Справа № 149/2020/20
Провадження № 33/801/960/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Павлюк О. О.
Доповідач: Панасюк О. С.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2020 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі судді Панасюка О. С., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 02 листопада 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

в с т а н о в и в:

Постановою судді Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 02 листопада 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 2400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40800 грн 00 к. на користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 10 років за те, що ОСОБА_1 , будучи особою, яка двічі протягом року піддавалась адміністративному стягненню за керування транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, або за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, 03 вересня 2020 року о 13 год 53 хв в с. Воронівці Хмільницького району Вінницької області, керував автомобілем марки «Toyota Avensis», номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння (скляні очі, звужені зіниці очей, поведінка, що не відповідає обстановці). Від проходження медичного огляду у встановленому законом порядку відмовився у присутності свідків.

ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на цю постанову, у якій, посилаючись на неправильне застосування суддею суду першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, недоведеність обставин, які суддя вважав встановленими, просив скасувати постанову судді Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 02 листопада 2020 року, а провадження у справі закрити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що протокол про адміністративне правопорушення від 03 вересня 2020 року складений працівником поліції з порушенням вимог статті 256 КУпАП. Вказував, що він не керував автомобілем, а знаходився на пасажирському сидінні, а тому і відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на таке.

Відповідно до частини сьомої статті 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Згідно зі статтею 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Як видно з протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 464596 від 03 вересня 2020 року 03 вересня 2020 року о 13 год 53 хв в с. Воронівці Хмільницького району Вінницької області, ОСОБА_1 керував автомобілем марки «Toyota Avensis», номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння (скляні очі, звужені зіниці очей, поведінка, що не відповідає обстановці) (а. с. 2). Від проходження медичного огляду у встановленому законом порядку відмовився у присутності свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а. с. 5,7).

Від підпису протоколу та надання пояснень ОСОБА_4 відмовився.

Відповідно до пункту 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідальність за відмову від проходження такого огляду становить самостійний склад (об`єктивну сторону) правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП.

Отже, установивши, що ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом автомобілем, відмовився від проходження у встановленому законом прядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про наявність у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції не мав підстав для висновку про керування ним транспортним засобом, оскільки на відеозаписі нагрудної камери поліцейського не видно факту керування транспортним засобом, коли почався відеозапис, він перебував на задньому сидінні автомобіля, відтак не міг здійснювати керування, авто керував ОСОБА_5 , про що повідомив в суді як свідок, з огляду на таке.

Як видо з дослідженого судом першої та апеляційної інстанції відеозапису з нагрудної камери поліцейського відеозапис почався, коли працівник поліції підійшов до автомобіля, який стояв перед зачиненими ворітьми домогосподарства. Саме із заднього сидіння ОСОБА_1 через відчинене ним же вікно розмовляв з поліцейським і першим його питання було питання про причину зупинки.

Після пояснення причин зупинки ОСОБА_1 тривалий час в грубій формі сперечався з працівником поліції, відмовляючись від проходження огляду, але факту керування автомобілем не заперечував.

Також на відео видно, що водійське сидіння під час спілкування ОСОБА_1 з поліцейським було порожнім. Особа, на яку ОСОБА_1 вказував в суді як водія ОСОБА_5 , вийшла із переднього пасажирського сидіння і попрямувала від автомобіля. Жодних пояснень ні під час спілкування ОСОБА_1 з працівником поліції, ні після залишення автомобіля ця особа працівникам поліції не надавала.

Отже, суд першої інстанції належним чином оцінив усі докази у справі в їх сукупності і дійшов правильного висновку, визнавши заперечення ОСОБА_1 винуватості у вчиненні адміністративного правопорушення позицією його правомірного захисту.

Крім того, Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 130 КУпАП, надавши, зокрема належну правову оцінку обставинам справи, то апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги не є істотними і підстав для скасування чи зміни постанови судді суду першої інстанції немає.

Керуючись статтею 294 КУпАП апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 02 листопада 2020 року без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя О. С. Панасюк