Справа № 484/3960/19
Провадження:№ 3/484/58/20
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09.01.2020 року Суддя Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області Мельничук О.В., за участі секретаря судового засідання Голубкової Н.М., прокурора Брагар Д.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Первомайську адміністративні матеріали, які надійшли до суду 15.08.2019 від Управління захисту економіки в Миколаївській області ДЗЕ Національної поліції України відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Харків, т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 виданий 09.12.2015 року Жовтневим РВ в м.Харкові ГУДМС України в харківській області, проживаючого по АДРЕСА_1 , а зареєстрованого по АДРЕСА_2 ,

про притягнення до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1ст.172-7 КУпАП , -

ВСТАНОВИВ:
До суду найшов адміністративний матеріал провадження № 3/484/58/20 відносно ОСОБА_1 .

Із протоколу №210 від 01.07.2019 року складеного оперуповноваженим Управління захисту економіки в Миколаївській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України Спинул О.О. та матеріалів зазначеного провадження встановлено наступне.

Даний протокол складено відносно ОСОБА_1 у зв`язку з невиконанням ним вимог, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції».

09.09.1995 року ОСОБА_1 склав військову присягу. З 10.07.2017 року ОСОБА_1 проходить військову службу на посаді першого заступника командира частини - начальника штабу військової частини НОМЕР_1 . Так, 21.07.2017 ОСОБА_1 присвоєно військове звання полковник.

Згідно пп. «г» п. 1 ч. 1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктами, на яких поширюється дія Закону, є військові посадові особи Збройних Сил України.

Таким чином, полковник ОСОБА_1 будучи першим заступником командира частини - начальником штабу військової частини НОМЕР_1 відповідно до пп. «г» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» є суб`єктом відповідальності за вчинення правопорушень, пов`язаних з корупцією.

26.02.2019 року наказом № 82ад на полковника ОСОБА_1 було покладено

тимчасове виконання обов`язків командира військової частини НОМЕР_1 .

04.03.2019 року ОСОБА_1 , знаходячись за адресою військової частини НОМЕР_1 : АДРЕСА_1 та діючи у власних майнових інтересах, підписав наказ № 135 «Про виплату преміювання особовому складу військової частини НОМЕР_1 у лютому 2019 року», яким встановив собі премію за лютий 2019 року в розмірі 35% від посадового окладу, а саме 2467,50 грн. На підставі зазначеного наказу ОСОБА_1 отримав додаткові грошові кошти до заробітної плати.

У ОСОБА_1 реальний конфлікт інтересів проявлявся у суперечності між його приватним інтересом та представницькими повноваженнями, якими він був наділений як т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 , що в свою чергу вплинуло на вчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Приватний інтерес у ОСОБА_1 проявлявся в майновому інтересі, а саме нарахуванні собі та отриманні премії в розмірі 2467,50 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції», особи, зазначені у підпункті «в» п. 1 ч. 1 ст. З цього Закону, зобов`язані: повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно.

Отримавши відповідь з військової частини НОМЕР_1 за вих. № 350/174/308/474/ПС від 14.05.2019 стало відомо, що ОСОБА_1 не повідомляв про наявність конфлікту інтересів, що виник під час видачі наказу військової частини НОМЕР_1 № 135 від 04.03.2019 року.

ОСОБА_1 був ознайомлений із вимогами Закону України «Про запобігання корупції», так як з початку проходження служби у військовій частині НОМЕР_1 являвся керівником навчальної групи офіцерів штабу, де щорічно проводились заняття щодо вивчення вимог, Закону України «Про запобігання корупції», зокрема питань що стосувались запобігання та врегулювання конфлікту інтересів. З цього виходить, що ОСОБА_1 достовірно знаючи про обов`язок повідомлення про наявність конфлікту інтересів не вжив заходів щодо недопущення виникнення реального конфлікту інтересів.

Приватний інтерес ОСОБА_1 проявлявся у можливості отримання грошових коштів у вигляді премії за лютий 2019 року.

Таким чином, своїми діями 04.03.2019 року ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, передбачене ч. 1 ст. 172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів.

Прокурор в судовому засіданні просив ОСОБА_1 визнати винним за ч. 1 ст. 172-7 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину не визнав та просив закрити провадження по справі у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. На підтвердження своєї позиції пояснив наступне. Так, Наказом вищестоящого командира за підпорядкованістю А0800 від 26.02.2019 року №82ад було надано чергову відпустку командиру військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 . Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 02.03.2019 року №50 на ОСОБА_1 , начальника штабу - першого заступника командира військової частини НОМЕР_1 було покладено тимчасове виконання обов`язків командира військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до наказу Міністра оборони України від 07.06.2018 року №260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» в межах наданих повноважень ОСОБА_1 , як тимчасово виконуючим обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 було видано наказ від 04.03.2019 року №135 про преміювання особового складу військової частини НОМЕР_1 у лютому 2019 року. Накази про преміювання особового складу видаються щомісяця, до 5 числа за минулий місяць. Відповідно до зазначеного наказу, було здійснено нарахування та виплату премії особовому складу частини, прізвище ОСОБА_1 в цьому наказі на виплату відсутнє.

Згідно аб.4 п.8 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України 07.06.2018 року №260 грошове забезпечення командиру військової частини виплачується за місцем перебування на грошовому забезпеченні на підставі наказу вищого командира за підпорядкованістю.

Таким чином враховуючи норми чинного законодавства щодо виплати грошового забезпечення військовослужбовців, ОСОБА_1 вказує, жодних корупційних правопорушень він не вчиняв, оскільки, в наказі від 04.03.2019 року №135 не вказувалось про виплату премії полковнику ОСОБА_3 , як ТВО командира військової частини НОМЕР_1 , так як він знав та усвідомлював, що преміювання командира військової частини НОМЕР_1 здійснюється згідно наказу вищестоящого командира військової частини НОМЕР_3 .

Ці накази в жодному разі не залежать один від одного і командир військової частини НОМЕР_1 не може жодним чином впливати на зміст наказу командира військової частини НОМЕР_3 .

Крім того ОСОБА_1 зазначив, що наказ №135 від 04.03.2019 року про преміювання особового складу військової НОМЕР_4 , який він підписав був виданий раніше на одну добу ніж наказ командира військової частини НОМЕР_3 від 05.03.2019 року №94ад про виплату премії та надбавки командирам підпорядкованих військових частин за лютий 2019 року, яким було премійовано командира військової частини НОМЕР_1 , а доведений до частини 27.03.2019 року проте до нього особисто не доводився. Таким чином, на момент підписання наказу від 04.03.2019 року №135 про преміювання особового складу військової частини НОМЕР_1 у лютому 2019 року, ОСОБА_1 не було відомо про те, що наказом вищестоящого командира військової частини НОМЕР_3 премія йому вчасно не встановлена (ці накази один, від одного не залежать). Після того як це було з`ясовано, 25.04.2019 року наказом вищестоящого командира військової частини НОМЕР_3 №1 було внесено зміни до наказу командира військової частини НОМЕР_3 від 05.03.2019 року №94 ад та пункт 1 наказу командира військової частини НОМЕР_3 №94ад викладено в наступній .редакції, де до списку було включено полковника ОСОБА_4 тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 і встановлена премія у повному обсязі.

Окрім того, розділом XVI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України 07.06.2018 року №260 визначаються випадки (накладання стягнень на військовослужбовця в попередньому місяці) в яких премія військовослужбовцям не встановлюється або встановлюється в зменшеному відсотковому розмірі, під які я не підпадаю. А відповідно, право на преміювання у встановленому розмірі ОСОБА_1 мав, що підтверджено наказом вищестоящого командира військової частини НОМЕР_3 №183ад.

Так ОСОБА_1 зазначає, що виплата йому премії в березні за лютий місяць 2019 року не є протиправним діянням, а законність його преміювання полягає в тому, що згідно вимог р. 16 Порядку 1 виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України 07.06.2018 року №260 на нього дисциплінарні стягнення за порушення військової дисципліни не застосовувались, про що свідчить копія службової картки. Під час здійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 преміювання в березні за лютий 2019 року, він ніяких додаткових виплат не отримував, збитків державі не завдано.

Посилаючись на приписи п.8 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, ОСОБА_1 вказує, що ним не вчинялось жодних корупційних правопорушень, та вважає що в його діях відсутній конфлікт інтересів.

Суд, заслухавши прокурора, пояснення особи, яка притягається до відповідальності, дослідивши матеріали справи дійшов наступного.

Відповідно, відповідно до ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Так, диспозиція ч. 1 ст. 172-7 КУпАП передбачає настання адміністративної відповідальності за неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів. Диспозицією ч. 2 ст. 172-7 КУпАП передбачена відповідальність за вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Таким чином, обов`язковою ознакою складу вищезазначеного адміністративного правопорушення є наявність реального конфлікту інтересів, під яким згідно ст. 1 Закону України "Про запобігання корупції" належить розуміти суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Аналіз термінів «потенційний інтерес» та «реальний інтерес», які містяться у ч. 1 ст. 1 Закону, дає можливість констатувати, що потенційний конфлікт інтересів відрізняється від реального тим, що при потенційному конфлікті встановлюється лише наявність, існування приватного інтересу особи, що може вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, тоді як при реальному конфлікті інтересів існуюча суперечність між наявним приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями безпосередньо впливає (вплинула) на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання вказаних повноважень.

Крім того, це також визначає ступінь впливу цієї суперечності на прийняття рішення чи вчинення дії, який повинен мати об`єктивний вираз, а також часовий взаємозв`язок між прийняттям рішення та наявністю певних ознак, що мають місце при цьому. Тобто відмінність між цими поняттями полягає в тому, що для встановлення факту реального конфлікту інтересів недостатньо констатувати існування приватного інтересу, який потенційно може вплинути на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, а слід безпосередньо встановити, що, по-перше, приватний інтерес наявний, по-друге, він суперечить службовим чи представницьким повноваженням, а по-третє, така суперечність не може вплинути, а реально впливає на об`єктивність чи неупередженість прийняття рішень чи вчинення дій.

Таким чином, для встановлення наявності факту прийняття рішення, вчинення чи невчинення дії в умовах реального конфлікту інтересів та розмежування реального і потенційного конфлікту інтересів особа, яка здійснює правозастосовну діяльність, для кваліфікації рішення як такого, що прийняте в умовах реального конфлікту інтересів, має встановити наявність обов`язкової сукупності таких юридичних фактів, як:

1) наявність у правопорушника факту приватного інтересу, який має бути чітко сформульований (артикульований) та визначений;

2) наявність факту суперечності між приватним інтересом і службовими чи представницькими повноваженнями із зазначенням того, в чому саме ця суперечність знаходить свій вияв або вплив на прийняття рішення;

3) наявність повноважень на прийняття рішення;

4) наявність факту реального впливу суперечності між приватним та службовим чи представницьким інтересом на об`єктивність або неупередженість рішення.

Беручи до уваги визначення поняття «реальний конфлікт інтересів», згідно з яким він можливий при прийнятті рішення, а також роль ТВО командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 , можна констатувати, що останній не наділений повноваженнями на нарахування собі премії, оскільки таке право надано вищестоящому командиру військової частини НОМЕР_3 . Разом з тим, як ТВО командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 наділений правом встановлювати премію особовому складу, що фактично і було здійснено наказом №135 від 04.03.2019 року, при цьому прізвище ОСОБА_1 у ньому відсутнє.

Доводи ОСОБА_1 повністю знайшли своє підтвердження в судовому засіданні поясненнями свідків: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , з яких вбачається, що дійсно згідно наказу №135 від 04.03.2019 року про преміювання особового складу військової НОМЕР_4 ОСОБА_1 будучи ТВО командира військової частини НОМЕР_1 премію не отримував, так як преміювання командира військової частини НОМЕР_1 здійснюється згідно наказу вищестоящого командира військової частини НОМЕР_3 .

Крім того, як видно з копії наказу командира військової частини НОМЕР_3 №60 від 07.06.2019 року «Про результати проведення службового розслідування» в діях ОСОБА_1 не виявлено ознак корупційного правопорушення, а лише порушення фінансової дисципліни, що також свідчить про відсутність складу адміністративного корупційного правопорушення.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, може бути накладено протягом 3-х місяців з дня його виявлення, але не пізніше 2-х років з дня його вчинення.

З урахуванням викладеного, так як правопорушення виявлено 01.07.2019 року, то на момент розгляду судом справи про адміністративне правопорушення, закінчився передбачений законом 3-х місячний строк накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення.

Згідно ст.247 КУпАП провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю: 1) за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення 7) закінчення на момент розгляду справи строків передбачених ст.38 КУпАП.

У зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.172-7 КУпАП, вважаю необхідним застосувати пункт перший, а у зв`язку з закінченням строків по справі пункт сьомий

ст.247 КУпАП, а відповідно приходжу до висновку, що вбачаються обставини які виключають провадження по справі.

Керуючись ст.ст. 172-7, 247 ч.1 п.1,7 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:
Провадження у справі про адміністративне корупційне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 за ст.172-7 ч.1 КУпАП - закрити на підставі ст. 247 п.1,7 КУпАП.

На постанову може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Миколаївської області протягом десяти днів з дня винесення постанови через Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області.

СУДДЯ: підпис.

Згідно з оригіналом. Суддя: