Провадження № 33/4820/89/20
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП Доповідач Федорова Н. О.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2020 року м. Хмельницький

Суддя Хмельницького апеляційного суду Федорова Н.О., з участю секретаря судового засідання Купельської Н.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Хмельницькому справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 - адвоката Василишина Костянтина Вікторовича на постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 листопада 2019 року, -

в с т а н о в и л а :

Цією постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительки АДРЕСА_1 , непрацюючої,

визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 384 грн. 20 коп. судового збору.

За постановою суду, 09 листопада 2019 року о 02 год. 00 хв. по АД М-12 Стрий-Знамянка на 215 км. ОСОБА_1 керувала автомобілем «Mercedes» д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, порушення мови) та в порушення вимог п. 2.5. Правил дорожнього руху України відмовилась від проходження огляду на стан сп`яніння, чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В поданій апеляційній скарзі та доповненнях до неї захисник ОСОБА_1 - адвокат Василишин К.В. просив постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 листопада 2019 року скасувати та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Вважає, що суд першої інстанції не дотримався положень ст.ст. 251, 252 КУпАП, оскільки належним чином не дослідив докази вини особи.

З матеріалів справи не вбачається та судом першої інстанції не встановлено, що відносно ОСОБА_1 виносилась постанова про притягнення її до адміністративної відповідальності за порушення ПДР України, зокрема, з тих підстав, які пред`являлись їй перед складанням протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме: не надання переваги в русі іншому транспортному засобу при виїзді з прилеглої території. ОСОБА_1 була зупинена працівниками поліції без належних на те підстав, а тому протокол про адміністративне правопорушення, складений відносно неї є недопустимим доказом.

Письмові пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не можна вважати належними доказами, оскільки ці особи в судовому засіданні безпосередньо судом не допитувались, а тому їх свідчення не можуть бути беззаперечним доказом вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.

Також, пояснення свідків є неналежними доказами, оскільки в них вказано, що ОСОБА_1 відмовилась від проходження огляду в закладі охорони здоров`я у лікаря-нарколога для визначення стану наркотичного сп`яніння.

Відеозапис з нагрудних камер поліцейських також не можна вважати доказом вини ОСОБА_1 , оскільки в протоколі про адміністративне правопорушення та в постанові суду першої інстанції відсутні відомості про технічний засіб, за допомогою якого його було здійснено.

Судом не досліджено об`єктивну сторону адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки в оскаржуваному рішенні не вказано від якого саме огляду на стан сп`яніння (на місці зупинки чи в медичному закладі) відмовилась ОСОБА_1 , що свідчить про неповну та необ`єктивну оцінку обставин справи.

Так, у протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено характер дій ОСОБА_1 щодо ухилення від проходження огляду.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що така задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. ст. 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вказані вимоги при розгляді даної справи суддею першої інстанції виконанні в повній мірі.

Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу на водіїв у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, відповідальність особи, яка керує транспортним засобом виникає і в разі її відмови від проходження відповідно до встановленого законом порядку огляду на стан сп`яніння.

Висновок суду про наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, в діях ОСОБА_1 ґрунтується на зібраних та досліджених в судовому засіданні доказах, яким суд дав належну правову оцінку.

Хоча ОСОБА_1 винною себе не визнає, її винуватість у вчиненні вищезазначеного адміністративного правопорушення підтверджується сукупністю зібраних у справі доказів, досліджених як судом першої інстанції, так і апеляційним судом.

Зокрема, даними:

- протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 349023 від 09 листопада 2019 року, згідно яких 09 листопада 2019 року о 02 год. 00 хв. в АД М-12 Стрий-Знамянка 215 км. водій ОСОБА_1 керувала транспортним засобом «Mercedes - Benz CLA 250» д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовилась в присутності двох свідків, чим порушила п. 2.5 ПДР України та вчинила правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с. 1);

- письмовими поясненнями ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які пояснили, що 09 листопада 2019 року о 02 год. 35 хв. в м. Хмельницькому по вул. АД М-12 Стрий-Знамянка 215 км., їх було запрошено співробітниками патрульної поліції бути в якості свідків при складанні адміністративного протоколу за ст. 130 КУпАП відносно водія ОСОБА_1 . В їхній присутності водій ОСОБА_1 , у встановленому Законом порядку, пройти перевірку для визначення стану наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я у лікаря-нарколога відмовилась, що вони засвідчують своїми підписами у протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 349023 (а.с. 3,4);

- даними відеозапису, з якого вбачається, що працівниками поліції ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння як на місці зупинки за допомогою приладу «Драгер», так і в медичному закладі, від яких остання відмовилась (а.с. 6).

Суд першої інстанції, повно, всебічно та об`єктивно розглянувши справу, прийшов до правильного висновку про їх достатність для встановлення вини ОСОБА_1 та вмотивовано визнав її винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Вищезазначені докази жодних сумнівів щодо їх достовірності та допустимості не викликають, оскільки вони оформлені у визначеному процесуальним законом порядку.

Докази, які б підтверджували їх фальсифікацію, матеріали справи не містять.

Враховуючи викладене, доводи апелянта про те, що в його діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 130 КУпАП, є надуманими, на увагу не заслуговують і спростовуються вищезазначеними доказами.

Твердження про те, що з матеріалів справи не вбачається та судом першої інстанції не встановлено, що відносно ОСОБА_1 виносилась постанова про притягнення її до адміністративної відповідальності за порушення ПДР України, зокрема, з тих підстав, які пред`являлись їй перед складанням протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а також те, що ОСОБА_1 була зупинена працівниками поліції без належних на те підстав апеляційний суд до уваги не приймає.

Із рапорту поліцейського роти № 1 БУПП в Хмельницькій області ДПП капрала поліції Наточьова В.В. та з відеозапису із нагрудних камер поліцейських вбачається, що ОСОБА_1 не надала перевагу транспортному засобу, який рухався зі сторони Тернополя в сторону Хмельницького, змусивши водія цього транспортного засобу екстрено гальмувати.

Саме внаслідок зазначених дій ОСОБА_1 працівниками поліції було зупинено транспортний засіб, яким вона керувала та пред`явлено вимогу надати документи, які підтверджують право керування транспортним засобом.

Натомість, це не є предметом розгляду, не спростовує вчинення ОСОБА_1 вищевказаного адміністративного правопорушення та ніяким чином не впливає на кваліфікацію її дій.

Посилання на те, що письмові пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не можна вважати належними доказами, оскільки ці особи в судовому засіданні безпосередньо судом не допитувались, а тому їх свідчення не можуть бути беззаперечним доказом вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, апеляційний суд до уваги не бере, оскільки суд першої інстанції прийшов до висновку, що докази, які наявні у матеріалах справи, є достатніми та необхідними для встановлення вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

Натомість, будь-яких клопотань про безпосередній допит в суді цих свідків матеріали справи не містять.

Доводи про те, що пояснення свідків є неналежними доказами, оскільки в них вказано, що ОСОБА_1 відмовилась від проходження огляду в закладі охорони здоров`я у лікаря-нарколога для визначення стану наркотичного сп`яніння, апеляційний суд до уваги не бере, оскільки зазначене слід вважати опискою, з огляду на те, що із даних відеозапису видно, що працівниками поліції було запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд саме на стан алкогольного сп`яніння.

Твердження апелянта про те, що відеозапис з нагрудних камер поліцейських не можна вважати доказом вини ОСОБА_1 , оскільки в протоколі про адміністративне правопорушення та в постанові суду відсутні відомості про технічний засіб, за допомогою якого його було здійснено, апеляційний суд до уваги не приймає, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З відеозапису вбачається, що працівниками поліції було запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу, так і в медичному закладі, на що остання відмовилась, внаслідок чого відносно неї був складений протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відсутність в протоколі та в постанові відомостей про технічний засіб, яким здійснено відеозапис не є беззаперечною підставою для скасування постанови суду, оскільки відомості, що містяться на зазначеному відеозаписі відповідають фактичним обставинам, викладеним у протоколі про адміністративне правопорушення та в постанові суду першої інстанції, сумнівів у їх достовірності не виникає, а тому зазначений відеозапис є належним доказом підтвердження вини ОСОБА_1

Посилання захисника на те, що судом не досліджено об`єктивну сторону адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки в оскаржуваному рішенні не вказано від якого саме огляду на стан сп`яніння (на місці зупинки чи в медичному закладі) відмовилась ОСОБА_1 є безпідставним, оскільки з оскаржуваної постанови вбачається, що остання відмовилась від будь-якого огляду, як на місці зупинки, так і в медичному закладі.

Зазначені обставини підтверджуються в тому числі і даними відеозапису, з яких вбачається, що працівниками поліції було запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу, так і в медичному закладі, від яких остання відмовилась, внаслідок чого працівниками поліції було складено відносно неї протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Враховуючи сукупність вищевказаних доказів, суд першої інстанції, повно, всебічно та об`єктивно розглянувши справу, прийшов до правильного висновку про їх достатність для встановлення вини ОСОБА_1 та вмотивовано визнав її винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Адміністративне стягнення, накладене на ОСОБА_1 в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП у виді штрафу в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік відповідає положенням ст.ст. 33-35 КУпАП щодо загальних правил накладення стягнень за адміністративні правопорушення, є адекватним скоєному і відповідає особі правопорушника.

З врахуванням вищевикладеного, апеляційний суд вважає, що постанова Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 листопада 2019 року є законною та обґрунтованою, а підстави для її скасування та закриття провадження, - відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суд -

п о с т а н о в и в :

Постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 листопада 2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без змін, а апеляційну скаргу її захисника - адвоката Василишина Костянтина Вікторовича - без задоволення.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Хмельницького

апеляційного суду Федорова Н.О.