ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"07" грудня 2020 р. Суддя Київського районного суду м. Харкова Садовський К.С., вивчивши адміністративний матеріал, що надійшов з Харківської митниці ДФС про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_1 , виданий 18.08.2017р. уповноваженим органом 2310, зареєстрованого адресою: АДРЕСА_1 , код ДРФО НОМЕР_2
за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 481 МК України,
01.01.2020 гр. України ОСОБА_1 був ввезений на митну територію України через МАПП «Гоптівка» Слобожанської митниці Держмитслужби, та поміщений в митний режим «тимчасове ввезення строком до 60 днів» транспортний засіб особистого користування автомобіль «JEEP GRAND CHEROKEE», VIN НОМЕР_3 , державний реєстраційний знак НОМЕР_4 (країна реєстрації Республіка Естонія).
У визначений термін громадянин України ОСОБА_1 до Слобожанської митниці Держмитслужби не з`явився, документів, що підтверджують факт вивезення транспортного засобу, аварії або настання дії обставин непереборної сили, не надав; вищевказаний автомобіль у встановлений статтею 95 Митного кодексу України не вивезено.
Таким чином, в діях гр. ОСОБА_1 було виявлено ознаки порушення митних правил, передбаченого ч.6 ст. 470 МК України, а саме перевищення встановленого ст. 95 МК України строку доставки транспортного засобу особистого користування більше, ніж на тридцять діб.
Суд, перевіривши надані матеріали справи, прийшов до висновку про необхідність повернення матеріалів справи на доопрацювання, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 494 МК України, протокол про порушення митних правил повинен містити такі дані: дату і місце його складення; посаду, прізвище, ім`я, по батькові посадової особи, яка склала протокол; необхідні для розгляду справи відомості про особу, яка притягується до відповідальності за порушення митних правил, якщо її встановлено; місце, час вчинення, вид та характер порушення митних правил; посилання на статтю цього Кодексу, що передбачає адміністративну відповідальність за таке порушення; прізвища та адреси свідків, якщо вони є; відомості щодо товарів, у тому числі транспортних засобів особистого користування, транспортних засобів комерційного призначення та документів, вилучених згідно із статтею 511 цього Кодексу; інші необхідні для вирішення справи відомості.
Однак, обставини зазначені у протоколі, суть адміністративного правопорушення та докази, що містяться в матеріалах справи, не дають підстави вважати, що вчинене правопорушення містить склад адміністративного правопорушення передбаченого ч. 6 ст. 481 МК України.
В ст. 19 Закону України «Про міжнародні договорами», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» вказано, що стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування як джерело права.
Так, у п. 52 рішення ЄСПЛ від 05.02.2008 „Романаускас проти Литви судом констатовано, що національний суд повинен переконатися, що провадження в цілому, зокрема, спосіб отримання доказів, було справедливим.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколу про порушення митних правил, у відповідності до ст. 490 МК України.
Європейським судом з прав людини активно використовується стандарт доказування «поза розумним сумнівом».
Зокрема, у рішенні ЄСПЛ від 21.07.2011 по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.
Також має враховуватися якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (п. 86 рішення ЄС від 11.07.2013 у справі «Вєрєнцов проти України»).
Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
Висновок суду не може ґрунтуватися на припущеннях.
В ст. 527 МК України передбачено види постанов у справі про порушення митних правил. Так, у справі про порушення митних правил орган доходів і зборів або суд (суддя), що розглядає справу, виносить одну з таких постанов: 1) про проведення додаткової перевірки; 2) про накладення адміністративного стягнення; 3) про закриття провадження у справі.
Згідно вимог ч. 2 ст. 527 МК України, у постанові про проведення додаткової перевірки зазначаються конкретні суб`єкти, завдання та строки перевірки. Ці дії не повинні порушувати права громадянина, шкодити господарській діяльності юридичної особи.
Керуючись ст. 483, 486, 487, 489, 490, 494, 527, 528, 529 МК України, суддя
Постанова остаточна, оскарженню не підлягає.

Суддя - К.С.Садовський