Тростянецький районний суд
справа № 147/1274/19
номер провадження № 3/147/4/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2020 року суддя Тростянецького районного суду Вінницької області Дудіков А.В., розглянувши матеріал, який надійшов від Тростянецького відділення поліції ГУ Національної поліції у Вінницькій області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серія ДПР18 №204470 від 29.11.2019р., 29.11.2019р. в с. Оляниця по вул. Першотравнева, водій ОСОБА_1 керував автомобілем MAZDA -323, державний номерний знак НОМЕР_1 , в стані наркотичного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння у встановлено законом порядку проводився у лікаря смт.Тростянець, вул.Мічуріна, 60.

Зазначеними діями ОСОБА_1 порушив вимоги пункту 2.9 а Правил дорожнього руху України.

В судовому засіданні ОСОБА_1 своєї вини не визнав, вказав, що в стані наркотичного сп`яніння не перебував, оскільки заборонених препаратів не вживає. Приймав ліки від застуди. Додатково пояснив, що за кермом транспортного засобу не перебував.

Дослідивши матеріали справи, суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 245 КпАП України, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КУпАП).

Положення ст.7 КУпАП передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частина 1 ст.130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Отже, необхідною умовою для застосування до порушника відповідальності, передбаченої вищевказаною статтею, є, зокрема, наявність доказів, які б безпосередньо свідчили про порушення викладених вище вимог.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серія ДПР18 №204470 від 29.11.2019р., 29.11.2019р. в с. Оляниця по вул. Першотравнева, водій ОСОБА_1 керував автомобілем MAZDA -323, державний номерний знак НОМЕР_1 , в стані наркотичного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння у встановлено законом порядку проводився у лікаря смт.Тростянець, вул.Мічуріна, 60, чим порушив вимоги пункту 2.9а Правил дорожнього руху України.

У п.27 Постанови Пленуму від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» визначено, що керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу.

Виходячи з аналізу змісту ст.130 КУпАП, перебування в стані наркотичного сп`яніння повинна бути в нерозривному зв`язку з керуванням транспортним засобом в такому стані.

За змістом ст.251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновків експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи записів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Суд звертає увагу, що об`єктивними доказами у встановленому законом порядку може бути отримання показань від свідків або відеозапис події, оскільки головним завданням відеозапису є саме фіксування фактів та доказів, які засвідчують факт правопорушення.

Також згідно з вимогами ст.ст. 31, 40 Закону України «Про Національну поліцію», наказом Департаменту патрульної поліції НПУ від 03.02.2016 № 100, яким затверджено «Інструкцію про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ відеозаписів з них» та наказу Департаменту патрульної поліції НПУ «Про порядок зберігання, використання відеозапису та відео реєстраторів патрульних» від 24.11.2015 № 14/1 чітко регламентують, що кожному патрульному поліцейському видається нагрудна відеокамера, а також вказується коли поліцейський повинен її обов`язково вмикати.

Однак до адміністративних матеріалів не долучено відеозапис, також у протоколах відсутні відомості про те, що правопорушення зафіксовано на бодікамери.

У матеріалах справи наявний лише протокол про адміністративне правопорушення, що складений співробітником поліції, які у провадженні про адміністративне правопорушення наділені функцією обвинувачення, а отже сам по собі цей документ не є достатнім підтвердженням винуватості ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого правопорушення.

Будь-які інші докази, які б з достовірністю підтверджували вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому адміністративного правопорушення, суду не надані.

Окрім того, суд звертає увагу, що в протокол серії ДПР18 №204470 від 29.11.2019 р. відносно ОСОБА_1 не зазначені свідки, які при складанні протоколу про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАп є обов`язковим, що свідчить про грубе порушення поліцейським вимог закону.

У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року, та «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

З урахуванням наведеного, з точки зору достатності доказів, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять тієї сукупності доказів, яка б усунула обґрунтований сумнів щодо доведеності наявності в діянні ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Суду не надано жодних доказів, які б підтверджували факт керування ОСОБА_1 29.11.2019р. о 23:00 год. транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння.

Перебування біля чи в транспортному засобі не створює складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

За вищевказаних обставин, приходжу до висновку, що даний протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 складений з порушенням зазначених вимог.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до Рішення Конституційного суду України, від 22 грудня 2010 року №23-рп/2010, Конституційний принцип правової держави передбачає встановлення правопорядку, який повинен гарантувати кожному утвердження і забезпечення прав і свобод людини (статті 1, 3, частина друга статті 19 Основного Закону України). Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: права і свободи людини і громадянина, закріплені в Конституції, не є вичерпними; конституційні права і свободи не можуть бути скасовані; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод (стаття 22); громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом (частина перша статті 24); юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (частина друга статті 61); обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (частина третя статті 62); конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України (частина перша статті 64).

Конституційний Суд України на підставі наведеного дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

За таких обставин, суд вважає, що при складенні матеріалів про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, щодо ОСОБА_1 не зібрано переконливих доказів його вини, що позбавляє суд можливості вирішити питання про наявність складу правопорушення.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю через відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.,130, 247, 251, 252, 268, 283-285 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя

постановив:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.130 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова суду може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Вінницького апеляційного суду через Тростянецький районний суд Вінницької області.

Суддя: