Справа № 559/1854/20
Номер провадження 3/559/883/2020
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2020 року місто Дубно Рівненська область

Cуддя Дубенського міськрайонного суду Рівненської області Ралець Р.В. за участі захисника адвоката Лопухович А.О. розглянувши матеріали, які надійшли від Дубенського ВП ГУНП України в Рівненській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_1 , жит. АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 130 КУпАП, роз`яснивши ст. 268 КУпАП-

встановив:

Відносно ОСОБА_1 до Дубенського міськрайонного суду надійшли матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП. В протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №438053 від 07.09.2020 зазначено, що 07.09.2020 о 14 год. 10 хв. в с.Судобичі по вул.. Кременецька, Дубенського району, гр.. ОСОБА_2 керував мопедом Suzuki Lets, б/н, з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, поведінка, що не відповідає дійсності, від проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, за допомогою газоаналізатора Alcotest №6810 та проведення такого огляду у медичному закладі, відмовився у присутності двох свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , чим порушив вимоги п.2.5 ПДР, відповідальність за що передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_5 вину не визнав, пояснив, що 07.09.2020 вранці був у свого друга, який живе неподалік від нього, ремонтували мопед. Близько 11 год. ішли по дорозі додому, розмовляли, мопед вів в руках. Коли стояли на узбіччі, під`їхали працівники поліції, і запитали, чому без шолома та чи вживав він алкоголь, на що їм повідомив, що не їхав, тому не одягав, а 06.09.2020 ввечері пив пиво. Після чого, працівники поліції забрали ключі від мопеда, а його посадили в службовий автомобіль. Проходити огляд на місці, де до нього під`їхали працівники поліції не пропонували, жодних документів там не складали. А відразу повезли його у м.Дубно, один із працівників сів за кермо мопеда. Зупинившись перед в`їздом у м.Дубно, працівники поліції зупинили мікроавтобус в який погрузили скутер та в подальшому доставили у Дубенський ВП ГУНП в Рівненській області. У відділі поліції він пробув десь 1-1,5 год., після чого, до нього підійшли працівники поліції та давали підписувати, які підписувати він відмовлявся. Пройти огляд у медичному закладі не пропонували..

Захисник ОСОБА_1 адвокат Лопухович А.О. просила провадження у справі закрити, оскільки вина ОСОБА_1 не підтверджується жодними допустимими доказами, свідки працівниками поліції залучені не були, а до протоколу про адміністративне правопорушення долучено акт, направлення та постанову складенні на невідому особу ОСОБА_6 .

Судом вживались заходи для виклику ОСОБА_3 в судове засідання шляхом направлення судової повістки по місцю проживання, зазначеного в протоколі.

Однак на виклик суду ОСОБА_3 не з`явився, до суду особисто подав письмові пояснення(а.с.50-51).

Судом вживались заходи для виклику ОСОБА_4 в судове засідання шляхом направлення судової повістки по місцю проживання, зазначеного в протоколі.

Однак на виклик суду ОСОБА_4 не з`явився повторно, судові повістки повернуті без вручення із відміткою "за закінченням встановленого строку зберігання" .

Вислухавши всіх учасників судового засідання, вивчивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суддя приходить до наступного.

17 липня 1997 року Верховна Рада України ратифікувала Європейську конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод. Отже, Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (далі - Конвенція) є частиною національного законодавства України, і підлягає застосуванню нарівні з національним законодавством України.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

В контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (Заява N 7460/03) правопорушення, яке розглядаються, має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні статті 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне порушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

У своєму рішенні від 10 лютого 1995 року, у справі «Аллене де Рібермон проти Франції», Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23.10.1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності» (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998 року).

Згідно ч. 3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може гуртуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно зі ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності з законом.

За правилами ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення, у даному випадку, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у числі інших визначених законом обставин, зобов`язаний з`ясувати: чи мало місце правопорушення, за яке особа притягається до відповідальності; чи містить діяння склад адміністративного правопорушення, чи є особа винною у його вчиненні та чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Відповідно до вимог п.2 ст.278 КУпАП та п.24 постанови №14 Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", суд під час підготовки справи до розгляду повинен виявити недоліки наданих матеріалів та протоколу, з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247 і 280 КУпАП, у тому числі шляхом допиту свідків та призначення експертиз, зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

В статті 251 КУпАП зазначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, іншими доказами.

При цьому суддя повинен дати оцінку не тільки даним, що додані до протоколу про адміністративне правопорушення, але й доказам, які представлені особою в порядку захисту. Досліджуючи всі наявні докази суддя дає їм об`єктивну оцінку з точки зору їх достовірності та степені підтвердження чи спростування обставин, що характеризують діяння особи як правопорушення.

Стаття 256 КУпАП передбачає, що в протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, суть адміністративного правопорушення, її пояснення, інші відомості, необхідні для вирішення справи.

З матеріалів адміністративної справи вбачається, що в доведення вини ОСОБА_7 у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП посадовою особою надано наступні документи:

- протокол про адміністративне правопорушення від ДПР18 №438053 від 07.09.2020 складений відносно ОСОБА_1 о 14 год. 40 хв с. Судобичі, Дубенського району, в якому вказано, що 07.09.2020 о 14 год. 10 хв. в с.Судобичі по вул.. Кременецька, Дубенського району, гр.. ОСОБА_2 керував мопедом Suzuki Lets, б/н, з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, поведінка, що не відповідає дійсності, від проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, за допомогою газоаналізатора Alcotest №6810 та проведення такого огляду у медичному закладі, відмовився у присутності двох свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , від підпису та пояснень відмовився (а.с.2).

- акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, складений відносно ОСОБА_6 (а.с.4);

- направлення на огляд ОСОБА_6 (а.с.5);

- пояснення свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (а.с.6,7);

- копію постанови серії БАА №874001 від 07.09.2020 винесену відносно ОСОБА_6 (а.с.8);

- довідку про отримання посвідчення водія ОСОБА_1 (а.с.9);

- довідку бази «АРМОР»(а.с.11).

Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність не тільки за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а й за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Разом з тим, відповідно до ст.266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.

Відносно ОСОБА_6 складено протокол за відмову як особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, за що передбачена відповідальність ч.1 ст.130 КУпАП.

Процедура направлення та проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного сп`яніння та оформлення результатів такого огляду визначена Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного сп`яніння (далі - Інструкція), яка 09.11.2015 року затверджена Наказом МВС України та МОЗ України № 1452/735 та Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду від 17 грудня 2008 р. № 1103 (далі Порядок).

Згідно п.2 Інструкції, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі - поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану, які передбачені пунктом 3 розділу І цієї Інструкції.

Крім того, відповідно до п. 1.6. Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за № 1413/27858 , огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом.

Згідно з п. 1.7. Інструкції у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я.

Згідно п.8 Інструкції поліцейський направляє особу до найближчого закладу охорони здоров`я. Інструкцією затверджено форму такого направлення.

З наведеного випливає, що для проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння водія транспортного засобу в закладах охорони здоров`я є дві підстави, а саме: незгода водія на проведення огляду на стан сп`яніння працівником поліції з використанням спеціальних технічних засобів на місці зупинки транспортного засобу та незгода водія з його результатами.

Таким чином, огляд водія на стан алкогольного сп`яніння в закладах охорони здоров`я може бути запропонований поліцейським тільки після того, як водій відмовився від проведення огляду поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або не погодився з результатами такого огляду.

Згідно вимог ст.266 КУпАП, у разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Згідно п.4 Порядку, огляд на місці зупинки транспортного засобу проводиться у присутності двох свідків.

Із пояснень особи, яка притягується до відповідальності судом встановлено, що він заперечує факт керування, а також, заперечує присутність свідків під час складання стосовно нього протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, вказуючи, що їх не було запрошено поліцейським при складанні матеріалів, а також, зазначає, що пропозиції пройти огляд не було.

З метою з`ясування усіх обставин справи за клопотанням особи, яка притягується до відповідальності судом було вжито заходів для виклику зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення для безпосереднього їх допиту судом, утім будучи належним чином сповіщеними в судове засідання вони не з`явились. Окрім того, судом двічі направлялися листи начальнику Дубенського ВП ГУНП в Рівненькій області про забезпечення явки в судове засідання інспектора ОСОБА_8 та надання відеозапису обставин зазначених у протоколі, однак, інспектор не з`явився, відеозапису та жодної інформації про його наявність чи відсутність, суду надано не було.

Підпункт (d) пункту 3 статті 6 Конвенції визначає, що кожний обвинувачений має право допитати свідка, який свідчить проти нього або ж мати право на те, щоб ці свідки були допитані, а також право на виклик і допит свідків на його користь на таких самих умовах, як і для свідків, що показують проти нього (Трофимов против России (Trofimov v. Russia), пункт 33; Садак против Турции (№ 1) (Sadak and Others v. Turkey (no. 1)), пункт 67).

Можливість очної ставки обвинуваченого з важливим свідком в присутності судді є суттєвим елементом справедливого судового розгляду (Тарау против Румынии (Tarau v. Romania), пункт 74; Гравиано против Италии (Graviano v. Italy), пункт 38).

Ураховуючи те, що свідки не з`явились в судове засідання, особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, не могла заперечити пояснення свідків в судовому засіданні і допитати останніх.

В такому випадку, суд приймає до уваги позицію Європейського Суду з прав людини у справі "Корнєв і Карпенко проти України" (п. 54 Рішення), де Суд визначив, що пункти 1 і 3(с1) статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, як загальне правило вимагають надання підсудному відповідної та належної можливості заперечувати докази свідка обвинувачення і допитати його або під час надання останнім своїх показань, або пізніше.

Європейський Суд зазначив, що обвинувачення не може ґрунтуватися виключно чи вирішальною мірою на показаннях, які сторона захисту не може заперечити. Із цього випливає, що якщо засудження виключно або вирішальною мірою ґрунтується на показаннях особи, допитати яку чи домогтися допиту якої підсудний не мав можливості ані під час досудового слідства, ані під час судового розгляду, права захисту виявляються обмеженими в тій мірі, що є несумісною з гарантіями, передбаченими статті 6 Конвенції, що має місце у даній справі.

За наведених вище мотивів, ОСОБА_6 та його захисник. позбавлені можливості у судовому засіданні спростувати покази свідків, які зазначені у письмових поясненнях, що додані до справи.

При цьому, суд враховує, що особи (свідки), у яких відбирались письмові пояснення не були попереджені про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, тому такі пояснення не можуть бути належними та допустимими доказами у справі.

Переконливість кожного доказу доводиться у змагальній процедурі безпосередньо перед тим складом суду, який дає цьому доказу юридично значущу оцінку.

Акт огляду на стан сп`яніння, в якому би було зафіксовано відмову саме ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки за підписами двох свідків в матеріалах справи відсутній, як то передбачено п. 10 розділу 2 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції .

Також у матеріалах справи відсутнє направлення водія ОСОБА_1 для проведення огляду на стан наркотичного чи алкогольного сп`яніння, форма якого наведена в додатку 1 до цієї Інструкції, що свідчить про порушення процедури.

Окрім того, доказів, що підтверджуються факт керування транспортним засобом ОСОБА_6 матеріали справи не містять.

Також, слід зауважити, згідно вимог п.2 Розділу 11 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху від 07.11.2015 № 1395 у випадку відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу про адміністративне правопорушення, в ньому робиться відповідний запис, який засвідчується підписами двох свідків.

Разом з тим, із змісту протоколу вбачається, що ОСОБА_6 від підпису та пояснень відмовився, що вимагало від працівника поліції засвідчити таку відмову підписами двох свідків, а їх письмові пояснення долучити до матеріалів справи (п.1 розділу 11 Інструкції).

Зазначені вище грубі порушення при оформленні та складанні протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_6 ставлять під сумнів правильність та законність його складання.

За змістом ст.279, 280КУпАП справа про адміністративне правопорушення має суддею розглядатись у межах тих обставин, які зазначенні у протоколі про таке порушення.

Державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення. Вимагання від особи представлення доказів на свій захист і спростування протоколу, є неприпустимим в розумінні принципу презумпції невинності, закріпленому в ст. 62 Конституції України, оскільки доказування є правом особи, а не її юридичним обов`язком.

Висновки суду не можуть ґрунтуватись на припущеннях та матеріалах справи, які складені з порушенням чинного законодавства, а тому, провадження у справі щодо ОСОБА_6 підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1ст. 130 КУпАП.

На підставі наведеного та керуючись ч. 1ст. 130, ст. 247, 283, 284, КУпАП ,-

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_1 , до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Апеляційна скарга подається до відповідного апеляційного суду через Дубенський міськрайонний суд Рівненської області

Суддя Р.В.Ралець