ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/62/20 Справа № 194/684/17 Суддя у 1-й інстанції - Соколова Ю.І. Суддя у 2-й інстанції - Іванченко О. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2020 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Іванченко О.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Дніпрі, справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Вільямовського Ю.В. в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 12 вересня 2017 року, якою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, пенсіонера, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

за участю:

адвоката - Вільямовського Ю.В.,

В С Т А Н О В И В :

Постановою Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 12 вересня 2017 року, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 10200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на 1 рік. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 320 гривні судового збору.

Так, судом встановлено, що 25 червня 2017 року о 18 год. 15 хв., в м. Тернівка по вул. Маяковського водій ОСОБА_1 керував мопедом Spark з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння кінцівок рук), на вимогу працівників поліції в присутності двох свідків відмовився від проходження медичного огляду для встановлення стану алкогольного сп`яніння, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з вищевказаною постановою адвокат Вільямовський Ю.В. в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду першої інстанції скасувати та провадження закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Крім того, в апеляційній скарзі, апелянт ставить питання про поновлення строку апеляційного оскарження постанови. В обґрунтування клопотання про поновлення строку, апелянт зазначив, що ОСОБА_1 не був присутній під час розгляду справи в судовому засіданні, оскільки не був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Зазначає, що ОСОБА_1 не отримував копію постанови, а про її наявність дізнався випадково.

В обґрунтування апеляційної скарги, апелянт вважає, що постанова є незаконною та такою, що підлягає скасуванню з наступних підстав.

Вказує, що висновки суду не відповідають обставинам справи, судом порушено норми матеріального і процесуального права.

Стосовно обставин справи зазначив, що апелянт не відмовлявся від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, а лише висловив свою незгоду з даним фактом та висловив свою незгоду з підозрою поліцейського.

Звертає увагу, що окрім показів сумнівних свідків працівник поліції суду не надає докази фото-відео фіксації з нагрудної боді камери, де зафіксована дана відмова, якщо дійсно така була.

Також при направленні матеріалів до суду, працівниками поліції не надано жодного доказу, що на той час у працівника поліції було з собою обладнання для перевірки особи на стан сп`яніння. Оскільки ОСОБА_1 був згоден на місці зупинки пройти огляд на стан сп`яніння чи перебування під впливом лікарських препаратів, але нажаль робітник поліції не зміг провести перевірку на місці зупинки у зв`язку з відсутністю обладнання.

Зазначає, що ОСОБА_1 через захворювання не вживає алкоголь та не палить.

Суддя не звернув увагу на те, що у протоколі не сформульовано, який саме огляд і у який спосіб апелянт має пройти на вимогу поліцейського.

Дослівно суть порушення сформульована наступним чином: «керував мопедом з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння кінцівок рук. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився у присутності двох свідків».

У зв`язку з цим звинувачення є незрозумілими, адже воно складається, по-перше, з двох частин: 1) керував з ознаками алкогольного сп`яніння; 2) відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння (якого саме не зазначено). Таким чином, стає незрозумілим, в чому саме обвинувачується водій: керуванні з ознаками алкогольного сп`яніння чи відмові від проходженні огляду (невідомо якого).

Крім того, оскільки в протоколі не сформульовано, який саме огляд апелянт має пройти на вимогу поліцейського (на стан алкогольного сп`яніння чи іншого) та у який спосіб (на місці із застосуванням спеціальних засобів чи в найближчому закладі охорони здоров`я), правопорушник не має можливості надати однозначну відповідь (погоджується чи відмовляється). Невірне і нечітке формулювання суті правопорушення позбавляє водія права на захист, адже обвинувачення йому незрозуміле. Особа має право знати, в чому саме її звинувачують, щоб реалізувати право на захист. Таким чином, твердження судді про однозначну відмову апелянта від проходження дійсного запропонованого йому огляду не узгоджується з матеріалами справи.

Крім того, зазначає, що в поясненнях свідків також не зазначено, що водій відмовився від проходження огляду із застосуванням спеціальних технічних засобів, а також від проходження огляду у закладі охорони здоров`я.

За таких обставин направлені до суду матеріали та їх аргументація є сумнівними, однак наявність останніх (сумнівів) не узгоджується із стандартом доказування поза розумним сумнівом.

Також, апелянт зазначив, що в матеріалах справи відсутнє направлення водія на огляд, що свідчить про те, що поліцейський у встановленому законом порядку не направляв водія у заклад охорони здоров`я для проходження огляду на стан сп`яніння. Таким чином, водій був позбавлений можливості у встановленому законом порядку пройти відповідний огляд. Однак, суд не звернув увагу на зазначені обставини і не врахував їх при винесенні оскаржуваної постанови.

Також, водія не відстороняли від керування, що у своїй сукупності з іншими доказами свідчить про невідповідність дій поліцейського з процедурою оформлення матеріалів за ст. 130 КУпАП.

Матеріали адміністративного провадження не містять доказів відсторонення апелянта від керування та передачі керування іншій уповноваженій особі, що викликають сумнів у законності дій поліцейського прй оформленні матеріалів. Його дії не узгоджуються з формулюванням правопорушення, викладеним у протоколі.

Показання свідка не узгоджуються з протоколом, що ставить під сумнів достовірність наданих до суду матеріалів.

У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції адвокат Вільямовський Ю.В. в інтересах ОСОБА_1 підтримав своє клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження постанови Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 12 вересня 2017 року та просив його задовольнити.

Відповідно до ст. 294 КУпАП України постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно нього, про що свідчить його підпис у протоколі про адміністративне правопорушення серії БР №066066 від 25.06.2017 року. Крім того, на домашню адресу ОСОБА_1 було направлено поштове повідомлення з судовою повісткою про виклик останнього у судове засідання.

В клопотанні про поновлення строку апеляційного оскарження не наведено ніяких мотивів, які свідчать про те, що ОСОБА_1 саме з поважних причин не мав можливості своєчасно оскаржити постанову суду.

Твердження апелянта про те, що строк оскарження постанови Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 12 вересня 2019 року, пропущений ним з поважних причин, через те, що судової повістки про виклик до суду не отримував, та не отримував копії оскаржуваної постанови, є хибними.

Дана позиція повністю відповідає усталеній практиці ЄСПЛ, яку відповідно до ст. 17 ЗУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 р. суди застосовують при розгляді справ як джерело права. Так, у рішенні ЕСПЛ у справі "Пономарев проти України" Суд зазначив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

В рішенні Європейського суду з прав людини в справі "Устименко проти України" від 29 жовтня 2010 року Суд вказав, що необґрунтоване поновлення строку оскарження остаточного рішення по справі зі спливом значного періоду часу без обґрунтованих підстав порушує принцип правової визначеності, і, як наслідок, тягне порушення ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.

Крім того, посилання ОСОБА_1 на те, що ним пропущений строк на апеляційне оскарження постанови суду через його перебування на лікуванні у санаторії, є необґрунтованими, та такими, що не підтверджуються матеріалами справи. Посилання ж захисника Вільямовського Ю.В., як на доказ поважності пропуску строку на апеляційне оскарження, на виписку з історії хвороби ОСОБА_1 від 27.01.2012 року, є безпідставним. Вказана виписка з історії хвороби датована 27 січня 2012 року, та не може свідчити про поважність причин пропуску строку оскарження постанови суду від 12.09.2017 року, оскільки обставини вказані у виписці мали місце задовго до обставин викладених у постанові суду.

Отже в поновленні строку апеляційного оскарження адвокату Вільямовському Ю.В. в інтересах ОСОБА_1 слід відмовити, а апеляційну скаргу повернути апелянту у відповідності до вимог ч. 2 ст. 294 КУпАП.

Керуючись ст. 294 Кодексу про адміністративне правопорушення, -

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити в задоволенні клопотання адвоката Вільямовського Ю.В. в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 12 вересня 2017 року.

Апеляційну скаргу адвоката Вільямовського Ю.В. в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - повернути особі, яка її подала, через неповажність причини пропуску строку на апеляційне оскарження.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду О.Ю. Іванченко