саме : виражався брутальною лайкою на адресу ОСОБА_3 .

Дії ОСОБА_1 уповноваженою особою, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, кваліфіковані за ст. 173 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 пояснив, що 20 жовтня 2020 року він, його дружина та теща ОСОБА_3 знаходились у будинку АДРЕСА_2 , який був придбаний ним.

Зокрема, вони св`яткували день народження старшого сина його дружини, вживали алкогольні напої.

Коли теща вже перебувала в стані алкогольного сп`яніння, то почала казати, що він відповідатиме за усіх чоловіків, які спричинили її доньці образи.

Він сказав тещі, аби вона йшла додому і більше не приходила у його будинок.

Оскільки теща почала вживати нецензурну лайку та ображати його, то між ними виникла сварка.

При цьому, він з тещею давно перебуває у неприязних відносинах.

Особа, що вказана у протоколі про адміністративне правопорушення як потерпіла, ОСОБА_2 в суді пояснила, що 20 жовтня 2020 року у її чоловіка ОСОБА_1 виник конфлікт з її матір`ю, який вона ж і затіяла.

На її адресу того дня чоловік нецензурних і образливих висловів не вживав.

Чому надала такі письмові пояснення не знає.

Стосовно протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 173 КУпАП, то ОСОБА_1 підтвердив відображені у ньому обставини щодо час, місця та способу події і пояснив, що того дня він прийшов додому в стан алкогольного сп`яніння.

В цей час його теща ОСОБА_3 знаходилась біля його двору та побачивши його, почала ображати, зокрема, кричала, що він п`яниця та змусила свою доньку викликати поліцію.

ОСОБА_1 вказав, що у нього із тещею давно тривають неприязні відносини на грунті чого виникають постійні сварки і конфлікти.

У свою чергу, суд, дослідивши матеріали адміністративної справи у відповідності до положень ст. 252 КУпАП, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, у тому числі з урахуванням пояснень особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, та особи, яка вказана потерпілою від домашнього насильства, керуючись законом, виходив із такого.

Згідно вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справі про адміністративне правопорушення, серед іншого, є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

За положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про

адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому, фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення,

встановлюються, серед іншого, протоколом про адміністративне правопорушення, який в силу положень ст. 251 КУпАП, є одним із джерел доказів у справі про адміністративне правопорушення.

Тож, досліджуючи останній, разом із іншими, додатними до нього матеріалами, суд прийшов до таких висновків.

Відповідальність зач.1 ст.173-2 КУпАП настає у разі вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

При цьому, організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства визначаються Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» 07 грудня 2017 року № 2229-VIII.

Так, відповідно до п. 3 ч.1 Закону № 2229-VIII, домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали)

однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

У свою чергу, психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи ( п.14 ч.1 ст. 1 Закону № 2229-VIII).

Таким чином, із наведеного слідує, що психологічне насильство це не лише нецензурна лайка в бік особи, яка підпадає під дію Закону № 2229-VIII, а саме образи, погрози, приниження, переслідування, залякування, спрямовані на обмеження волевиявлення постраждалої особи.

Однак, в ході судового розгляду факту того, що у ситуації, описаній у протоколі про адміністративне правопорушення, у розумінні ст. 1 Закону, з боку особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, дій, які б підпадали під поняття психологічне насильство, « поза розумним сумнівом» установлено не було.

Зокрема, із пояснень особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а так сом і особи, яка вказана у протоколі про адміністративне правопорушення як потерпіла, слідує, що 20 жовтня 2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 виникла сварка, в ході якої вони вживали нецензурну лайку на адресу один одного.

При цьому, ОСОБА_1 пояснив, що перебуває із ОСОБА_3 у неприязних відносинах, внаслідок чого між ними виникають постійні конфлікти.

У свою чергу, конфлікт (лат. conflictus - зіткнення, сутичка) - це зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що призводить до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями.

Конфлікт це ситуація, в якій кожна зі сторін намагається зайняти позицію несумісну з інтересами іншої сторони.

Не у компетенції суду урегульовувати конфлікті ситуації в родині у порядку норм КУпАП, так як не кожен конфлікт є домашнім насильством.

Зокрема, саме по собі вживання нецензурної лайки не вказує на дійсність ознак правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Тим більше, за наслідками розгляду справи не вдалось достовірно установити, яка саме особа є постраждалою від брутальної лайки.

Оскільки та особа, що вказана у протоколі про адміністративне правопорушення, як потерпіла, в судовому засіданні заперечила завдання їй психологічного насильства і вказала на виникнення конфліктної ситуації між особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, та її матір`ю.

Ці пояснення кореспондуються зі поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, у частині виникнення конфліктної ситуації між ним та ОСОБА_3 , у той час, як потерпілою у протоколі вказана ОСОБА_2 .

Стосовно доданих до протоколу письмових її пояснень, то ОСОБА_2 пояснила, що не може вказати обставини написання їх змісту.

Іншими словами, суд не установив достовірно дійсності умислу ОСОБА_1 , направленого на вчинення домашнього насильства психологічного характеру відносно особи, яка вказана у протоколі як потерпіла.

А як відомо, суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу.

Але суду не було надано достатніх доказів спрямованості умислу ОСОБА_1 саме на обмеження волевиявлення ОСОБА_2 .

Суд мав у своєму розпорядженні лише докази наявності конфлікту між особою, що притягається до адміністративної відповідальності, та матір`ю дружини, із якою має тривалі неприязні відносини.

Крім цього, є сумнівною й дійсність об`єктивної сторони інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.

Зокрема, як із письмових пояснень ОСОБА_2 та свідка ОСОБА_3 , а так само і з усних пояснень особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, та особи, що вказана у протоколі як потерпіла, не вбачається достовірно того, що постраждалій особі, чи то ОСОБА_2 , чи то ОСОБА_4 могла бути завдана шкода психічному здоров`ю, що підлягає доказуванню у якості обов`язкової ознаки об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173 -2 КУпАП.

А той факт, що ОСОБА_2 звернулась із заявою до відділку поліції ще не вказує на те, що дії ОСОБА_1 викликали у неї побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, зокрема, ОСОБА_3 , спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю, у той час, як вона спростувала ці доводи в судовому засіданні.

Оскільки її письмові пояснення жодним чином не вказують на наявність таких наслідків і взагалі наслідків, які настали внаслідок дій ОСОБА_1 .

Як наслідок, неустановленість суб`єктивної сторони та однієї із обов`язкових ознак об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності, оскільки відповідно до ч.1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

При цьому, адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності( ч.2 ст. 9 КУпАП).

Ознак кримінального правопорушення за наслідками цього судового розгляду установлено не було.

А інших доказів, які б були належними і допустимими та підтверджували спрямованість умислу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на вчинення саме домашнього насильства психологічного характеру, суду надано не було.

У той час, як Конституційний Суд України у рішенні від 26 лютого 2019 року в справі № 1-р/2019 зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачиться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Яременко проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Кобець проти України»).

Розумний сумнів - це такий непереборний сумнів, який залишається у суду щодо винуватості особи після всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи. Наявність розумного сумніву щодо обґрунтованості винувачення не дозволяє будь-якій неупередженій людині, яка міркує з належним розумом і сумлінням, визнати особу винною.

Статтяж 62 Конституції України зазначає, що вина особи, яка притягується до

відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

Аналогічного роду положення закріплено і уст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

За таких умов, на думку суду, у даному випадку діяння ОСОБА_1 з кваліфікацією дій за ч.1 ст. 173-2 КУпАП є сумнівним, що суперечить практиці Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що вина особи повинна бути обґрунтована доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" №39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Тому, у світлі вищевикладеного, у той час як провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності і ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушення інакше, як на підставах і в порядку, встановленому законом, суд приходить до висновку про недоведеність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, що прирівнюється до недоведеності його вини.

І як наслідок, провадження у справі підлягає закриттю на підставі п.1ст. 247 цього Кодексу.

Стосовно адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП, то слід вказати наступне.

У цій ситуації зібрані матеріали, як докази, уповноваженою на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу, особою, за своєю суттю залишать місце сумнівам, а тому вони не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», з огляду на таке.

Так, статтею 173 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за дрібне хуліганство, тобто нецензурну лайку в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян.

Об`єктом даного адміністративного проступку є суспільні відносини у сфері охорони громадського порядку.

Громадський порядок - це обумовлена потребами суспільства система врегульованих правовими та іншими соціальними нормами система відносин, що складаються у громадських місцях в процесі спілкування людей, і яка має на меті забезпечення спокійної обстановки суспільного життя, нормальних умов для праці і відпочинку людей, для діяльності державних органів, а також підприємств, установ та організацій.

Суб`єктивна ж сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу.

Відповідно, згідно з диспозицією статті 173 КУпАП об`єктивну сторону складу дрібного хуліганства становлять такі альтернативні діяння: 1) нецензурна лайка в громадських місцях; 2) образливе чіпляння до громадян; 3) інші подібні дії, за умови, що кожне із цих діянь порушує громадський порядок і спокій громадян, а обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони цього правопорушення є хуліганський мотив поведінки особи, яка вчиняє зазначені вище дії.

Проте, саме такого мотиву у ОСОБА_1 у контексті описаної у протоколі події за наслідками розгляду справи суд не установив.

Так, до складеного протоколу про адміністративне правопорушення не долучено доказів, що відображають суб`єктивну сторону правопорушення, а тому суд вважає, що

фабула адміністративного протоколу не відповідає обставинам справи, а усунення цих недоліків самим судом призведе до порушення ст. 6 Конвенції.

Ураховуючи той факт, що за своєю правовою природою протокол про адміністративне правопорушення не є самостійними беззаперечним доказом, а обставини викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду, у тому числі й щодо суб`єктивної сторони правопорушення.

Тож, заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, у тому числі й щодо мотиву вживання ним нецензурної лайки, у сукупності, як наслідок, не є можливим однозначно констатувати факт хуліганського, а не певного особистого мотиву поведінки ОСОБА_1 .

Тож, із суті адміністративного правопорушення, викладеного у протоколі, випливає, що особою, яка склала протокол, за відсутності в матеріалах справи в достатньому обсязі належних та допустимих доказів на підтвердження обставин правопорушення, не доведено суб`єктивної сторони інкримінованого правопорушення.

Так, фабула обвинувачення, що викладена у протоколі, не містить вказівки на мотиви вчинення ОСОБА_1 вказаних у ньому дій, а шляхом дослідження сукупності доказів, як то, поясненнями самого ОСОБА_1 та письмовими поясненнями, що додані до протоколу, не вдалось установити хуліганського мотиву у особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, у цій ситуації.

Зокрема, пояснення ОСОБА_1 вказують на те, що вживання ним нецензурної лайки дійсно мало місце відносно ОСОБА_3 , однак, не з хуліганських, а особистих мотивів, внаслідок неприязних відносин, що виникли між ним та нею.

У той час, як сам по собі факт вживання нецензурних і образливих слів на адресу особи, із якою виникла конфліктна ситуація, навіть й в громадському місці, ще не свідчить про наявність у особи хуліганського мотиву.

Оскільки останній (хуліганський мотив) має іншу природу, тобто, хуліганські дії не зумовлені особистими мотивами й конкретною метою, а за своїми внутрішніми чинниками фокусуються в напрямку зневажливого ставлення до суспільства у цілому.

А тому застосування образи чи нецензурної лайки, зумовлене конфліктом чи неприязними стосунками з потерпілим і прагненням завдати шкоди конкретній особі з особистих спонукань, навіть за умови вчинення протиправних дій у громадському місці і в присутності сторонніх осіб не дає достатніх підстав для кваліфікації їх як дрібного хуліганства.

А додані до протоколу письмові пояснення осіб вказують лише на факт вживання нецензурної лайки.

Крім того, жодний із доданих до протоколу доказів не вказує на те, що подія мала місце саме в громадському місці.

Не відображає цього чітко й сам протокол про адміністративне правопорушення, оскільки перебування біля будинку ще говорить про те, що місце було громадським.

А це викликає сумнів у дійсності обов`язкової ознаки об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП.

До того ж, дії, описані у диспозиції статті 173 КУпАП, мають тягнути за собою наслідки, як то, у виді порушення громадського порядку і спокою громадян.

Однак, цієї ознаки об`єктивної сторони не те, що установлено не було, а навіть вкотре не відображено у протоколі про адміністративне правопорушення.

І як наслідок, таке виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

За таких обставин, суд констатує недоведеність наявності у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, як то, його суб`єктивної сторони, а саме : мети і мотиву, які за своєю правовою природою свідчили б про дійсність хуліганських дій, а так само і усіх ознак його об`єктивної сторони, як то чи мала місце подія у громадському місці та чи потягли дії ОСОБА_1 за собою порушення громадського

порядку і спокою громадян.

Інші ж досліджені судом докази, що додані до протоколу, як то письмові пояснення ОСОБА_3 і ОСОБА_2 не усувають цієї прогалини.

Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП.

А будь-яких інших доказів в ході судового розгляду, які б спростували такі висновки суду, здобуто не було.

За таких умов, на цьому етапі, суть вчиненого правопорушення з кваліфікацією дій за ст. 173 КУпАП є сумнівною, що є не прийнятним та не кореспондується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», а тому оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності вважаю, що провадження у цій справі слід закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, який вказує на те, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за умови відсутністі складу адміністративного правопорушення.

Також, суд враховує, що пунктом 5 ч. 2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» та ст.40-1КУпАП визначено, що судовий збір стягується лише у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, а тому виходячи з норм ч. 2 ст.284 та ст.247 КУпАП, суд не вбачає підстав для стягнення судового збору із ОСОБА_1 .

Одночасно, суд, за наявності передумов, регламентованих ч.2 ст. 36 КУпАП, вважає за необхідне об`єднати судові провадження відносно ОСОБА_1 .

Тому, на підставі викладеного, керуючись ст.ст. 221, 245, 247, 251, 252, 268, 272, 280, 321 Кодексу України про адміністративне правопорушення, суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Справи про адміністративні правопорушення № 467/1258/20 та №467/1259/20 об`єднати в одну з єдиним унікальним номером - №467/1258/20.

Судові провадження №3/467/463/20 та №3/467/464/20 об`єднати в одне провадження під №3/467/463/20.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2, ст. 173 КУпАП - закрити на підставі п.1 ст.247 цього ж Кодексу у зв`язку з відсутністю у його діях складу цих адміністративних правопорушень.

Постанова може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області протягом 10 (десяти) днів з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя І.В. Явіца