№ 265/7400/19
№ 3/755/8/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" січня 2020 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Метелешко О.В. розглянувши матеріали, що надійшли з Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Маріуполя Донецької області, з вищою освітою, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ст. 124 Кодексу України про адміністративне правопорушення,

в с т а н о в и в:

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії БР № 116299, ОСОБА_1 , 14 жовтня 2019 року, о 14 годині 25 хвилин, керуючи транспортним засобом «Kugoo M4», номерний знак відсутній, у м. Маріуполі по проспекту Перемоги, 31, не був уважний, не стежив за дорожньою обстановкою, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням та скоїв наїзд на припаркований транспортний засіб «ЗАЗ Daewoo Lanos», д.н. НОМЕР_1 , що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів, заподіяння збитків і порушення п. 2.3 б, п. 12.1 Правил дорожнього руху України.

У судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, не визнав повністю та пояснив, що ст. 254 КУпАП передбачено, що протокол про адміністративне правопорушення складається у двох примірниках, один із якого під розписку надається особі, відносно якої складено протокол, однак, йому не було видано ні протокол, ні розписку. Зокрема, Правила дорожнього руху України поширюються на наземні транспортні засоби, але у нього «KUGOO M4», тобто самокат не входить до поняття «транспортний засіб», тому прохав у своїх клопотаннях, поданих до суду, виключити ті докази, що містяться у справі, оскільки вони є необґрунтованими та сфабрикованими. Так, 14 жовтня 2019 року, було свято, тому вулиці були безлюдні та він використовував самокат для переміщення і будучи біля будинку № 31, приблизився до нього, їхавши по проїздній частині, де односторонній рух. Проїхавши будівлю райвідділу, переміщався із правої сторони біля бордюра, оскільки дорога була вільна, але раптом з`явилось авто, яке його зміщувало, після чого, він нахилився вліво, а авто почало його обганяти. Зазначив, що якби він не дотримувався ПДР, то постраждав би і самокат, і авто, однак, він встиг попередити це, нахилився вправо, натиснувши на гальма, однак, упав із самокатом на газон, де і залишився, а особи вийшли з авто, відштовхнули його, а самокат поставили біля авто «Ланос», проте, будь-якого контакту між самокатом і авто «Ланос» не було, тобто, взагалі відсутня подія. Будь-яких претензій до нього ніхто не ставив, оскільки він не заподіював ніякої шкоди. Окрім того, надав суду постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 05 грудня 2019 року саме за подію 14 жовтня 2019 року, о 14-25 годині, в м. Маріуполі по проспекту Перемоги, 31, якою провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП закрито за відсутністю в діях особи, складу адміністративного правопорушення.

Зокрема, звернувся до суду з клопотанням про закриття справи про адміністративне правопорушення відносно нього на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

У судове засідання неодноразово було викликано водія автомобіля «ЗАЗ Daewoo Lanos», д.н. НОМЕР_2 ОСОБА_2 , свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та інспектора патрульної поліції УПП в Донецькій області, однак, останні до суду не з`явилися.

Дослідивши матеріали справи, відповідно до положень ст. 252 КУпАП, як-то: оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, у тому числі з урахуванням наявних пояснень особи, яка притягається до адміністративної відповідальності щодо настання обставин, вказаних у протоколі про адміністративне правопорушення, безпосередньо її ролі в їх настанні, керуючись законом і правосвідомістю, суд приходить до такого.

Згідно з вимогами ст. 245 КУпАП, серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до положень ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 252 КУпАП, висновок про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення має бути зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зокрема, як роз`яснено в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року № 14, суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, може бути будь-яка особа, яка бере безпосередню участь у процесі руху на дорозі як пішохід, водій, пасажир, погонич тварин. При цьому пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна має бути наслідком порушення Правил дорожнього руху.

Зокрема, згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Стаття 8 Конституції України декларує, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Відповідно до ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Так, з фабули протоколу не простежується, яким саме транспортним засобом керував ОСОБА_1 , адже останній у судовому засіданні пояснив, що рухався на електросамокаті та надав суду постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 05 грудня 2019 року саме за подію 14 жовтня 2019 року, о 14-25 годині, в м. Маріуполі по проспекту Перемоги, 31, якою провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП закрито за відсутністю в діях особи, складу адміністративного правопорушення, оскільки згідно з ч. 6 ст. 121 КУпАП під транспортними засобами у статтях 121-126, 127-128, частинах першій і другій статті 129, частинах першій - четвертій статті 130, статтях 132-1, 133-1, 133-2, 139 і 140 слід розуміти всі види автомобілів, трактори та інші самохідні машини, трамваї і тролейбуси, а також мотоцикли та інші транспортні засоби. Відповідно до п. 1.10 Правил дорожнього руху України учасник дорожнього руху - особа, яка бере безпосередню участь у процесі руху на дорозі як пішохід, водій, пасажир, погонич тварин, велосипедист, а також особа, яка рухається в кріслі колісному; водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії; водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі. Тобто, зміст указаних норм свідчить про те, що, особа, яка керує електросамокатом не є суб`єктом адміністративного правопорушення, оскільки вона не є водієм, який керує транспортним засобом.

Зокрема, ОСОБА_1 у судовому засіданні зазначив, що будь-якої дорожньо-транспортної пригоди з його вини не було, його самокат, який не є транспортним засобом, механічних пошкоджень від ДТП не отримав, контакту з припаркованим автомобілем «Lanos» з його вини не було.

Для з`ясування всіх обставин судом неодноразово викликався водій автомобіля «Ланос», свідки та інспектор поліції, однак, останні до суду не з`явилися.

Зокрема, суду працівниками поліції не надано будь-яких технічних характеристик щодо потужності двигуна електросамокату «Kugoo M4», зокрема, це і не зазначено й у протоколі, що це за саме «транспортний засіб», а уточнювати, відредактовувати протокол суд змоги не має, адже ЄСПЛ у справі «Карелін проти Росії»(«Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення.

При цьому, за логікою ЄСПЛ, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч. 1 ст. 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

З огляду не викладене вище, суд зазначає, що оскільки діючим Кодексом України про адміністративне правопорушення не передбачено закриття провадження у зв`язку з невстановленістю достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді, то в даному випадку, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення ОСОБА_1 та вивчивши наявні докази в їх сукупності, необхідно провадження закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Так, п. 1 ст. 247 КУпАП передбачено, що провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, якщо в діях особи відсутній склад адміністративного правопорушення.

Крім того, відповідно до статті 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Аналогічного роду положення закріплено і у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Крім того, відповідно до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282) доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Зокрема, у справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Суд враховує, що п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» та ст. 40-1 КУпАП визначено, що судовий збір стягується лише у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, а тому виходячи з норм ч. 2 ст. 284 та ст. 247 КУпАП, не вбачає підстав для звернення судового збору.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 7, 9, 124, 245, 247, 251-252, 256, 266, 280, 283, 284 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП - закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена в порядку та строки визначені Кодексом України про адміністративне правопорушення, з урахуванням норм статтею 287-291 даного Кодексу, і набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя: