Категорія:ч.1 ст.130 КУпАП Доповідач: Подолюк В. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2020 року місто Луцьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Волинського апеляційного суду Подолюк В.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 жовтня 2020 року,

ВСТАНОВИВ:

Вказаною постановою судді ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , працюючого токарем ПБНВФ "Гідравліка", визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 (шістсот) неоподаткованих мінімумів громадян, що відповідно становить 10200 (десять тисяч двісті) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

В дохід держави із ОСОБА_1 стягнуто 420 грн. 40 коп. судового збору.

Так, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 04 вересня 2020 року об 00 год. 30 хв. на вул.Боратинській в смт.Торчин Луцького району Волинської області, керував автомобілем марки «Фольксваген Гольф», державний номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п.2.9 (а) ПДР України, та відповідно вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погоджуючись із вказаною постановою судді в частині призначення адміністративного стягнення, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить її скасувати та прийняти нову, якою звільнити його на підставі ст.21 КУпАП від адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП у зв`язку з передачею матеріалів на розгляд трудового колективу ПБВНФ "Гідравліка". Факт вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП не заперечує та оспорює. Водночас, вказує про те, що суд неправомірно відмовив у задоволенні клопотання трудового колективу ПБВНФ "Гідравліка" про його звільнення від адміністративної відповідальності на підставі ст.21 КУпАП. Вважає, що є цілком законні підстави для застосування до нього ст.21 КУпАП, оскільки він повністю визнає себе винним, щиро розкаюється у вчиненому, офіційно працевлаштований, позитивно характеризується за місцем роботи та проживання, а на його утриманні перебуває троє неповнолітніх дітей, яких він транспортним засобом возить до шкоди в сусіднє село.

ОСОБА_1 будучи належним чином повідомленим про час, дату та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився, і при цьому будь-яких клопотань чи заяв про її відкладення до суду не подавав.

Захисник ОСОБА_1 - адвокат Нестерук М.М. також в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи. Водночас, захисник Нестерук М.М. подав до суду письмову заяву про відкладення розгляду справи в якій вказує, що він не може з`явитись до апеляційного суду через зайнятість в іншому судовому засідання у Луцькому міськрайонному суду Волинської області, однак, він не подав будь-яких доказів з цього приводу.

Зважаючи на викладене та враховуючи положення ч.2 ст.268 КУпАП апеляційний суд вважає за можливе розгляд справи провести у відсутності ОСОБА_1 та його захисника Нестерука М.М.

Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та матеріали справи про адміністративне правопорушення, приходжу до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Постанова судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22.10.2020 року в частині факту вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП ОСОБА_1 не оскаржується, а тому в силу ч.7 ст.294 КУпАП перегляду в апеляційному порядку в цій частині не підлягає.

Водночас, ОСОБА_1 вказує про те, що є усі правові підстави для його звільнення від адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП на підставі ст.21 цього ж Кодексу у зв`язку з передачею матеріалів на розгляд трудового колективу ПБВНФ "Гідравліка".

Проте, такі доводи апелянта на увагу суду не заслуговують з огляду на наступне.

За положеннями ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.

Дійсно, положеннями ч.1 ст.21 КУпАП законодавець передбачив можливість звільнення особи від адміністративної відповідальності, якщо з урахуванням характеру вчиненого правопорушення і особи правопорушника до нього доцільно застосувати захід громадського впливу.

Тобто застосування ст.21 КУпАП до особи, на думку апеляційного суду, є правом, а не обов`язком.

Проте, підстав для звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності у зв`язку з передачею матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд трудового колективу на підставі ст.21 КУпАП немає, про що й вірно було зазначено судом першої інстанції у своїй постанові.

Вчинене ОСОБА_1 адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП відноситься до тих правопорушень, яке за своїм характером є грубим суспільно небезпечним проступком в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та відповідно несе підвищену небезпеку, як для самого водія, так і для його пасажирів та інших учасників дорожнього руху.

Суд апеляційної інстанції вважає, наведені в апеляційній скарзі пом`якшуючі обставини, а саме - повне визнання вини та щире каяття, наявність у ОСОБА_1 на утриманні трьох неповнолітніх дітей, його позитивні характеристики з місця проживання та роботи, хоча і мають місце, але не можуть слугувати підставою для передачі даних матеріалів справи на розгляд трудового колективу ПБВНФ "Гідравліка", оскільки він цілком свідомо сів за кермо транспортного засобу після вживання алкогольних напоїв.

При цьому, апеляційний суд враховує і те, що при зазначених обставинах ОСОБА_1 було також вчинене правопорушення, передбачене ч.6 ст.121 КУпАП, що стверджується постановою серії ЕАМ №3080417 від 04.09.2020 року, яка міститься в матеріалах справи.

А тому, оскаржувана постанова судді першої інстанції в частині відмови трудовому колективу ПБВНФ "Гідравліка" у звільненні ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення на підставі ст.21 КУпАП, є цілком обґрунтованою та законною.

Законною також є постанова в частині накладення адміністративного стягнення.

Так, відповідно до ст.33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні адміністративного стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Санкцією ч.1 ст.130 КУпАП для водіїв передбачено єдиний та безальтернативний вид стягнення, - такий як штраф в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Апеляційний суд вважає, що дані вимоги Закону суддею першої інстанції при призначенні адміністративного стягнення ОСОБА_1 були дотримані в повному обсязі, оскільки застосоване відносно нього стягнення відповідає санкції, інкримінованого йому правопорушення і фактично є єдиним та безальтернативним видом стягнення.

При накладенні адміністративного стягнення суд першої інстанції відповідно до вимог ст.33 КУпАП врахував характер вчиненого проступку, дані про особу порушника, ступінь його вини, конкретні обставини справи та обґрунтовано визначив безальтернативне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами в межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП.

Таким чином, усі доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі щодо незаконності судового рішення в частині накладення адміністративного стягнення жодним чином не спростовують наведених вище висновків суду першої інстанції, оскільки судом було правильно застосовано норми матеріального права та не порушено норм процесуального права.

А тому, постанова судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22.10.2020 року є законною та такою, що винесена відповідно до вимог КУпАП, а тому підлягає залишенню без змін.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст.21, 294 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 жовтня 2020 року в даній справі щодо нього, - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського

апеляційного суду В.А. Подолюк