Провадження № 3/263/3575/2020
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2020 року місто Маріуполь

Суддя Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області Музика Олександр Миколайович, розглянувши матеріали, які надійшли з Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до протоколу від 23 вересня 2020 року серії ДПР18 № 288790, ОСОБА_1 23 вересня 2020 року о 14:58 год., рухаючись по вулиці Шевченка поблизу будинку № 114 у Центральному районі міста Маріуполя, керував транспортним засобом марки «ЗАЗ 110508», номерний знак НОМЕР_2 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння (порушення мови, порушення координації рухів, поведінка, що не відповідає обстановці), від проходження медичного огляду для визначення стану наркотичного сп`яніння у закладі охорони здоров`я відмовився у присутності двох свідків у встановленому законом порядку, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, за що передбачено адміністративну відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Адвокат Резніченко В.О. факт адміністративного правопорушення заперечував та надав суду заяву, в якій він зазначив, що докази, які знаходяться в матеріалах справи не підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, зокрема на відео відсутній звук та в протоколі не чітко зазначена адреса свідків, у зв`язку із чим немає можливості їх викликати у судове засідання для допиту. Просив суд закрити провадження у справі за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Статтями 251, 280 КУпАП визначені фактичні дані, обставини на основі яких, у визначеному законом порядку, орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення.

Частиною 1 статті 130 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до загальних положень ПДР ці правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Особа, яка створила такі умови, зобов`язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху.

Пунктом 2.5 ПДР України передбачено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

На підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, до протоколу про адміністративне правопорушення від 23 вересня 2020 року серії ДПР18 № 288790 надана копія постанови від 23 вересня 2020 року серіїї ЕАМ № 3181565 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП, відеозаписи складання протоколу, а також письмові пояснення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про те, що у їх присутності ОСОБА_1 на вимогу працівника поліції відмовився від проходження медичного огляду у встановленому законом порядку в лікаря нарколога для визначення стану наркотичного сп`яніння.

Із переглянутих відеозаписів, наявних на CD-диску, доданого до протоколу, вбачається, що нагрудними камерами прцівників патрульної поліції зафіксований процес складання відносно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення, але факту керування останнім транспортним засобом такі відеофайли не містять, також на деяких відеофайлах відсутній звук, у зв`язку із чим суд позбавлений можливості перевірити відповідність показів свідків щодо відмови ОСОБА_1 від проходження медичного огляду, фактичним обставинам зафіксованим на відео.

Тобто такі письмові пояснення свідків не відповідають фактичним обставинам, що вказує на недопустимість їх як доказу, тому у суду відсутні підстави для їх прийняття.

Санкція частини 1 статті 130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність саме за керування транспортними засобами особами в стані наркотичного сп`яніння та відмову від проходження медичного огляду у встановленому законом порядку в лікаря нарколога для визначення стану наркотичного сп`яніння.

Отже, для покладення відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 130 КУпАП, необхідно встановити беззаперечний факт керування транспортним засобом та відмову від проходження медичного огляду, однак із представлених відеофайлів такий факт не вбачається.

За таких обставин доказів факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом з ознаками наркотичного сп`яніня матеріали справи не містять, а отже у поліцейських не було підстав для встановлення ознак наркотичного сп`яніння та відповідно проведення такого огляду, так відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння не може тягнути адміністративну відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Поряд з цим судом неодноразово до зали судового засідання викликався поліцейський ОСОБА_4 , яким складено протокол, саме з метою встановлення обставин керування ОСОБА_1 транспортним засобом, а також забезпеченням суду інформацією про дійсне проживання/перебування понятих, задля можливості їх виклику до суду та допиту судом про події адміністративного правопорушення.

Однак данний поліцейський до судового засідання жодного разу не з`явився, причини неявки суду не повідомив, що свідчить про формальний підхід з його боку до своїх обов`язків, як наслідок до складення протоколу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У своєму рішенні від 10 лютого 1995 року у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» Європейський суд з прав людини підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Так, ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який … встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конвенції кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. А згідно з положеннями ч. 3 ст. 6 Конвенції, кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя, тощо.

Відповідно до положень статті 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно зі ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно зі ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) приймає рішення на підставі досліджених доказів, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

При цьому положеннями статті 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Тобто, протокол про адміністративне правопорушення є офіційним документом, до нього висуваються певні вимоги, а обов`язок щодо належного складання протоколу про адміністративне правопорушення та надання доказів на підтвердження викладених в протоколі відомостей, покладається на особу, яка його складає та не може бути перекладено на суд.

Враховуючи, що протокол про адміністративне правопорушення та пояснення свідків містять протиріччя, а з їх змісту неможливо виконати фактичні дані, суд не може вважати фактичні дані докази допустимими.

Отже за відсутності основного допустимого доказу у вигляді протоколу про адміністративне правопорушення, який за своєю суттю є актом, в якому уповноважена посадова особа викладає інкриміноване правопорушення, інші докази (постанова про накладення адміністративного стягнення за ч. 2 ст. 122 КУпАП, пояснення понятих) не можуть довести вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В Рекомендаціях №R (91) 1 Комітету Міністрів Ради Європи «Про адміністративні санкції» одним із принципів застосування адміністративних стягнень є встановлення обов`язку нести тягар доказування саме для адміністративних органів (принцип 7).

У даному випадку, за наслідками розгляду матеріалів відносно ОСОБА_1 , наявність такого сумніву дійсно має місце, а тому підстав для притягнення його до відповідальності, на думку суду, немає.

Таким чином слід визнати, що належних та допустимих доказів, які об`єктивно та поза межами розумного сумніву доводять факт вчинення ОСОБА_1 інкримінованого адміністративного правопорушення матеріали не містять.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, проводячи оцінку представлених суду доказів, враховуючи відсутність доказів факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння, відмови від проходження медичного огляду, а також обставини недопустимості як доказів письмових пояснень свідків, та відеоматеріалів, необхідно дійти висновку про відсутність у діях ОСОБА_1 порушення п. 2.5 ПДР України та відповідно відсутність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, внаслідок чого провадження у справі підлягає закриттю.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 22, 24-1, 36, 130, 247, 283, 284 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, - закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Апеляційну скаргу на постанову у справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови до Донецького апеляційного суду через Жовтневий районний суд міста Маріуполя.

Суддя О.М. Музика