Справа №639/7014/20
Провадження № 3/639/2173/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2020 року суддя Жовтневого районного суду м. Харкова Чижиченко Д.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріал про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працюючого водієм в «Укравтотранс Плюс», проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП,-

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, 22.10.2020 року о 17-30 год. за адресою: м. Харків, вул. Червона алея, 51 водій ОСОБА_1 керував автобусом I-VAN А07А-30 д.н.з. НОМЕР_1 здійснював регулярні перевезення приміським маршрутом №1152 «Харків-Коротич», перевозив пасажирів у кількості 32 пасажира, що на 10 пасажирів перевищує кількість місць для сидіння 22 місця згідно з реєстраційними документами, чим порушив п.2 п. 11 та п.1 п.15 Постанови КМУ №641 від 22.07.2020 року, за що передбачена відповідальність за ст. 44-3 КУпАП.

У судові засідання, які призначені на 26.11.2020 року та 09.12.2020 року ОСОБА_1 не з*явився, повідомлявся про час та місце розгляду справи належним чином шляхом направлення судової повістки на адресу його проживання та смс-повідомлення на його мобільний телефон вказаних у матеріалах справи, про причини своєї неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило, хоча йому достеменно було відомо про знаходження справи у провадженні Жовтневого районного суду м. Харкова. Приймаючи до уваги, що суд позбавлений можливості в рамках Кодексу України про адміністративне правопорушення вжити заходів для забезпечення явки учасників процесу в судове засідання, окрім як шляхом направлення судових повісток, а законом передбачений скорочений термін притягнення особи до адміністративної відповідальності, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 на підставі наявних у справі доказів. При цьому суд також враховує, що інкримінована ОСОБА_1 ст.44-3 КУпАП не відноситься до категорії правопорушень, по яким присутність в судовому засіданні особи, яка притягається до відповідальності, є обовязковою (ч.2 ст.268 КУпАП).

ОСОБА_1 надав письмові пояснення та просив закрити справу про адміністративне правопорушення, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Зауважив, що у протоколі серії АПР18 №273302 від 22.10.2020 року зазначено, що він порушив вимоги п.п.11.2 Постанови КМУ №641 від 22.07.2020 року, однак ця норма є загальною, та не визначає конкретного змісту щодо правопорушення; до матеріалів справи не додані реєстраційні документи на транспортний засіб, або інших документів, якими б підтверджувався факт, перевищення місць для сидіння; на відеозаписі, який долучений до матеріалів справи не міститься жодних відомостей про нібито вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.

Дослідивши наявні матеріали справи про адміністративне правопорушення та оцінивши зібрані докази в їх сукупності, суддя приходить до наступних висновків.

Статтею 245 Кодексу України про адміністративне правопорушення передбачено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно зі ст. 280 Кодексу України про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положеннями статті 29 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" унормовано, що карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України. Питання про встановлення карантину порушує перед Кабінетом Міністрів України центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, за поданням головного державного санітарного лікаря України. Рішення про встановлення карантину, а також про його відміну негайно доводиться до відома населення відповідної території через засоби масової інформації. У рішенні про встановлення карантину зазначаються обставини, що призвели до цього, визначаються межі території карантину, затверджуються необхідні профілактичні, протиепідемічні та інші заходи, їх виконавці та терміни проведення, встановлюються тимчасові обмеження прав фізичних і юридичних осіб та додаткові обов`язки, що покладаються на них. Карантин встановлюється на період, необхідний для ліквідації епідемії чи спалаху особливо небезпечної інфекційної хвороби. На цей період можуть змінюватися режими роботи підприємств, установ, організацій, вноситися інші необхідні зміни щодо умов їх виробничої та іншої діяльності.

Статтею 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачена відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

У відповідності до ст. 41 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» особи, винні в порушенні законодавства про захист населення від інфекційних хвороб, несуть відповідальність згідно із законами України.

Диспозиція ст. 44-3 Кодексу України про адміністративне правопорушення є бланкетною і лише описує безпосередньо саме правопорушення, але для повного визначення ознак цього правопорушення відсилає до інших галузей права, тобто відсилає до інших норм права чи підзаконних нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки осіб, передбачених в умовах карантину. Зокрема, така норма має загальний і конкретизований зміст. Загальний зміст бланкетної диспозиції передається словесно-документною формою відповідної статті КУпАП і в обов`язковому порядку включає положення інших нормативно-правових актів. Із загальним змістом бланкетної диспозиції пов`язане визначення діяння як правопорушення певного виду та встановлення за нього адміністративної відповідальності, а конкретизований зміст цієї диспозиції передбачає певну деталізацію відповідних положень інших нормативно-правових актів, що наповнює адміністративно-правову норму більш конкретним змістом.

Кваліфікуючі ознаки правопорушення, передбаченого ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення, мають бути конкретно зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення як того вимагає ст. 256 Кодексу України про адміністративні правопорушення

Таким чином, об`єктивною стороною складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення, є здійснення винною особою діянь, які прямо заборонені Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та деталізовані у постанові Кабінету Міністрів України № 641 від 22.07.2020, рішеннями органів місцевого самоврядування.

Судовим розглядом встановлено, що у протоколі серії АПР 18 № 273302 від 22.10.2020 зазначено, що ОСОБА_1 порушив п. 2 п.11 постанови Кабінету Міністрів України № 641 від 22.07.2020 року «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».

Пунктом 2 п.11 постанови Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» передбачено, що здійснення регулярних та нерегулярних перевезень пасажирів автомобільним транспортом, зокрема перевезень пасажирів на міських автобусних маршрутах у режимі маршрутного таксі, в електричному (трамвай, тролейбус), залізничному транспорті, у міському, приміському, міжміському, внутрішньообласному та міжобласному сполученні, в кількості більшій, ніж кількість місць для сидіння, що передбачена технічною характеристикою транспортного засобу, визначена в реєстраційних документах на цей транспортний засіб.

Зазначений пункт Постанови №641 не містить жодних обмежень щодо пасажирських перевезень на приміському транспорті в кількості 50% заповнення ТЗ.

Таким чином, ця норма є загальною, та не визначає конкретного змісту щодо правопорушення.

Також до суду взагалі не надані копії технічної документації транспортного засобу, із зазначеною належною кількістю місць сидіння. Таким чином, суд позбавлений можливості вирішити питання, чи здійснювалося перевезення пасажирів у кількості, що перевищує кількість місць для сидіння, передбачену технічною документацією транспортного засобу.

Крім того, до матеріалів справи долучено відео з боді камер співробітників поліції відповідно до якого неможливо ідентифікувати: у якому саме ТЗ проводилась зйомка, кількість пасажирів, яка знаходилась в салоні автобуса на момент складання протоколу.

На підтвердження обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, до матеріалів справи наданий рапорт, складений т.в.о. командиром взводу 1 роти 3 батальйону 1 УПП в Харківській області області Ленєм М., однак цей рапорт не може вважатись об`єктивним доказом у справі, оскільки така особа є представником суб`єкта владних повноважень, і, у даному випадку, виконує відповідні функції нагляду за дотриманням правил щодо карантину людей, що повністю узгоджується із правовою позицію, висловленою у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 15 квітня 2020 року №489/4827/16а.

Крім того, в порушення вимог ст. 256 КУпАП до протоколу серії АПР18 №273302 від 22.10.2020 року не зазначено та не додано: 1) письмових пояснень ймовірних свідків події, які перебували в салоні автобусу I-VAN А07А-30 д.н.з. НОМЕР_1 ; 2) письмових пояснень гр. ОСОБА_1 на місці зупинки; 3) інших відомостей, необхідних для вирішення справи.

Суддя наголошує, що відповідно до ч.2 ст.251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Письмові пояснення, надані ОСОБА_1 щодо того, що кількість пасажирів у салоні автобусу не перевищувала граничну кількість місць для сидіння передбаченою технічною характеристикою, не спростовуються наданими співробітниками патрульної поліції до суду доказами.

Таким чином в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення, а один протокол про адміністративне правопорушення сам по собі не може бути достатнім доказом для встановлення вини ОСОБА_1 , оскільки вина правопорушника повинна підтверджуватись сукупністю доказів.

Відповідно до рішень «Малофєєва проти Pocії » від 30 травня 2013 року заява № 36673 / 04) та «Карелін проти Pocії » від 20 вересня 2016 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Згідно з ч. 3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Враховуючи вказані вище обставини, а також з огляду на положення ст. 62 Конституції України, суд дійшов висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а тому адміністративна справа відносно нього підлягає закриттю за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Вина особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, не підтверджується належними та допустимими доказами по справі.

Пунктом 1 частини 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Відтак, у відповідності до ст. 7, п. 1 ч.1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення провадження у справі підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст. 44-3, 247, 279, 280, 283, 284, 287, 289 КУпАП, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження по справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП закрити, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Д.В.Чижиченко