П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.12.2020 м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Фазикош О.В., за участю особи відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 , його захисника Косорева-Козлова А.О. матеріали адміністративної справи що надійшли з УПП в Закарпатській області ДПП, які надійшли з Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешк. АДРЕСА_1 , за ст.44-3 КУпАП України,-

ВСТАНОВИВ:

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ГР №177582 від 02.11.2020 вбачається, що 02.11.2020 р. о 14 год. 00 хв., в Ужгородському районі на а/д М-06 «Київ-Чоп» 801 км., де рівень епідемічної небезпеки «Червоний» водій ОСОБА_1 здійснював пасажирські перевезення за маршрутом «Ужгород-Мукачево» ТЗ БАЗ НОМЕР_1 д.н.з. НОМЕР_2 , чим порушив п. 15 п.п.1 Постанови КМУ №641 від 22.07.20. Чим вчинив правопорушення передбачене 44-3 КУпАП.

Від ОСОБА_1 , надійшло клопотання про допит його у якості свідка, та про закриття провадження у справі у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Зокрема він вказував на те, не здійснював пасажирські перевезення, а підвозив своїх родичів, у зв`язку з перебуванням дочки однієї з них у лікарні у важкому стані, яка в подальшому померла.

Зазначає, що у нього не було маршрутного листа, оскільки він пасажирських перевезень не здійснював.

Вказував на те, що в протоколі про адміністративне правопорушення не вказані свідки події, а також, що в ньому не вказані правильні відомості щодо суті адміністративного правопорушення.

В судовому засіданні ОСОБА_1 , заперечив вину в інкримінованому йому адміністративному правопорушенні.

В судовому засіданні захисник - Косарева-Козлова А.С., просила закрити провадження у справі у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 , складу адміністративного правопорушення передбаченого ст.44-3 КУпАП.

Свідок ОСОБА_2 , в судовому засіданні повідомила, що дійсно їхали з міста Ужгорода в с.Угля, Тячівського району, однією родиної, у зв`язку з перебуванням в лікарні в м.Ужгороді її доньки, яка на той час перебувала у важкому стані, та в послідуючому померла.

Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши учасників судового засідання, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, приходжу до наступних висновків.

Статтею 245 Кодексу України про адміністративне правопорушення передбачено, що завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно зі ст. 280 Кодексу України про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положеннями статті 29 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" унормовано, що карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України. Питання про встановлення карантину порушує перед Кабінетом Міністрів України центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, за поданням головного державного санітарного лікаря України. Рішення про встановлення карантину, а також про його відміну негайно доводиться до відома населення відповідної території через засоби масової інформації. У рішенні про встановлення карантину зазначаються обставини, що призвели до цього, визначаються межі території карантину, затверджуються необхідні профілактичні, протиепідемічні та інші заходи, їх виконавці та терміни проведення, встановлюються тимчасові обмеження прав фізичних і юридичних осіб та додаткові обов`язки, що покладаються на них. Карантин встановлюється на період, необхідний для ліквідації епідемії чи спалаху особливо небезпечної інфекційної хвороби. На цей період можуть змінюватися режими роботи підприємств, установ, організацій, вноситися інші необхідні зміни щодо умов їх виробничої та іншої діяльності.

Статтею 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачена відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

У відповідності до ст.41 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» особи, винні в порушенні законодавства про захист населення від інфекційних хвороб, несуть відповідальність згідно із законами України.

Диспозиція ст. 44-3 Кодексу України про адміністративне правопорушення є бланкетною і лише описує безпосередньо саме правопорушення, але для повного визначення ознак цього правопорушення відсилає до інших галузей права, тобто відсилає до інших норм права чи підзаконних нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки осіб, передбачених в умовах карантину. Зокрема, така норма має загальний і конкретизований зміст. Загальний зміст бланкетної диспозиції передається словесно -документною формою відповідної статті КУпАП і в обов`язковому порядку включає положення інших нормативно-правових актів. Із загальним змістом бланкетної диспозиції пов`язане визначення діяння як правопорушення певного виду та встановлення за нього адміністративної відповідальності, а конкретизований зміст цієї диспозиції передбачає певну деталізацію відповідних положень інших нормативно-правових актів, що наповнює адміністративно-правову норму більш конкретним змістом.

Кваліфікуючі ознаки правопорушення, передбаченого ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення, мають бути конкретно зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення як того вимагає ст. 256 Кодексу України про адміністративні правопорушення

Таким чином, об`єктивною стороною складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення, є здійснення винною особою діянь, які прямо заборонені Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та деталізовані у постанові Кабінету Міністрів України № 641 від 22.07.2020.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколу про адміністративне правопорушення, визначених ст. 255 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Разом з тим, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять відомостей про те, що гр. ОСОБА_1 , є перевізником, та що 02.11.2020 він здійснював, або мав здійснювати саме перевезення пасажирів.

Натомість згідно відеозапису який додано до матеріалів справи, ОСОБА_1 , вказує на те, що залишав належний йому автобус на ремонт та забрав його. Люди які знаходилися в автобусі не були його пасажирами. ОСОБА_1 , зазначив, що підібрав людей по дорозі. Із вказаного відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 , визнав що він є власником транспортного запису, і є перевізником, однак того дня не здійснював рейсові пасажирські перевезення.

До матеріалі справи не надано підтвердження тому, що ОСОБА_3 , здійснював регулярні чи нерегулярні перевезення пасажирів автомобільним, приміським, міжміським, внутрішньообласному та міжобласному сполученні.

Слід зазначити, що доказів протилежного до матеріалів справи не додано. Натомість сам ОСОБА_1 та свідок ОСОБА_2 , зазначили, що 02.11.2020 р. о 14 год. 00 хв., в Ужгородському районі на а/д М-06 «Київ-Чоп» 801 км., в ТЗ БАЗ НОМЕР_1 д.н.з. НОМЕР_2 , перебували його родичі, яких він підвозив до лікарні, одна із них була тяжко хвора та невдовзі померла.

Разом із тим, слід зазначити, що п.п.1 п.15 Постанови КМУ №641 від 22.07.2020, який згідно протоколу про адміністративне правопорушення порушив ОСОБА_3 , передбачає, що на території регіону (адміністративно-територіальної одиниці), на якій установлено червоний рівень епідемічної небезпеки, додатково до протиепідемічних обмежень, передбачених для зеленого, жовтого та помаранчевого рівня епідемічної небезпеки, забороняються: 1) регулярні та нерегулярні перевезення пасажирів автомобільним, залізничним транспортом, міським електротранспортом, метрополітеном у міському, приміському, міжміському, внутрішньообласному та міжобласному сполученні, крім перевезення: легковими автомобілями, кількість пасажирів, включаючи водія, в яких не більше п`яти осіб без урахування осіб віком до 14 років; службовими та/або орендованими автомобільними транспортними засобами підприємств, закладів та установ за умови забезпечення водіїв та пасажирів під час таких перевезень засобами індивідуального захисту в межах кількості місць для сидіння і виключно за маршрутами руху, про які поінформовано не менше ніж за два дні органи Національної поліції.

Будь-які інші належні і допустимі докази, які б свідчили про вчинення ОСОБА_4 адміністративного правопорушення передбаченого ст. 44-3 КУпАП, в матеріалах справи відсутні.

Також слід зазначити, що вищеозначений протокол не відповідає вимогам ч. 1 ст. 256 КУпАП і зокрема у ньому не зазначено прізвища, адреси свідків та відповідно не долучено до адмінматеріалів їх пояснень.

Відповідно до статті 62 Конституції України, положення якої знайшли подальшу конкретизацію в національному законодавстві України, особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення і не може бути піддана покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Відповідно до положень ст. 256 Кодексу України про адміністративні правопорушення у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Аналіз цієї норми свідчить, що закон вимагає обов`язкове відображення в протоколі трьох складників: фактичних обставин; правової кваліфікації; формулювання порушення.

При цьому, під формулюванням порушення розуміється короткий виклад тексту диспозиції правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула звинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого діяння, а юридичне формулювання (формула та формулювання) - це правова модель діяння, вказівка на правові норми, порушення яких інкримінується особі.

Так, при формулюванні вчиненого ОСОБА_3 , діяння було зазначено, що він здійснював пасажирські перевезення за маршрутом «Ужгород-Мукачево» однак не вказано, які саме, тоді як норма порушення якої нібито вчинив останній чітко вказує, що «регулярні та нерегулярні перевезення пасажирів автомобільним, залізничним транспортом, міським електротранспортом, метрополітеном у міському, приміському, міжміському, внутрішньообласному та міжобласному сполученні».

Складаючи адміністративний протокол відносно ОСОБА_3 , уповноважена особа не пересвідчилася, чи виконував такі регулярні пасажирські перевезення, в салоні автобуса знаходилися пасажири або члени сім`ї останнього.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 23.02.2006 викладено визначення понять: регулярні пасажирські перевезення - перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування за умовами, визначеними паспортом маршруту, затвердженим в установленому порядку органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування або уповноваженими органами Договірних Сторін у разі міжнародних перевезень;нерегулярні пасажирські перевезення - перевезення пасажирів автобусом, замовленим юридичною або фізичною особою з укладанням письмового договору на кожну послугу, в якому визначають маршрут руху, дату та час перевезень, інші умови перевезень та форму оплати послуги, або перевезення за власний кошт.

Таким чином, суддя дійшов переконання, що ОСОБА_3 , не здійснював транспортним засобом перевезення пасажирів, та вказане перевезення не відноситься до регулярних або нерегулярних, оскільки з протоколу та матеріалів, які до нього додані, не вбачається, що він здійснював перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування за умовами, визначеними паспортом маршруту, або мав письмовий договір на послуги перевезення пасажирів.

Особи, що перебували в автомобілі, яким керував ОСОБА_3 , не встановлені, дані, що вони здійснювали оплату за перевезення - відсутні, пояснення ОСОБА_3 , щодо того, що ці люди є його родичами, матеріалами справи не спростовані.

Відповідно до вимог ч.2ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Отже, аналізуючи надані суду матеріали, суд вважає, що уповноваженими особами органу внутрішніх справ (Національної поліції) при оформленні протоколу про адміністративне правопорушення не доведено, що ОСОБА_3 є суб`єктом правопорушення і в його діях наявні ознаки правопорушення, а тому суд вважає, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 247 КпАП провадження у справі підлягає закриттю.

Відповідно до ст.8КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають. Провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України № 1-рп/99від 09лютого 1999року (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) Конституція України, закріпивши частиною першою статті 58 положення щодо неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, водночас передбачає їх зворотну дію в часі у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують юридичну відповідальність особи, що є загальновизнаним принципом права. Тобто щодо юридичної відповідальності застосовується новий закон чи інший нормативно-правовий акт, що пом`якшує або скасовує відповідальність особи за вчинене правопорушення під час дії нормативно-правового акта, яким визначались поняття правопорушення і відповідальність за нього.

Згідно з ч. 2 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини кожен обвинувачений у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Відповідно до рішень «Малофєєва проти Pocії» від 30 травня 2013 року заява № 36673 / 04) та «Карелін проти Pocії» від 20 вересня 2016 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

На національному рівні Конституційний Суд України в своєму рішенні від 29.06.2010 справі № 17-рп/2010 за конституційним поданням Уповноваженого ВРУ з прав людини зазначив, що «одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями» (абз. 3 п.п. 3.1 п. 3), а у рішенні від 22.09.2005 № 5-рп/2005 той же Суд вказав, що «із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі» (абз. 2 п.п. 5.4 п. 5).

Згідно п.1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема, у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення, а також , якщо скасовано акт, який встановлює адміністративну відповідальність.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст. 247КУпАП у зв`язку із відсутності складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 7, 44-3, 247, 280, 283-285, 287, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ст.44-3 КУпАП України за ст. 44-3 Кодексу України про адміністративне правопорушення закрити на підставі п.1 ст. 247КУпАП .

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня винесення постанови шляхом подання апеляційної скарги до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.В.Фазикош