П О С Т А Н О В А

іменем України

Справа №377/728/20

Провадження №3/377/197/20

09 грудня 2020 року суддя Славутицького міського суду Київської області Малишенко Т.О., за участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Славутичі справу про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.173І КУпАП, що надійшла із Славутицького ВП Броварського ВП ГУ Національної поліції в Київській області відносно:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , -

У С Т А Н О В И Л А:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ГР № 206790 від 08.12.2020 року, який складено дільничним офіцером поліції Славутицького ВП старшим лейтенантом поліції Голик Яною Святославівною - 20 листопада 2020 року, близько 12 години 00 хвилин, за адресою спільного проживання: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 , вчинив сварку з матір`ю ОСОБА_3 , в ході якої голосно кричав, ображав та принижував її, що могло завдати шкоди її психологічному здоров`ю, чим вчинив домашнє насильство, повторно, протягом року. ОСОБА_1 , вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 173І КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину не визнав, суду пояснив, що 20 листопада 2020 року він прийшов додому разом зі своєю знайомою ОСОБА_4 , вживали спиртні напої. Потім він ліг відпочивати і прокинувся від того, що о 24 годині ночі, його хтось вдарив ногою, та бив по обличчю, це була його мати, при цьому вона на нього голосно кричала і запитувала де її куртка. Прокинувшись, він зрозумів, що куртку матері могла забрати його знайома ОСОБА_4 , з якою він приходив додому. Мама на нього дуже сварилася і він вибіг шукати свою знайому ОСОБА_4 . Свою маму він не ображав та не принижував. Це вона розпочала сварку і голосно на нього кричала, а він їй відповідав.

Із заяви ОСОБА_3 , слідує, що вона просить притягнути до відповідальності у вигляді адміністративного арешту її сина ОСОБА_1 , який 20.11.2020 року, близько 12 години, за місцем проживання вчинив відносно неї домашнє насильство, а саме голосно кричав, ображав та принижував її.

Відповідно до ч.1 ст.247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Вивчивши матеріали адміністративної справи, суд дійшов висновку про закриття провадження у справі з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Згідно статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Відповідно до статті 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції України і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Частина 1 ст.7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Статтею 9 КУпАП встановлено поняття адміністративного правопорушення, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративне правопорушення завжди є протиправною дією (бездіяльністю)тобто діянням, забороненим законом або іншим нормативним правовим актом. Громадянин, що вчиняє протиправну дію, порушує свій конституційний обов,язок, оскільки норми ч.1 ст.68 Конституції України встановлюють, що кожен зобов,язний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Закон розглядає протиправну дію (бездіяльність), вчинену певною особою, як адміністративний проступок лише в тому випадку, якщо має місце вина цієї особи, тобто якщо вчинене було здійснено навмисно або з необережності. Наявність вини є невід,ємною ознакою складу адміністративного проступку. Адміністративне правопорушення з погляду його складу містить 1) об,єкт правопорушення (суспільні відносини в тій чи іншій сфері, на нормальний розвиток яких посягає правопорушення); 2)об,єктивну сторону (конкретні дії, що виразилися в порушенні встановлених правил); 3)суб,єкт правопорушення конкретна осудна фізична особа, що досягла 16-річного віку; 4)суб,єктивну сторону складу (є ставлення особи до вчиненого нею діяння, тобто вину у формі умислу або необережності). Всі перераховані ознаки визначають у сукупності склад адміністративного правопорушення (проступку). Об,єкт адміністративного правопорушення це те, на що воно посягає, чому воно завдає шкоди. Об,єктивну сторону адміністративного правопорушення характеризують ознаки, які визначають акт зовнішньої поведінки правопорушника (діяння чи бездіяльність), його шкідливі наслідки, причинний зв,язок між діянням і наслідками, місце, час, обстановка, спосіб, знаряддя та засоби вчинення проступку. Основною і обов,язковою ознакою об,єктивної сторони є протиправне діяння, відсутність її виключає склад будь якого адміністративного правопорушення. Суб,єктивну сторону адміністративного правопорушення становить пов,язана із його вчиненням психічна діяльність особи. До ознак, які характеризують суб,єктивну сторону, належить вина, мотив і мета вчинення правопорушення. Вина основна і обов,язкова ознака суб,єктивної сторони будь-якого адміністративного проступку. Це психічне ставлення особи до вчиненого нею суспільно шкідливого діяння і його наслідків, яке виявляється у формі умислу або необережності. Мотив і мета вчинення складу адміністративного правопорушення факультативні ознаки суб,єктивної сторони складу проступку. Під мотивом розуміється усвідомлене особою внутрішнє спонукання, яким вона керувалася під час вчинення проступку. Мета це протиправний результат, наслідок, якого прагне досягти особа вчиненням адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст.10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Ст.245 КУпАП визначено, що завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами по справі є будь які фактичні дані, на підставі яких посадова особа у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до відповідальності, речовими доказами, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

В статті 173-2 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за вчинення насильства в сім,ї, невиконання захисного припису або не проходження корекційної програми, в статі дві частини перша і друга. Відповідальність за правопорушення передбачена ч.2 ст.173-2 КУпАП за ознаками вчинення особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою цієї статті, а саме: домашнє насильство, насильство за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Об,єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.

Об,єктивна сторона даного правопорушення полягає в умисному вчиненні будь-яких дій фізичного, психічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів, на які потерпілий має передбачене законом право) внаслідок чого могла бути завдана чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров,ю потерпілого, а також у невиконанні захисного припису особою, стосовно якої він винесений. Відповідно до Закону України «Про попередження насильства в сім,ї» від 15.11.2001р. №2789-ІІІ насильство в сім,ї будь-які дії фізичного, сексуального, психологічного чи економічного спрямування одного члена сім,ї як людини та громадянина і наносять йому моральну шкоду, шкоду його фізичному чи психічному здоров,ю. Протиправні дії за цією статтею можуть мати характер фізичного, психологічного чи економічного насильства. Фізичне насильство в сім,ї це умисне насильство, яке не завдає фізичного болю і не спричиняє тілесних ушкоджень. Психологічне насильство в сім,ї насильство, пов,язане з дією одного члена сім,ї на психіку іншого члена сім,ї шляхом словесних обрах або погроз, переслідування, залякування, якими навмисно спричиняється емоційна невпевненість, нездатність захистити себе та може завдатися або завдається шкода психічному здоров,ю. Економічне насильство в сім,ї умисне позбавлення одним членом сім,ї іншого члена сім,ї житла, їжі, одягу та іншого майна чи коштів, на які постраждалий має передбачене законом право, що може призвести до порушення фізичного чи психічного здоров,я.

Суб,єктивна сторона даного правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу. Суб,єктом правопорушення є особа, якій виповнилося 16 років, і яка вчинила насильство до одного із членів своєї сім,ї.

Аналіз вказаної статті свідчить про те, що адміністративна відповідальність наступає, зокрема, за вчинення домашнього насильства.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

На підтвердження обставин, зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення, суду надано: - заяву ОСОБА_3 , з якої вбачається, що 20.11.2020 року її син вчинив з нею сварку в ході якої кричав на неї, ображав, та принижував, дані дії були вчинені проти неї; - письмові пояснення ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

Зазначені матеріали справи не містять достатньої кількості належних та допустимих доказів, які б вказували на вчинення ОСОБА_1 , дій, зазначених у диспозицій ч.2 ст.173-2 КУпАП, та настання для потерпілої особи наслідків, зазначених у цій статті.

Дії вчиненні ОСОБА_1 , в межах цього конфлікту не вказують на вчинення ним того виду насильства, який визначений у диспозиції ч.2 ст.173-2 КУпАП.

Протокол про адміністративне правопорушення серії ГР №206790 від 08.12.2020 року, який є процесуальним документом, внаслідок якого проводиться подальше провадження у справі, не містить посилання на наявність обов`язкових наслідків, зазначених у ч.2 ст.173-2 КУпАП, що виключає відповідальність особи за даною статтею.

Крім того, пояснення ОСОБА_3 , про те, що її сином спричинено психологічне насильство в сім,ї, нічим не підтверджено, що свідчить про відсутність в діях ОСОБА_1 , ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП, оскільки ч.2 ст. 173-2 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за умисне вчинення будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо) внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, протягом року, особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.

Викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 173? КУпАП, оскільки в протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено, що ОСОБА_1 , вчинив домашнє насильство та вид домашнього насильства, а інкриміноване йому лише те, що він вчинив сварку зі своєю матір`ю, в ході якої кричав на неї, ображав її, та принижував її, чим міг заподіяти психологічної шкоди її здоров`ю.

Крім того, доказів того, що саме ОСОБА_1 , своїми одноособовими діями впливав на психіку ОСОБА_3 , та, що від цих дій була завдана чи могла бути завдана шкода її психічному здоров`ю матеріали справи не містять. Фактично протокол грунтуються лише на поясненнях потерпілої ОСОБА_3 , в яких міститься відомості про конфлікт, що стався між нею та її сином. Проте, сам факт конфлікту між ОСОБА_1 , та ОСОБА_3 , не може вказувати на наявність дій психологічного характеру одного члена сім`ї на іншого, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю іншого члена сім`ї.

Виходячи з конституційного принципу поділу влади, завдань та функцій судочинства, будь-яка зміна формулювання суті правопорушення, викладена у протоколі про адміністративне правопорушення, не допустима і є порушенням встановленого у державі правового порядку, а також порушення права на захист особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, вивчивши надані письмові матеріали, вважаю за необхідне зробити висновок, що наведене указує на відсутність обов`язкової ознаки об`єктивної сторони складу правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2КУпАП.

Крім того, вважаю, що суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, суд позбавляється статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини у справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30 травня 2013 року, заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia» заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року), у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п. 34 рішення у справі «Тейксейра де Кастор проти Португалії» від 09.06.1998 року, п. 54 рішення у справі «Шабельник проти України» від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

У своїй сукупності наведені обставини вказують на відсутність в діях ОСОБА_1 , складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173? КУпАП.

Відповідно до ч.2 ст.274 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного необхідно відмовити у притягненні ОСОБА_1 , до адміністративної відповідальності та закрити провадження у справі за відсутності складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173? КУпАП.

Керуючись ч.2 ст. 173-2, ст.247, 283-285, КУпАП України, -

ПОСТАНОВИВ :

Відмовити у притягненні до адміністративної відповідальності ОСОБА_5 за правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 173І КУпАП.

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_5 за ч.2 ст.173-2 КУпАП закрити за відсутністю складу правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Славутицький міський суд протягом десяти днів з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Т. О. Малишенко