Єдиний унікальний номер 235/6833/19 Номер провадження 33/804/14/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2020 року м. Бахмут

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справах та справ про адміністративні правопорушення Донецького апеляційного суду Савкова С.В., за участі секретарів судового за судового Ільяшенка С.О., Ямчук О.М., особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника адвоката Янюка В.Ю. перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП щодо ОСОБА_1 , за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 23 жовтня 2019 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, приватного підприємця, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , маючого на утриманні неповнолітню доньку ОСОБА_2 ,

визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 10200 грн. 00 коп. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік, -

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 23 жовтня 2019 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) грн. в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Судом першої інстанції встановлено, що 19.09.2019 року о 17.30 год. в м. Волноваха Донецької області на 178км+50 м автошляху Донецьк-Маріуполь, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Шкода» реєстраційний № НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (незрозуміла мова, почервоніння очей, порушення координації рухів, запах алкоголю з порожнини рота), від продування газоаналізатора «Алкотест Драгер 6810» та проходження медичного огляду на встановлення стану сп`яніння в наркологічному диспансері відмовився в присутності двох свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову судді першої інстанції скасувати, ухвалити нову, якою провадження у справі закрити у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Свої вимоги вмотивує тим, що постанова суду винесена необґрунтовано, без будь-яких підстав та його провина у судовому засіданні не була доведена будь-якими належними та допустимими доказами.

Посилається на те, що справа була розглянута без його участі, чим порушено його права, передбачені ст. 268 КУпАП.

Стверджує, що від проходження медичного огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку не відмовлявся.

Вважає, що суд, пославшись на пояснення свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 без їх виклику та допиту в судовому засіданні, порушив його право на захист. Стверджує, що вказаних свідків взагалі не було на місці складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Крім того, відеозапис, доданий до протоколу про адміністративне правопорушення, вважає недопустимим доказом, оскільки він прямо не зазначений у протоколі про адміністративне правопорушення, як того вимагає Інструкція з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС від 06.11.2015 року № 1376.

Додає, що відеозапис є недопустимим доказом, оскільки в протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено, яким технічним засобом він здійснений, звертає увагу, що аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 15.11.2018 (справа №524/5536/17).

Вважає, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови не повно та об`єктивно розглянув справу, внаслідок чого зробив помилкові висновки щодо наявності в його діях адміністративного правопорушення.

Крім того, ОСОБА_1 просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 23 жовтня 2019 року, посилаючись на те, що строк пропущено з поважних причин.

Вказує, що десятиденний строк оскарження пропустив у зв`язку з тим, що постанову отримав лише 05 грудня 2019 року. Про те, що справа була розглянута 23 жовтня 2019 року йому не було відомо, оскільки він вважав що судове засідання буде відкладено за його клопотанням.

У судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його захисник адвокат Янюк В.Ю. підтримали доводи апеляційної скарги та просили задовольнити її у повному обсязі, а також поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду з підстав, уже зазначених в цій постанові.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження підлягає задоволенню, а апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Стосовно клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 285 КУпАП постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 в судовому засіданні при розгляді справи був відсутній. Сам апелянт зазначає, що про існування оскаржуваного рішення він дізнався лише 05 грудня 2019 року. В матеріалах справи відсутні відомості, які спростовують зазначені твердження апелянта, тому апеляційний суд приходить до висновку, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційна інстанція приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини правопорушення на підставі доказів, наявних в матеріалах справи і досліджених в судовому засіданні, які оцінені судом першої інстанції в їх сукупності, у відповідності з вимогами ст.ст.251, 252 КУпАП, що відображено у мотивувальній частині постанови суду.

Пункт 1.3 Правил дорожнього руху (далі ПДР України), передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Відповідно до вимог п. 2.9 «а» ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Відповідно до п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин. Ця норма правового акту є імперативною, не допускає жодних виключень.

Як вірно встановив суд першої інстанції, порушення ОСОБА_1 п.2.5 Правил дорожнього руху і, як наслідок, вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР № 050146 від 19.09.2019 року, поясненнями свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та відеозаписом, доданим до протоколу.

Згідно до протоколу ДПР № 050146 від 19.09.2019 року ОСОБА_1 19.09.2019 року о 17.30 год. в м. Волноваха Донецької області на 178 км + 50 м автошляху Донецьк-Маріуполь, керував транспортним засобом «Шкода» реєстраційний номер НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (незрозуміла мова, почервоніння очей, порушення координації рухів, запах алкоголю з порожнини рота), від продування алкотестера «Драгер» та проходження медичного огляду на встановлення стану сп`яніння в наркологічному диспансері відмовився в присутності двох свідків. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, чим вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Із переглянутого у судовому засіданні апеляційної інстанції відеозапису, доданого до протоколу про адміністративне правопорушення, вбачається, що працівник поліції роз`яснив ОСОБА_1 процесуальні права та наслідки відмови від проходження даного огляду, в присутності двох свідків пропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою тесту «Драгер» або в медичному закладі у лікаря, на що він відмовився.

Посилання ОСОБА_1 на те, що долучений до матеріалів адміністративної справи відеозапис, відповідно до положень КУпАП не є належним доказом, в зв`язку з не зазначенням в протоколі технічного засобу, за допомогою якого його було здійснено, підлягають відхиленню з огляду на наступне.

Так, відповідно до положень ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Тобто показання технічних приладів, що мають функції відеозапису, є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення.

Із протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що він містить запис про доручення в якості додатків до нього пояснення свідків, відеозапис, рапорт, запис про те, що ОСОБА_1 було відсторонено від керування транспортним засобом.

Зі змісту постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 15 листопада 2018 року, на яку посилається ОСОБА_1 у своїх доводах, вбачається, що Верховним Судом визнано неналежним доказом відеозапис, в зв`язку з відсутністю посилання на технічний засіб, яким було його здійснено, в постанові про накладення адміністративного стягнення, яка була винесена співробітниками поліції, а не в протоколі про адміністративне правопорушення.

Крім того, перевіряючи доводи апелянта, судом витребувано інформацію про те, за допомогою якого технічного засобу здійснено відеозапис, який долучений до протоколу серії ДПР № 050146, складеного 19.09.2019 року відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП.

З наданого на запит суду листа начальника Волноваського ВП ГУНП в Донецькій області від 09.01.2020 року № 186/501/01-2020 (а.с.58) вбачається, що 19.09.2019 року поліцейський СРПП №4 Волноваського ВП ГУНП в Донецькій області Дубина Ф.П., перед тим, як заступити на службу було отримано портативний нагрудний відео реєстратор, передбачений Інструкцією із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України від 18.12.2018 року № 1026.

Перевіривши вищенаведений документ, апеляційний суд однозначно встановив, що поліцейський Дубина Ф.П. на законних підставах виконував свої обов`язки та був оснащений пристроєм, призначеним для запису, зберігання та відтворення відеоінформації, який передбачений вимогами діючих нормативно-правових актів.

Апеляційний суд не бере до уваги твердження апелянта, що суд першої інстанції необґрунтовано взяв до уваги письмові пояснення свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_3 .

Так, свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні апеляційної суду пояснив, що він як військовослужбовець Національної гвардії України ніс службу 19.09.2019 року у м. Волноваха на блок-посту. Під час огляду автомобілів з метою виявлення заборонених предметів та наркотичних засобів, був виявлений громадянин ОСОБА_1 , щодо якого виникла підозра на перебування його в стані наркотичного чи алкогольного сп`яніння. Працівники поліції в його присутності запропонували громадянину ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння, на що він відмовився. При цьому поліцейські здійснювали відеофіксацію всього, що відбувалося, на відео фіксатор, що видається поліцейським для роботи. Написання його прізвища в протоколі як « ОСОБА_6 » є невірним, або є особливістю почерка, але ж стверджує що він дійсно був свідком вказаних подій.

Свідок ОСОБА_3 в судову засіданні апеляційного суду в режимі відеоконференції впізнав громадянина ОСОБА_1 та пояснив, що 19.09.2019 року останній керував автомобілем чорного кольору (точну модель авто не пам`ятає), був зупинений його напарником ОСОБА_7 , який почав вести з водієм бесіду. Після того, як приїхали працівники поліції він був свідком відмови громадянина ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння.

Даючи оцінку поясненням свідків, слід зазначити, що вони підтвердили саму подію адміністративного правопорушення, узгоджуються з їх письмовими поясненнями, які взяв до уваги суд першої інстанції, будь-яких сумнівів у їх упередженості у суду, ні у учасників судового засідання не виникло.

Відповідно до ч.1 ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. За відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце та час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 05 жовтня 2019 року ОСОБА_1 отримав повідомлення про дату, місце та час розгляду справи про адміністративне правопорушення щодо нього, але в судове засідання 23 жовтня 2019 року не з`явився, клопотань про відкладання розгляду справи не надав. Твердження ОСОБА_1 в частині того, що він усно повідомив про неможливість його явки в судове засідання шляхом телефонного дзвінку до канцелярії суду, є непідтвердженим. У зв`язку з цим суд першої інстанції мав всі підстави розглянути справу без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, тому суд апеляційної інстанції не вбачає процесуальних порушень під час розгляду справи щодо ОСОБА_1 судом першої інстанції.

Крім того, під час перевірки законності постанови суду першої інстанції в порядку апеляційної процедури, були досліджені всі матеріали справи, допитані свідки, вивчені та перевірені усі заперечення апелянта стосовно обставин події адміністративного правопорушення.

При цьому в судовому засіданні апеляційного суду був присутній ОСОБА_1 , його адвокат Янюк В.Ю., а тому всі права ОСОБА_1 були дотримані під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Враховуючи зазначене, апеляційний суд дійшов висновку, що постанову суду першої інстанції необхідно залишити без змін як законну та обґрунтовану, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційна інстанція , -

П О С Т А Н О В И Л А:

Поновити ОСОБА_1 строк апеляційного оскарження постанови Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 23 жовтня 2019 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 23 жовтня 2019 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя: