Справа № 369/179/20 Суддя в І-й інстанції Омельченко М.М.
Провадження № 33/824/4266/2020 Суддя в 2-й інстанції Свінціцька О.П.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

04 грудня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Свінціцької О.П., з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника Маєвського О.А., іншого учасника ДТП ОСОБА_2 , розглянувши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Дяденчука А.І. на постанову судді Києво - Святошинського районного суду Київської області від 22 вересня 2020 року,

в с т а н о в и в :

Постановою судді Києво - Святошинського районного суду Київської області від 22 вересня 2020 року

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та закрито провадження у справі у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за те, що він

24 грудня 2019 року о 8 годині 20 хвилин, керуючи автомобілем «Toyota Camry», номерний знак НОМЕР_1 , на 15 км автодороги М-06 сполученням Київ-Чоп (в межах Києво-Святошинського району Київської області), не врахував дорожню обстановку, не дотримався безпечного бокового інтервалу та скоїв зіткнення з автомобілем «Volkswagen Passat», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який, в подальшому, зіткнувся з відбійником, чим порушив вимоги п. 13.1 Правил дорожнього руху України.

У апеляційній скарзі захисника указано на незаконність постанови судді та необхідність її скасування. В обґрунтування доводів апеляційної скарги послався на те, що постанова винесена із порушенням норм чинного законодавства, обставини справи з`ясовані неповно. Так, апелянтом указано про те, що водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Toyota Camry», рухався по головній дорозі з допустимою швидкістю для відповідної ділянки автомобільної дороги, а автомобіль «Renault Clio» під керуванням водія ОСОБА_3 , здійснюючи розворот, не дотримався безпечної дистанції, став перешкодою для водія ОСОБА_1 , який внаслідок цього зманеврував свій автомобіль вправо, що стало причиною зіткнення з автомобілем «Volkswagen Passat» під керуванням водія ОСОБА_2 . Крім того, на переконання апелянта, водій ОСОБА_3 , який керував автомобілем «Renault Clio» не бачив безпосередньо момент дорожньо - транспортної пригоди, став очевидцем вже самого факту дорожньо - транспортної пригоди, що робить його свідчення недостатніми для з`ясування всіх обставин справи. Також вважав, що свідчення водія ОСОБА_3 є суб`єктивними, оскільки, на думку захисника, саме водій ОСОБА_3 створив аварійну ситуацію на дорозі. На наведених обставин, вважав, що судом першої інстанції не було доведено факту порушення водієм ОСОБА_1 равил дорожнього рухуУкраїни, що стали причиною дорожньо - транспортної пригоди, яка мала місце 24.12.2019. Крім того, на переконання апелянта, поєднання закриття справи з одночасним визнанням вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення є взаємовиключними рішеннями і прийняття таких двох взаємовиключних рішень в одній постанові про закриття справи свідчить про порушення права людини на справедливий суд, передбаченого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Просив постанову скасувати.

Вислухавши пояснення:

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 та його захисника, які подану апеляційну скаргу підтримали, підтвердили її доводи та просили постанову суду першої інстанції скасувати і закрити провадження у справі у зв`язку з закінченням строків, передбачених ст. 38 КУпАП без визнання вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, або закрити провадження на підставі п.1 ст. 247 КУпАП;

іншого учасника дорожньо-транспортної пригоди - ОСОБА_2 , який доводи апеляційної скарги вважав необґрунтованими, просив залишити її без задоволення, а постанову судді без зміни;

свідків, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Висновки судді місцевого суду про доведеність вини ОСОБА_1 у порушенні п. 13.1 ПДР України, що призвело до пошкодження транспортних засобів стверджуються зібраними у справі доказами, а саме: схемою місця ДТП, письмовими поясненнями ОСОБА_1 та іншого учасника ДТП - водія ОСОБА_2 , який безпосередньо вказав марку, модель та державний номерний знак автомобіля, який скоїв зіткнення з його транспортним засобом та вказав місце, де відбулось зіткнення та за яких обставин, фото матеріалами з місця ДТП із зображенням транспортного засобу «VOLKSWAGEN Passat», номерний знак НОМЕР_2 та автомобіля «Toyota Camry», номерний знак НОМЕР_1 . Аналіз цих доказів, повторно досліджених судом апеляційної інстанції, дає підстави стверджувати те, що у зазначеній вище дорожній обстановці водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Toyota Camry», номерний знак НОМЕР_1 , не врахував дорожню обстановку, не дотримався безпечного бокового інтервалу та скоїв зіткнення з автомобілем «Volkswagen Passat», номерний знак НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Дослідивши указані докази та давши їм належну юридичну оцінку, суддя місцевого суду дійшов до обгрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення та правильності кваліфікацій його дій за ст. 124 КУпАП.

Також суддя суду першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про необхідність закриття провадження у справі із підстав, передбачених п.7 ч.1 ст.247 КУпАП, оскільки на момент розгляду справи судом закінчились передбачені ст. 38 КУпАП строки накладення адміністративного стягнення.

Доводи апеляційної скарги в частині неповноти судового розгляду не грунтуються на матеріалах справи, із яких вбачається, що всі обставини справи з`ясовані повно та об`єктивно, висновки суду обгрунтовані доказами і належним чином мотивовані.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що судом порушено право ОСОБА_1 на участь у розгляді справи не ґрунтуються на матеріалах справи. Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 неодноразово повідомлявся про дату та час розгляду справи судом першої інстанції, однак ним до суду направлялись заяви про відкладення розгляду справи. У зв`язку з неодноразовими неявками ОСОБА_1 до суду, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про можливість розгляду справи у відсутності ОСОБА_1 .

Крім того, право ОСОБА_1 на участь у розгляді справи було поновлено судом апеляційної інстанції. ОСОБА_1 приймав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, був представлений захисником, мав можливість надати усі докази на свій захист, які вважав за необхідне, у тому числі і шляхом допиту свідків ОСОБА_4 і ОСОБА_5 . Надані ним докази та наведені аргументи не вказують на помилковість висновків судді місцевого суду та незаконність ухваленого рішення.

Так, допитані в суді апеляційної інстанції свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_4 підтвердили той факт, що зіткнення автомобіля «Toyota Camry», номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 з автомобілем «Volkswagen Passat», номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 сталось в кармані для розвороту, ближче до розділової смуги, яка розділяє смугу для руху транспортних засобів із карманом для розвороту. Також вказані свідки підтвердили той факт, що водій ОСОБА_1 зманеврував свій автомобіль вправо, внаслідок чого не дотримався безпечного бокового інтервалу та здійснив зіткнення з автомобілем «Volkswagen Passat», який завершував маневр розвороту та мав намір виїхати на смугу для руху в напрямку м. Київ.

Посилання захисника в апеляційній скарзі та ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції на те, що в діях ОСОБА_1 не вбачається порушення п. 13.1 ПДР України, оскільки автомобіль «Renault Clio» під керуванням водія ОСОБА_3 , здійснюючи розворот, не дотримався безпечної дистанції, став перешкодою для водія ОСОБА_1 , який внаслідок цього зманеврував свій автомобіль вправо з метою уникнення зіткнення, що стало причиною зіткнення з автомобілем «Volkswagen Passat», не ґрунтуються на вимогах закону та матеріалах справи.

Відповідно до п. 13.1 ПДР України водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.

Вимога цього пункту передбачає, що під час вибору безпечного інтервалу руху водій зобов`язаний враховувати швидкість руху, траєкторію руху транспортних засобів та інших учасників дорожнього руху, тип транспортного засобу, тощо.

Як вбачається з визначення терміну "безпечний інтервал", яке міститься у п. 1.10 ПДР України - це відстань між боковими частинами транспортних засобів, що рухаються, або між ними та іншими об`єктами, за якої гарантована безпека дорожнього руху.

З урахуванням наявних в матеріалах адміністративної справи пояснень учасників ДТП, даних схеми ДТП, з урахуванням характеру та локалізації виявлених пошкоджень на автомобілях, приймаючи до уваги розташування автомобілів після ДТП, слідує, що суд прийшов до обґрунтованого висновку про те, що зіткнення сталося в результаті недотримання водієм ОСОБА_1 п. 13.1 ПДР України.

При цьому суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

Посилання ОСОБА_1 на те, що він змушений був зманеврувати вправо з метою уникнення зіткнення з автомобілем «Renault Clio» , який створив перешкоду для руху, не спростовує правильності висновків суду першої інстанції про недотримання водієм ОСОБА_1 вимог п.13.1 ПДР, що перебуває у прямому причинному зв`язку з наслідками у виді зіткнення та пошкодження транспортних засобів.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що в межах справи, яка переглядається в апеляційному порядку, суд може дати оцінку лише діям водія ОСОБА_1 , оскільки матеріали справи не містять будь - яких даних про порушення водієм ОСОБА_3 вимог ПДР, а тому доводи апелянта про порушення вимог Правил дорожнього руху водієм автомобіля «RenaultClio» ОСОБА_3 апеляційним судом не розглядаються.

Також є безпідставними доводи апеляційної скарги захисника про те, що поєднання закриття справи з одночасним визнанням вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення є взаємовиключними рішеннями і прийняття таких двох взаємовиключних рішень в одній постанові про закриття справи свідчить про порушення права людини на справедливий суд, передбаченого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови.

Положеннями ст. 280 КУпАП передбачено, що суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення, в даному випадку, передбаченого ст. 124 КУпАП, у числі інших визначених законом обставин, зобов`язаний з`ясувати: чи мало місце правопорушення, за яке особа притягається до відповідальності; чи містить діяння склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, чи є особа винною у його вчиненні та чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Нормами КУпАП прямо не передбачено необхідності визнання вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення у випадку закриття провадження у справі. Однак суд звертає увагу на те, що встановивши вимоги до постанови у справі про адміністративне правопорушення, законодавець не зробив будь-яких виключень щодо постанов про закриття провадження у справі про адміністративні правопорушення, із чого необхідно зробити висновок про те, що виконання вимог ч.2 ст. 283 КУпАП є обов`язковим і для цього виду постанов.

Як вбачається з постанови судді Києво - Святошинського районного суду Київської області від 22.09.2020 щодо ОСОБА_1 , при розгляді справи суддею вимоги ст.280 КУпАП були дотримані в повному обсязі, зокрема, було з`ясовано питання чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності. Рішення суду в цій частині ґрунтується на вимогах законодавства.

На підставі викладеного, постанова судді Києво - Святошинського районного суду Київської області від 22.09.2020 щодо ОСОБА_1 відповідає вимогам закону, підстав для її зміни чи скасування суд не вбачає, у зв`язку із чим залишає цю постанову без змін, а апеляційну скаргу захисника без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника Дяденчука А.І. залишити без задоволення.

Постанову судді Києво - Святошинського районного суду Київської області від 22.09.2020 щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя Свінціцька О.П.