Справа №476/8/19
Провадження № 33/812/384/20
Категорія: ст.124 КУпАП
П О С Т А Н О В А

Іменем України

10 грудня 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Базовкіної Т.М.,

із секретарем судового засідання Горенко Ю.В.,

за участю потерпілого ОСОБА_1 , його представника Єргієва Д.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови, що ухвалив Єланецький районний суд Миколаївської області під головуванням судді Чернякової Наталії Володимирівни у приміщенні цього суду 18 квітня 2019 року, якою провадження по справі відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який працює в «НІК-ТРАФІК», проживає за адресою: АДРЕСА_1 , про скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення,

в с т а н о в и в :

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №431642, складеного 18 грудня 2018 року про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, 18 грудня 2018 р. о 16.00 год. ОСОБА_2 в м. Одеса, Суворовський район Балтська дорога 152/2, керуючи автомобілем DAF 95 XF 430 д.н.з. НОМЕР_1 , з напівпричепом Stas S34, д.н.з. НОМЕР_2 , на перехресті з Об`їзною дорогою, при виконанні обгону, не впевнився в безпечності та скоїв зіткнення з автомобілем ВАЗ 21043 д.н.з., НОМЕР_3 , при дорожньо-транспортній пригоді автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушив п.п. 14.6 Правил дорожнього руху.

Постановою Єланецького районного суду Миколаївської області від 18 квітня 2019 р. провадження по справі відносно ОСОБА_2 про скоєння ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

17 листопада 2020 р. ОСОБА_1 , який за матеріалами цієї адміністративної справи є потерпілим, через свого представника адвоката Єргієва Д.І. звернувся з апеляційною скаргою, в якій також просив про поновлення строку на апеляційне оскарження вищевказаної постанови, посилаючись на поважність причин його пропуску. В обґрунтування пропуску строку на апеляційне оскарження зазначено, що ОСОБА_1 копія оскаржуваної постанови не була отримана, а про її прийняття стало відомо 12 листопада 2020 року з інформації, наявній на сайті «Судова влада України» та із тексту постанови в Єдиному державному реєстрі судових рішень, тому, на думку заявника, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок, тобто з 13 листопада 2020 року.

09 грудня 2020 року захисником ОСОБА_2 - адвокатом Киричуком В.В був поданий відзив на клопотання про поновлення строку, в якому зазначено, що матеріали справи містять рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 18, 41), які свідчать про те, що заявнику було відомо про розгляд справи, зазначені в апеляційній скарзі дата 12 листопада 2020 року не підтверджена жодним доказом. ОСОБА_1 клопотань відповідно до вимог статті 285 КУпАП про направлення копії постанови суду не заявляв. А тому захисник просив відмовити у поновленні строку на апеляційне оскарженні постанови суду від 18 квітня 2019 року.

Заслухавши потерпілого ОСОБА_1 , його представника адвоката Єргієва Д.І., які підтримали клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду, дослідивши матеріали справи в межах вирішення клопотання щодо поновлення строку на апеляційне оскарження , апеляційний суд дійшов висновку, що відсутні підстави для поновлення цього строку.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Виходячи із зазначених критеріїв, Європейський суд з прав людини визнає легітимними обмеженнями встановленні державами - членів Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).

При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Дія 97» проти України» від 21 жовтня 2010 року).

Відповідно до положень ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Враховуючи, що діючим законодавством перебіг строку на апеляційне оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення пов`язаний не з моментом отримання її копії, а з днем винесення постанови суду, то причини пропуску процесуального строку на оскарження судового рішення, на які посилається ОСОБА_1 , не можуть розцінюватись судом апеляційної інстанції як поважні, оскільки встановлені у даній справі обставини не є такими, що об`єктивно свідчать про пропуск цього строку з поважної причини.

Так, 28 червня 2018 р. Європейський суд з прав людини ухвалив рішення у справі «Осовська та інші проти України», у якому встановив порушення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у зв`язку з недотриманням принципу юридичної визначеності. При цьому у пунктах 26, 27 рішення суд наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права частиною спільної спадщини Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності (див. рішення у справі «Брумареску проти Румунії» пункт 61). Юридична визначеність передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішень. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного розгляду справи та її нового вирішення. Повноваження судів вищих інстанцій щодо перегляду мають здійснюватись для виправлення судових помилок та недоліків правосуддя, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен розглядатись як прихований засіб оскарження, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для повторного розгляду. Відступ від цього принципу може бути виправданим лише коли він обумовлений особливими та непереборними обставинами (див. рішення у справі «Рябих проти Росії» пункт 52).

Хоча, перш за все, саме до повноважень національних судів належить вирішувати питання про будь-яке поновлення строку на апеляційне оскарження, такі повноваження не є необмеженими. Національні суди зобов`язані навести підстави. У кожній справі суди мають перевірити, чи можуть підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження виправдати втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує свободу розсуду судів щодо часу або підстав для поновлення строків (див. рішення у справах «Пономарьов проти України» пункт 41, та «Устименко проти України» пункт 47).

З аналізу практики ЄСПЛ вбачається, що поновлення строку на оскарження судового рішення може бути обґрунтованим та вважається співвідносним та виправданим стосовно неповного забезпечення принципу правової визначеності, зазвичай, якщо: 1) пропуск строку є поважний, об`єктивно незалежний від волі та поведінки скаржника, а тим більше, якщо пропуск строку стався з вини судів попередніх інстанцій, зокрема, у зв`язку з несвоєчасним врученням повного тексту судового рішення при одночасній добросовісній поведінці скаржника та вчиненні останнім усіх залежних від нього дій з метою отримання такого рішення; 2) оскарження судового рішення здійснюється не з метою перегляду остаточного рішення, а обумовлене метою виправлення судової помилки, яка має суттєве значення для захисту прав та інтересів особи або становить значний суспільний або у, виняткових випадках, державний інтерес.

Отже, відповідно до сталої практики ЄСПЛ, вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Зокрема підставою для поновлення такого строку може бути неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див., рішення у справах «Александр Шевченко проти України» п. 27, та «Трух проти України»).

Як вбачається з матеріалів справи, постанова судді першої інстанції відносно ОСОБА_2 була винесена судом 18 квітня 2019 р. та оприлюднена у Єдиному державному реєстрі судових рішень 23 квітня 2019 року.

Згідно штампу на апеляційній скарзі на вищевказану постанову її було подано до Єланецького районного суду Миколаївської області 17 листопада2020 року, тобто з пропуском більш ніж півтора року строку на її подачу.

З матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що потерпілий ОСОБА_1 був повідомлений про розгляд справи засобами поштового зв`язку, що підтверджується поштовими повідомленнями (а.с. 18, 41), однак в судове засідання не з`явився.

Відповідно до вимог статті 285 КУпАП постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено. Копія постанови в той же строк вручається або висилається потерпілому на його прохання. Копія постанови вручається під розписку. У разі якщо копія постанови висилається, про це робиться відповідна відмітка у справі.

ОСОБА_1 , який був обізнаний про розгляд справи в суді першої інстанції та дати судових засідань, до Єланецького районного суду Миколаївської області із заявою про видачу постанови суду не звертався, маючи можливість також ознайомитися з текстом постанови в Єдиному державному реєстрі судових рішень, дій щодо її оскарження вчасно не вчинив, тобто розпорядився своїми процесуальними правами на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_1 не надано апеляційному суду доказів на підтвердження поважності причин тривалого пропуску ним строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції. За таких обставин суд вважає, що строк на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції апелянтом був пропущений без поважних причин та не підлягає поновленню.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд

п о с т а н о в и в :

Відмовити ОСОБА_1 в поновленні строку на апеляційне оскарження постанови Єланецького районного суду Миколаївської області від 18 квітня 2019 р., якою провадження у справі відносно ОСОБА_2 про скоєння ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Апеляційну скаргу разом з додатками повернути особі, яка її подала.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Миколаївського

апеляційного суду Т.М.Базовкіна