Справа № 308/1975/20
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.12.2020 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Феєра І.С., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді справу про адміністративне правопорушення №33/4806/589/20 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15. 05. 2020.

Цією постановою:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , приватний підприємець, визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-2КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 06 (шість) місяців.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп.

Із протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №05216 від 19. 02. 2020 та постанови судді від 15. 05. 2020 вбачається, що ОСОБА_1 19. 02. 2020 о 00 год. 45 хв. поблизу будинку № 32 по вул. Минайській в м. Ужгороді, керуючи транспортним засобом «Kawasaki EN-50», номерний знак НОМЕР_1 , не виконував вимогу про зупинку, завчасно подану синім і червоним світлом маячків та звуковим сигналом службового автомобіля поліції «Toyota Prius», чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 122-2 КУпАП.

В апеляційній ОСОБА_3 просить постанову судді від 15. 05. 2020 скасувати та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП. Посилається на порушення судом вимог ст. 268 КУпАП, оскільки справу розглянуто за його відсутності, що призвело до порушення його прав, а в судові засідання не міг з`явитися через запровадженні карантині обмеження. Зазначає, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення, без наявності інших доказів, не може слугувати підставою для відповідальності. Звертає увагу на те, що суд до нього з-поміж альтернативних видів стягнень застосував найсуворіше позбавлення права керування транспортними засобами строком на шість місяців. За наведених обставин вважає, що суддя припустився спрощеного підходу до розгляду справи, не дослідив докази, не дав їм належної оцінки та порушив його право на захист, а тому оскаржена постанова судді підлягає скасуванню. Одночасно ОСОБА_1 порушує питання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження постанови судді, посилаючись на те, що такий строк пропущено ним з поважних причин, оскільки розгляд справи відбувся без його участі, текст постанови оприлюднено в ЄДРСР лише 01. 06. 2020, а її копію ним отримано тільки 11. 06. 2020, безпосередньо в канцелярії суду.

-2-

Будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду апеляційної скарги, ОСОБА_1 на розгляд справи щодо нього не з`явився. Останній рухом справи не цікавився, судову кореспонденцію отримував, до суду в черговий раз не з`явився, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляв, а тому враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, передбачені ч. 4 ст. 294 КУпАП, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії » від 07. 07. 1989 про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, а тому апеляційний суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 , що не може розцінюватись як порушення його прав, передбачених ст. 268 КУпАП.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови підлягає задоволенню, а апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Із оскаржуваної постанови вбачається, що ОСОБА_1 не приймав участі у розгляді справи. Як з матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що копію зазначеної постанови судді, ОСОБА_1 отримав лише 11. 06. 2020 (а.с.20). Зазначені обставини, на переконання апеляційного суду, перешкодили своєчасно подати апеляційну скаргу на постанову, а тому з метою недопущення порушення прав ОСОБА_1 на доступ до правосуддя та захист, причини пропуску строку на апеляційне оскарження судового рішення визнаються поважними, у зв`язку із чим, клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку визнається обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, а строк поновленню.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване,законне рішення.

Згідно ст. ст. 23, 33 КУпАП при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини що пом`якшують і обтяжують відповідальність та враховується мета адміністративного стягнення, яка застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Суд першої інстанції всебічно й повно дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, вірно прийшов до висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-2 КУпАП. Факт події, яка мала місце 19. 02. 2020 о 00 год. 45 хв., про невиконання водієм ОСОБА_1 вимоги поліцейського про зупинку транспортного засобу, останнім не заперечується і в апеляційній скарзі не оспорюється.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-2 КУпАП стверджується наявними матеріалами справи, зокрема протоколом про адміністративне правопорушення серії БД № 305216 від 19. 02. 2020, з якого вбачається, що 19. 02. 2020 о 00 год. 45 хв., поблизу будинку № 32 по вул. Минайській в м. Ужгороді ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Kawasaki EN-50», номерний знак НОМЕР_1 , не виконував вимогу про зупинку, завчасно подану

-3-

синім і червоним світлом маячків та звуковим сигналом службового автомобіля поліції «Toyota Prius», чим порушив п. 8.9 «б» Правил дорожнього руху України (а.с.1).

З постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО18 № 595619 від 19. 02. 2020 слідує, що ОСОБА_1 19. 02. 2020 о 00 год. 45 хв. по вул. Минайській, 32 в м. Ужгороді, керував у темну пору доби транспортним засобом «Kawasaki EN-50», номерний знак НОМЕР_1 , без увімкнених фар ближнього світла, чим порушив п.19.1 Правил дорожнього руху України, за що був підданий адміністративному стягненню за ч. 2 ст. 122 КУпАП у виді штрафу в розмірі 425 грн.

З рапорту поліцейського роти 3 взводу 2 батальйону УПБ в Закарпатській області ДПП Крук Г.М. вбачається, що 19. 02. 2020 о 00 год. 45 хв. по вул. Минайській в м. Ужгороді, ОСОБА_1 порушуючи Правила дорожнього руху України, керував транспортним засобом «Kawasaki EN-50», номерний знак НОМЕР_1 , та неодноразово не виконував вимогу про зупинку, завчасно поданих синім і червоним світлом маячків та звуковим сигналом службового автомобіля поліції «Toyota Prius» (а.с.5).

При розгляді справи цим доказам суд дав належну оцінку, наведені докази є допустимими, належними і достатніми для підтвердження висновків суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-2 КУпАП.

Що стосується доводів апеляційної скарги про порушення прав ОСОБА_1 через розгляд справи у його відсутності, то апеляційний суд також вважає їх необґрунтованими, оскільки із матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що оскаржувана постанова судді постановлена 15. 05. 2020 за відсутності ОСОБА_1 . Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що 25. 03. 2020, 27. 04. 2020 розгляд справи відкладався за клопотанням ОСОБА_1 , але до суду в наступне судове засідання, призначене на 15. 05. 2020 він та його захисник не з`явилися і вкотре просили відкласти розгляд справи. У зв`язку з чим, суддя суду першої інстанції вважав, що чергова неявка в судове засідання ОСОБА_1 без поважних причин є зловживанням процесуальними правами, спробою уникнути адміністративної відповідальності за правопорушення шляхом затягування строків розгляду справи, а тому судом першої інстанції, правомірно була розглянута справа без участі ОСОБА_1 . Апеляційний суд намагався усунути вказані обставини, але ОСОБА_1 не виявив бажання скористатися своїми процесуальними правами при розгляді апеляційної скарги.

При цьому апеляційний суд звертає увагу на те, що особи, які беруть участь у справі про адміністративне правопорушення, розпоряджаються своїми процесуальними правами на власний розсуд, однак користуватися ними повинні сумлінно в межах процесуального закону відповідно до їх призначення і тією мірою і в тих формах, які необхідні для досягнення мети провадження у справі. Дійсно, неявка в судові засідання в поєднанні з безпідставними клопотаннями про відкладення розгляду справи впродовж тривалого часу, що фактично співпадає з визначеним строком для притягнення особи до адміністративної відповідальності, має ознаки зловживання процесуальними правами, перешкоджала судді своєчасного розглянути справу про адміністративне правопорушення і прийняти рішення.

Також апеляційний суд враховує і те, що в рішенні Європейського суду з прав людини від 08. 11. 2005 у справі «Смірнов проти України» в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначено, що обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору.

-4-

Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

Щодо посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_1 на поважність причин неявки на розгляд справи в зв`язку з карантинними заходами, апеляційний суд констатує, що відповідно до розпорядження голови суду, розміщеному на офіційному веб-сайті суду, учасникам судового провадження було лише рекомендовано утримуватися від участі в судових засіданнях. Разом із тим, ОСОБА_1 не є мешканцем іншого населеного пункту, що б унеможливило його явку до Ужгородського міськрайонного суду через тимчасове припинення приміського, міжміського чи міжобласного сполучення громадського транспорту.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про можливість розгляду справи у відсутності ОСОБА_1 , що допускається положеннями ст. 268 КУпАП, оскільки останній був обізнаний про існування справи, місце та час її розгляду.

Також всупереч доводів апеляційної скарги, судом першої інстанції з урахуванням вимог ст. 33 КУпАП, зокрема, характеру вчиненого правопорушення, особи порушника та обставин справи, правильно вирішено питання про кваліфікацію діяння ОСОБА_1 за ст. 122-2 КУпАП і накладено стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на шість місяців відповідно до санкції ст. 122-2 КУпАП і з такими висновками погоджується й суд апеляційної інстанції.

Враховуючи обставини справи, суд приходить до висновку, що адміністративне стягнення, накладене на ОСОБА_1 , відповідає характеру вчиненого правопорушення, встановлене у межах санкції ст. 122-2КУпАП, а тому підстав для його зміни, навіть з урахуванням обставин, про які йдеться в апеляційній скарзі, не вбачається.

Порушень вимог закону, які б ставили під сумнів доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-2 КУпАП, та необґрунтованість накладеного на нього адміністративного стягнення, не вбачається, відтак постанова суду є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування немає, а тому апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

При прийнятті рішення враховуються положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що суд, за відсутності обґрунтованих клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати будь-яких свідків, тощо; те, що апелянтом не було надано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та могли б слугувати підставами для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити, поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді Ужгородського міськрайонногосуду Закарпатської області від 15.05.2020.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15.05.2020без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя