Справа№ 953/165/20
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"29" січня 2020 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді Шаренко С.Л.,
при секретарі Мельник В.В.,
розглянувши адміністративний матеріал направлений з Департаменту патрульної поліції управління патрульної поліції в Харківській області про притягнення до адміністративної відповідальності у відношенні:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який не працює, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, -
Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9а Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП.
ОСОБА_1 в судові засідання 09.01.2020, 28.01.2020 не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяв та клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надавав, а тому, у відповідності до положень ст. 268 КУпАП, суд вважає за можливе розгляд даного матеріалу провести у його відсутність.
У рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема «Юніон Аліментаріа проти Іспанії » від 07 липня 1989 року, виходить з того, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип - верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, як що таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи.
Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку про наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме, керування транспортними засобами в стані наркотичного сп`яніння.
Суд приходить до висновку, що вина водія ОСОБА_1 підтверджуються наявними в матеріалах адміністративного провадження доказами, а саме: відомостями, що містяться у протоколі про адміністративне правопорушення серії ОБ № 175814 від 08.01.2020, висновком лікаря-нарколога ОСОБА_2 №1920 щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння від 09.10.2019 Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласний наркологічний диспансер».
Відповідно до висновку лікаря-нарколога ОСОБА_2 №1920 щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння від 09.10.2019 Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласний наркологічний диспансер», встановлено, що ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння.
Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного сп`яніння, наркотичного або у разі відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання для того, щоб втручання (вилучення спеціального права) вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистий надмірний тягар для особи.
Також, як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним.
Відповідно до вимог ст. 8 КУпАП, особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час та за місцем вчинення правопорушення.
Таким чином провина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, доведена у повному обсязі, права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності судом не порушені.
Однак, як зазначено вище, подія мала місце 09.10.2019, протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 складений 08.01.2020, та надійшов до суду 08.01.2020, тобто за один день до закінчення трьохмісячного строку притягнення особи до адміністративної відповідальності.
У відповідності до ст.247 КпАП України провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, якщо на момент розгляду справи сплив строк притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ст. 38 КУпАП. Оскільки, на момент розгляду справи, сплинув трьохмісячний строк накладення адміністративного стягнення, можливість відновлення або поновлення цих строків КУпАП не передбачає, суд закриває адміністративне провадження в зв`язку із сплином строку притягнення до адміністративної відповідальності.
Керуючись ст. 130, ст. ст. 33, 38, 283, 284 КУпАП, Закон України «Про запобігання корупції» суд,
Провадження по справі відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 1 ст. 130 КУпАП - закрити, у зв`язку із закінчення строку накладення адміністративного стягнення.
Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Київський районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня її винесення.

Постанова набирає чинність після закінчення 10-ти денного строку на її оскарження, та може бути пред`явлена до виконання протягом трьох місяців.

Суддя - Шаренко С.О.