КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

4 грудня 2020 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду - Дзюбін В.В.,

за участю захисника - адвоката Конюшка Д.Б.

особи щодо якої винесена постанова - ОСОБА_1 ,

переглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою адвоката Конюшка Дениса Борисовича на постанову судді Дарницького районного суду м. Києва від 30 жовтня 2020 року щодо ОСОБА_1 за ст. 124 КпАП України,

у с т а н о в и в:

Цією постановою в адміністративній справі судді місцевого суду:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, який народився в м. Пугачов Саратовської області РФ, зареєстрований: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , -

визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 340,00 грн.

Також на підставі ст. 40-1 КпАП України з ОСОБА_1 стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 420,40 грн.

Постановою судді місцевого суду ОСОБА_1 визнаний винуватим у порушенні учасником дорожнього руху (водієм) правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів.

Як визнав установленим за змістом постанови суддя місцевого суду, адміністративне правопорушення вчинене за таких обставин.

25.08.2020 року о 15:00 годині по вул. Бориспільській, 43 в м. Києві водій ОСОБА_1 , керуючи мотобайком марки "Харлей Девідсон", знак державної реєстрації НОМЕР_1 , порушивши вимоги п. 13.1 ПДР України, не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем марки "Фольксваген Транспортер", знак державної реєстрації НОМЕР_2 , який рухався попереду, що спричинило пошкодження транспортних засобів.

В апеляційній скарзі адвокат Конюшко Д.Б., діючи у захист прав і законних інтересів ОСОБА_1 , вважаючи винесене суддею місцевого суду рішення про визнання його винуватим у цій ДТП незаконним і необгрунтованим, притягнення його до відповідальності за ст. 124 КпАП України - безпідставним, просить: поновити строк на апеляційне оскарження; постанову судді Дарницького районного суду м. Києва від 30 жовтня 2020 року скасувати та провадження в справі закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду щодо змісту оскаржуваної постанови та основні доводи апеляційної скарги захисника Конюшка Д.Б.; пояснення апелянта і ОСОБА_1 , які підтримали апеляційну скаргу за викладених у ній обставин; вивчивши матеріали адміністративної справи, перевіривши та оцінивши доводи скарги, викладені апелянтом, - суд апеляційної інстанції вважає строк на апеляційне оскарження необхідним поновити як пропущений з поважних причин, а апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню за таких підстав.

За змістом ст. ст. 245, 251, 252, 278 КпАП України, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Готуючись до розгляду справи про адміністративне правопорушення, зокрема, підлягають вирішенню питання: чи правильно складено протокол та інші матеріали справи, чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду, чи витребувано необхідні додаткові матеріали.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно належно з`ясовувати питання: чи було вчинене таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Також при розгляді справ про адміністративні правопорушення необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247, 280 КпАП України, а зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 цього Кодексу. У ній, зокрема, потрібно наводити докази, на яких грунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначати мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 7 КпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно положень ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 року за №3477-ІV, є джерелом права в Україні.

Разом з тим, за змістом п. 42 рішення Європейського суду з прав людини "Бендерський проти України" від 15.11.2007 року зазначається, що право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді "заслухані", тобто належним чином вивчені.

При цьому, суд (суддя) повинен обґрунтовувати свої висновки про винуватість лише доказами, що випливають із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту (рішення ЄСПЛ "Коробов проти України" №39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишають місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування.

У п. 4.1 рішення Конституційного суду України від 22.12.2010 року №23-рп/2010 КСУ дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Зазначені вимоги закону при розгляді суддею місцевого суду адміністративної справи щодо ОСОБА_1 не виконані, зважаючи на таке.

Висновок судді місцевого суду про винуватість водія ОСОБА_1 не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки наявні в ній докази об`єктивно свідчать про відсутність належних і допустимих доказів його винуватості, а тому й не підтверджують наявність причинно-наслідкового зв`язку з настанням даної ДТП і наслідків, що в результаті такої настали.

Відповідно до приписів п. п. 1.3, 1.4 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. При цьому, кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що інші учасники виконують ці правила.

Так, водію ОСОБА_1 ставиться в провину порушення вимог п. 13.1 ПДР України, згідно з якими водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки тощо і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.

Між тим, як убачається наданого диску CD-R з записом із відеореєстратора ДТП від 25.08.2020 року /а. с. 33/, зіткнення зазначених транспортних засобів трапилось на смузі руху водія ОСОБА_1 (крайня друга), внаслідок раптового перестроювання водія ОСОБА_2 , який рухався в попутному напрямку в першій смузі руху, при тому що на момент ДТП у автомобіля марки "Фольксваген Транспортер", знак державної реєстрації НОМЕР_2 , під його керуванням взагалі були відсутні задні габарити, але за наявності дзеркал заднього виду, чого не передбачав і не міг передбачити ОСОБА_1 , керуючи мотобайком марки "Харлей Девідсон", знак державної реєстрації НОМЕР_1 , по тій смузі руху, на яку перестроювався транспортний засіб під керуванням водія ОСОБА_2 .

Згідно вимог п. п. 10.1, 10.3 ПДР України перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху. У разі перестроювання водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що рухаються в попутному напрямку по тій смузі, на яку він має намір перестроїтися.

За таких фактичних обставин між порушенням водієм ОСОБА_2 п. п. 10.1, 10.3 ПДР України та ДТП й наслідками, що в результаті неї настали, наявний прямий причинно-наслідковий зв`язок.

Статтею 62 Конституції України, зокрема, передбачено, що усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитись на її користь.

У відповідності до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі "Кобець проти України" (з урахуванням первісного визначення принципу "поза розумним сумнівом" у справі "Авшар проти Туреччини") доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростованих презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Таким чином, при винесенні суддею місцевого суду оскаржуваної постанови порушені принципи всебічного, повного та об`єктивного з`ясування обставин, не досліджено всіх фактичних обставин справи, що призвело до хибного висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні ним правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені винуватість особи та його подія мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Крім цього, адміністративну справу суддею місцевого суду розглянуто з істотними порушеннями процесуальних прав ОСОБА_1 , оскільки відповідно до вимог ч. 1 ст. 268 КпАП України справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Але, незважаючи на ці вимоги закону, суддя місцевого суду розглянув справу без участі ОСОБА_1 , чим порушив його права надавати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, та користуватися послугами захисника. Будь-які дані про належне повідомлення ОСОБА_1 про дату, час і місце розгляду справи в її матеріалах - відсутні.

Зокрема, ЄСПЛ наголошує на тому, що "принцип рівності сторін вимагає надання кожній стороні розумної можливості представляти свою справу за таких умов, які не ставлять її у явно гірше становище з протилежною стороною (рішення від 27.10.1993 року у справах "Авотіньш проти Латвії", заява №17502/07, п. 119, а також "Домбо Бехеєр Б.В. проти Нідерландів", п. 33. До того ж, що "кожній стороні має бути забезпечена можливість ознайомитись із зауваженнями або доказами, наданими іншою стороною... Під загрозою стоїть впевненість сторін у функціонуванні правосуддя, яке грунтується, зокрема, на усвідомленні того, що вони мали змогу висловити свою позицію щодо кожного документа в матеріалах справи" (п. п. 17, 18 рішення від 06.02.2001 року у справі "Беер проти Австрії", заява №30428/96).

Фактично суддею місцевого суду було обмежено право на доступ до правосуддя, що є грубим порушенням п. 1 "С", п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

У національному законодавстві право на доступ до правосуддя також закріплено на конституційному рівні (ч. ч. 1, 2 ст. 55 Конституції України).

Отже, постанова судді місцевого суду не може залишатися в силі та підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови.

Так, недотримання суддею місцевого суду вимог ст. ст. 7, 245, 251, 252, 268, 278, 280, 283, 284 КпАП України про необхідність всебічного, повного та об`єктивного з`ясування обставин справи, і вирішення її в точній відповідності із законом, призвело до прийняття щодо ОСОБА_1 незаконного й необґрунтованого судового рішення.

За таких обставин, постанова судді місцевого суду не може залишатися в силі та підлягає скасуванню, а провадження в справі щодо ОСОБА_1 на підставі п. 1 ст. 247 КпАП України - закриттю за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України.

Зважаючи на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов остаточного висновку про задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. 294 КпАП України, Київський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

На підставі ч. 2 ст. 294 КпАП України поновити адвокату Конюшку Денису Борисовичу строк на апеляційне оскарження постанови судді Дарницького районного суду м. Києва від 30 жовтня 2020 року щодо ОСОБА_1 .

Апеляційну скаргу адвоката Конюшка Дениса Борисовича, який діє у захист прав і законних інтересів ОСОБА_1 , - задовольнити.

Постанову судді Дарницького районного суду м. Києва від 30 жовтня 2020 року щодо ОСОБА_1 - скасувати та провадження в адміністративній справі на підставі п. 1 ст. 247 КпАП України закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду В. В. Д з ю б і н