Провадження № 3/643/4331/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.12.2020 року суддя Московського районного суду м. Харкова Новіченко Н.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, що надійшла з Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

13.10.2020 року о 19 год. 10 хв. у м. Харкові по вул. Академіка Павлова, буд. 88, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Chevrolet Lacetti NF 196», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «Drager Alcotest 6820» та у закладі охорони здоров`я КНП ХОР «ОНД» відмовився у присутності двох свідків. Вказаними діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5. Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Під час розгляду справи стороною захисту заявлялось клопотання про винесення окремої ухвали та направлення матеріалів адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення у відношенні ОСОБА_1 до територіального Управління Державного Бюро розслідувань щодо проведення розслідування дій поліцейського роти № 5 батальйону № 1 Управління патрульної поліції в Харківській області молодшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 та сержанта поліції ОСОБА_3 по факту підбурювання з боку поліції на вчинення адміністративного правопорушення та створення загрози життю учасникам дорожнього руху.

Судом відмовлено у задоволенні означеного клопотання, оскільки положеннями Кодексу України про адміністративні правопорушення не передбачено право суду під час розгляду справи про адміністративні правопорушення постановляти окремі ухвали.

Крім того, стороною захисту було заявлено клопотання про виклик свідків: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .

Означене клопотання судом було задоволено.

Крім того, 09.11.2020 року стороною захисту було подано клопотання про повернення адміністративного матеріалу відносно ОСОБА_1 до ДПП ГУНП в Харківській області для належного оформлення з наступних підстав:

- «направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» КП ХОР ОНД від 13.10.2020 року 20 год. 00 хв. яким направлявся на огляд ОСОБА_1 , та зазначено, що огляд у заклад охорони здоров`я доставив поліцейський роти № 5 батальйону №1 УПП в Харківській області молодшим лейтенантом поліції Д.Величко. Незрозуміло, як направлення складене 13.10.2020 р. о 20 год. 00 хв. могло бути додатком до Протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 374726 складеного 13.10.2020 року в 19 год. 50 хв. вважає, що лише направлення є відповідним доказом направлення водія на огляд до закладу охорони здоров`я;

- в матеріалах справи відсутній «Акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів»;

- в матеріалах справи відсутній «Висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного чи наркотичного сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;

- розписка, складена свідком ОСОБА_7 , ніяк не засвідчує керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння;

- при частковому огляді диску, який є додатком до Протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 374726, виявлено отримання доказів внаслідок підбурювання з боку поліції, що не можна виправдати суспільним інтересом, оскільки в такому випадку обвинувачений із самого початку може бути позбавлений права на справедливий судовий розгляд справи, та немає жодних причин вважати, що без їхнього втручання злочин було б учиненою;

- у протоколі не викладено суть правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення;

- 03.07.2020 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень», яким скасовано норму про кримінальну відповідальність за вищевказані діяння, однак положення статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення не викладено в редакції, яка передбачає адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Окрім цього, не можливо відновлювати дію норм закону, які втратили чинність, шляхом скасування норми, яка встановлювала втрату чинності. Відповідно до положень частини 1 статті 139 Закону України «Про Регламент Верховної Ради України» № 1861-VI від 10.02.2010 підписані Президентом України закони публікуються в газеті «Голос України» та у Відомостях Верховної Ради України, а також розміщуються на офіційному веб-сайті Верховної Ради. Публікація законів та інших актів Верховної Ради у цих друкованих засобах масової інформації є офіційною. Як вбачається з офіційного веб-сайту Верховної Ради України (посилання: https://zakon.rada.gov.ua) положеннями частини 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено відповідальність за керування річковими, морськими або маломірними суднами судноводіями в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а так само передача керування судном особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а також відмова осіб, які керують річковими, морськими або маломірними суднами від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

27.11.2020 року стороною захисту було повторно подано клопотання про винесення окремої ухвали та направлення матеріалів адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення у відношенні ОСОБА_1 до територіального Управління Державного Бюро розслідувань щодо проведення розслідування дій поліцейського роти № 5 батальйону № 1 Управління патрульної поліції в Харківській області молодшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 та сержанта поліції ОСОБА_3 по факту підбурювання з боку поліції на вчинення адміністративного правопорушення та створення загрози життю учасникам дорожнього руху.

Означене клопотання обґрунтовано тим, що виходячи з практики застосування Європейським судом ст. 6 Конвенції, у випадку якщо передбачені санкції є достатньо суворими, то скоєне правопорушення має природу кримінального злочину, а отже судовий розгляд має відповідати принципу справедливості відповідно до ст. 6 Конвенції. Зазначає, що у Кодексу України про адміністративні правопорушення відсутня норма, яка б передбачала підстави для постановлення окремої ухвали суду, тому вважають, що у даному випадку необхідно застосувати аналогію закону та застосувати ст. 262 Кримінально процесуального кодексу України.

Крім того, 27.11.2020 року стороною захисту були подані пояснення, в яких зазначено, що:

- з 01 липня 2020 року, Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України чи іншій закон, не встановлює будь-якої відповідальності за керування транспортним засобами у стані сп`яніння чи відмови від проходження огляду на стан сп`яніння за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення;

- в матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_1 13.1.2020 року керував транспортним засобом «Chevrolet Lacetti NF 196», реєстраційний номер НОМЕР_1 , по вул. Академіка Павлова у м. Харкові та при цьому перебував у стані алкогольного сп`яніння;

- незрозуміло, як направлення складене 13.10.2020 р. о 20 год. 00 хв. могло бути додатком до Протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 374726 складеного 13.10.2020 року в 19 год. 50 хв. Вважає, що лише направлення є відповідним доказом направлення водія на огляд до закладу охорони здоров`я;

- в матеріалах справи відсутній «Акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів» та «Висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного чи наркотичного сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу швидкість реакції;

- до матеріалів справи у якості доказів долучено «Відео з камер ХА 02115, ХА 02436», в той же час, як вбачається з оглянутого диску, на ньому мається 17 файлів, що є порушенням принципу безперервності відеозйомки вчиненого порушення від його початку до закінчення розгляду справи про адміністративне правопорушення. На думку сторони захисту такі дії патрульного поліцейського прямо порушують вимоги наказу Департаменту патрульної поліції НПУ від 03.02.2016 року № 100, яким затверджено «Інструкцію про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них». Також вважають, що означені відеофайли, що маються на диску є копіями електронних доказів та являються інформацією в електронній формі. Зазначив, що норми КУпАП не передбачають поняття «електронні докази» та у цьому випадку суду слід застосувати аналогію закону, як спосіб заповнення прогалин у законодавстві, та застосувати ст. 99 КАС України;

- при частковому огляді диску, який є додатком до Протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 374726, виявлено отримання доказів унаслідок підбурювання з боку поліції, що не можна виправдати суспільним інтересом, оскільки в такому випадку обвинувачений із самого початку може бути позбавлений права на справедливий судовий розгляд справи, та немає жодних причин вважати, що без їхнього втручання злочин було б учинено;

- неповідомлення про проведення зйомки на боді-камеру є однією із підстав для скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснив, що 13.10.2020 року, приблизно о 19-00/19-30 його зупинили працівники поліції та запросили бути свідком при огляді водія ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння. Він надав свою згоду та побачив чоловіка, який був дуже п`яний. Зрозумів це він з того, що ОСОБА_1 поводив себе неадекватно: раз 20 намагався зателефонувати з розбитого телефону, у нього була нестійка хода, порушення мови, здалеку відчувався запах алкоголю з порожнини роту. На місці зупинки водій надав згоду пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора «Drager Alcotest 6820», однак не продувався, він завжди переривав дихання, у зв`язку із чим прилад показував результат «перервано». Після цього був складений протокол, свідок надав свої пояснення, підписав протокол та поїхав.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснила, що 13.10.2020 року вона була вдома, чекала на дзвінок чоловіка, сама декілька разів йому телефонувала, однак він не відповідав. В них була домовленість, що ввечері вони підійдуть до ст. м. Барабашова та зустрінуть його з роботи, так як у чоловіка на роботі було свято. Десь вже о 21-00 год. вона додзвонилась до чоловіка, який їй повідомив, що в нього проблема. Вона із сусідом виїхала до нього. Коли вони приїхали то побачили, що патрульні вже склали протокол, крім працівників поліції та її чоловіка нікого не було. О 09 год. 20 хв. її чоловіку було відмовлено пройти тест на стан алкогольного сп`яніння, також їй спочатку відмовляли забрати машину чоловіка. Додала, що в її присутності ОСОБА_1 не пропонували пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснив, що 13.10.2020 року він був у гостях у ОСОБА_6 , вони сиділи, спілкувалися, чекали її чоловіка, він довго не відповідав на телефонні дзвінки. В черговий раз йому зателефонували, він відповів та повідомив, що в нього проблеми, повідомив де він перебуває. Разом з дружиною ОСОБА_1 свідок поїхали до місця події. ОСОБА_1 був тверезий. Коли вони приїхали, то він побачив, що працівники поліції складають протокол, ОСОБА_1 сидить в автомобілі. Зазначив, що ОСОБА_1 бажав підписати протокол однак працівники поліції йому відмовили. Після цього свідок написав розписку, забрав автомобіль та відвіз його на парковку. Також додав, що у розписці він допустив описку, а дана події відбувалась саме 13.10.2020 року, однак він помилково написав 13.03.2020 р.

Допитаний у судовому засіданні 08.12.2020 року свідок ОСОБА_5 пояснив, що 13.10.2020 року його зупинили працівники поліції та попросили бути свідком при огляді водія на стан алкогольного сп`яніння, на що він надав свою згоду. Він бачив як працівники поліції запропонували водію пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння. Водій надав згоду на огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою приладу газоаналізатору «Drager Alcotest 6820», хоча і не одразу, потім вони чекали поки привезуть означений прилад. Після того як привезли газоаналізатор «Drager Alcotest 6820» водій намагався пройти огляд, але в нього нічого не виходило, оскільки він вдихав в себе, а не навпаки. Пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у закладі охорони здоров`я водію пропонували, однак він відмовився. Після чого відносно водія було складено протокол за відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. Зазначив, що прилад газоаналізатор «Drager Alcotest 6820» був у робочому стані, оскільки перед оглядом працівники поліції робили контрольний забір повітря і все працювало, однак водій дув не в ту сторону та прилад показував результат «Прервано», працівники пояснювали йому як треба проходи огляд. Дивлячись на водія можна було однозначно сказати, що він перебуває у стані алкогольного сп`яніння, оскільки були наявні всі ознаки цього факту, наприклад у нього була не стійка хода. Додав, що коли підписував протокол, то всі графи у ньому були заповнені.

При визначенні нормативного акту, що передбачає відповідальність за вчинене ОСОБА_1 правопорушення, суд виходить з наступного.

За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Верховною Радою України 22 листопада 2018 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» (далі - Закон № 2617-VIII), яким визначено поняття кримінального правопорушення, кримінального проступку та визначено особливості початку досудового розслідування у формі дізнання.

Означений Закон набув чинності 01 липня 2020 року.

Підпунктом 4 пункту 1 Розділу І Закону № 2617-VIII статтю 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення викладено у новій редакції. Одночасно, підпунктом 17-1 пункту 2 Розділу 1 внесено зміни до Кримінального кодексу України та введено новий склад кримінального проступку у статті 286-1 КК України у такій редакції: "Керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції", об`єктивна сторона якого включає відповідальність як за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а так само: передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів; відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку медичного освідування на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції,; вживання водієм транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди за його участю алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником), або після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного освідування з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого медичного освідування. У частині другій цієї статті передбачена відповідальність за повторне вчинення проступку.

Законом України від 17 червня 2020 року №720-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» (на підставі статті 8 Конституції України набув чинності в порядку частини 5 статті 94 Конституції України з дня опублікування в офіційному друкованому виданні Верховної Рада України «Голос України» - 03.07.2020 року) виключені норми Закону № 2617-VIII а саме: підпункт 4 пункту 1 Розділу І, яким положення статті 130КУпАП викладено у новій редакції та підпунктом 171 пункту 2 Розділу 1, яким введено в дію положення статті 286-1 КК України.

Згідно з частиною 5 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 720-ІХ до приведення у відповідність із цим Законом законодавчі та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Оскільки Законом № 720-ІХ такі зміни виключені, суд керується положеннями статті 8 Кодексу України про адміністративні правопорушення, якою передбачено, що особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають. Провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.

Тобто, до набрання чинності Законом України № 2617-VIII (до 01.07.2020 року) Кодекс України про адміністративні правопорушення передбачав у статті 130 адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. З 01.07.2020 року і до 03.07.2020 року такі діянні криміналізовано шляхом доповнення КК України статтею 286-1, а з 04.07.2020 року такі діяння знову віднесенні до статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Оскільки ОСОБА_1 вчинив дії, які охоплюються складом адміністративного правопорушення, визначеного частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення після 03.07.2020 року, а саме 13.10.2020 року, а зміни, введені підпунктом 4 пункту 1 Розділу І (яким положення статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення викладено у новій редакції) та підпунктом 17-1 пункту 2 Розділу 1 (яким введено в дію положення статті 286-1 КК України) Закону № 2617-VIII виключені Законом № 720-ІХ, суд вважає, що положення статті 130 КУпАП на момент розгляду справи діють в редакції Закону від 07 липня 2016 року № 1446-VIII, у зв`язку з чим має бути застосований закон, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

При цьому, суд зазначає, що 20 липня 2020 року Комітетом Верховної Ради України з питань правоохоронної діяльності, який відповідно до частини 3 статті 21 Закону України «Про комітети Верховної Ради України» має право надавати роз`яснення щодо застосування положень законів України, були надані роз`яснення щодо окремих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» № 720-IX від 17 червня 2020 року.

В означених роз`ясненнях Комітет зазначив, що частина п`ята статті 94 Конституції України передбачає, що Закон набирає чинності через десять днів з дня його офіційного оприлюднення, якщо інше не передбачено самим законом, але не раніше дня його опублікування. Таким чином, частина п`ята статті 94 Основного Закону не допускає набрання законом чинності раніше дня його опублікування. Головною метою цієї конституційної норми, як зазначено в рішенні Конституційного Суду від 6 жовтня 2010 року № 21-рп/2010, є недопущення набрання законом чинності до моменту його офіційного оприлюднення, чим забезпечується реалізація конституційних положень, відповідно до яких закони не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність осіб, ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення (стаття 58 Конституції України). З огляду на зазначене, враховуючи положення частини п`ятої статті 94 Конституції України Комітет вважає, що Закон № 720-IX набрав чинності 3 липня 2020 року, а саме в день його опублікування. Крім того, у зв`язку з набранням чинності 1 липня 2020 року Законом № 2617-VIII, відповідальність за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, або за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку медичного освідування на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а так само за вживання водієм транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди за його участю алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником), або після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного освідування з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого медичного освідування, була закріплена у статті 286-1 «Керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» України, а статтю 130 КУпАП було змінено. Однак, Законом України № 720-IX внесено зміни до Закону № 2617-VIII, відповідно до яких із Закону № 2617-VIII вилучені положення, які змінювали статтю 130 КУпАП та включали до КК України статтю 286-1. Таким чином Комітет вважає, що з 3 липня 2020 року стаття 130 КУпАП підлягає застосуванню в редакції, що діяла до набрання чинності Законом № 2617-VIII, а стаття 286-1 КК України виключена.

Одночасно суд зазначає, що база даних "Законодавство України" на сайті https://zakon.rada.gov.ua має інформаційний характер і не є офіційним друкованим виданням.

Таким чином, суд кваліфікує дії ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (в редакції Закону України № 1446-VIII від 07 липня 2016 року).

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення повністю доведена та підтверджується матеріалами справи, зокрема:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 374726 від 13.10.2020 року;

- відеозаписом з нагрудної камери працівників поліції, який був досліджений судом безпосередньо у судовому засіданні, з якого вбачається як по вул. Академіка Павлова, біля перехрестя з пр. Ювілейним, стоїть автомобіль, у якого горять прилади, на запитання працівників поліції ОСОБА_1 повідомляє «що він заглох, автомобіль його брата, брат знаходиться у селі, допоможіть хлопці». Далі працівники поліції повідомляють, що його автомобіль стоїть з порушенням ПДР та пропонують йому відігнати автомобіль на паркову. Після чого його зупиняє працівник поліції та повідомляє, що після більш тривалого спілкування він почув запах алкоголю та запропонував йому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «Drager Alcotest 6820» або у закладі охорони здоров`я КНП ХОР «ОНД». Позиція ОСОБА_1 була неоднозначною: він то відмовлявся, то погоджувався, то знову відмовлявся, не надавав чіткої відповіті на запитання працівників поліції. Надалі ОСОБА_1 все таки надає згоду на огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «Drager Alcotest 6820». Працівники поліції роблять контрольний забір повітря та показують результати свідкам та ОСОБА_1 , після чого пропонують йому пройти огляд, при цьому працівники поліції роз`яснюють, що дути треба безперервно 15 сек. так як він би надував повітряну кулю. Однак ОСОБА_1 дихає у «Drager Alcotest 6820» не більше 2 с. та не тримає щільно трубку губами та зазначає, що він дихає добре. Після кожної спроби ОСОБА_1 дихнути у трубку прилад газоаналізатора «Drager Alcotest 6820» показував висновок «Перервано». Після чого працівники поліції ще раз роз`яснили ОСОБА_1 як треба дихати, попередили, що дані його дії можуть бути розцінені як відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, роз`яснили наслідки відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. О 19 год. 42 хв. ОСОБА_1 повідомляє, що не може дихати. Дані дії працівниками поліції були розцінені як відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. О 20 год. 29 хв. працівники поліції зачитують протокол, в якому розписуються свідки, ОСОБА_1 відмовляється від підпису у протоколі. З оглянутого відеофайлу вбачається, що фактично розгляд справи закінчився о 20 год. 41 хв.

- поясненнями свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ;

- розпискою ОСОБА_7 .

Зазначені вище докази, які безпосередньо досліджені судом, є узгодженими між собою та іншими доказами у справі і сумніву у своїй належності та допустимості не викликають, тому такі докази суддя вважає належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування.

Відповідно до статті 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлює, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до статті 256 Кодексу України про адміністративні правопорушення у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом 8 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до частини п`ятої статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлений Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001.

Пункт 1.3 Правил дорожнього руху передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

У пункті 1.9 Правил дорожнього руху встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до вимог пункту 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Законодавець саме з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, життя та здоров`я його учасників, поклав на водіїв транспортних засобів додаткові обов`язки, зокрема - пройти на вимогу працівника поліції в установленому порядку медичний огляд для визначення стану наркотичного сп`яніння.

Відповідальність за порушення вимог пункту 2.5. Правил дорожнього руху передбачена статтею 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідальність за частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Для притягнення особи до відповідальності за ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення необхідно встановити або: 1) керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також 2) передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само 3) відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Правопорушення, передбачені ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, вважають закінченим з того моменту, коли транспортний засіб почав рухатись.

Складений працівником поліції щодо ОСОБА_1 протокол відповідає вимогам ст. 256 Кодексу України про адміністративні правопорушення, містить виклад суті вчиненого правопорушення та є джерелом доказової інформації про подію правопорушення та особу, яка його вчинила.

На переконання суду, надані докази на підтвердження винуватості ОСОБА_1 є належними, допустимими і достовірними, оскільки отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як в цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного.

Досліджені та перевірені судом обставини, які поза розумним сумнівом свідчать про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, що охоплюються складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» («O'Halloran and Francis v. The United Kingdom») [GC] no. 15809/02 і 25624/02ECHR від 29 червня 2007 року, постановлено, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Таким чином, ОСОБА_1 реалізував своє право володіти та керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.

Жодних належних та допустимих доказів, які б спростовували винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення суду не надано.

Дослідивши клопотання сторони захисту про направлення матеріалів справи на дооформлення суд вважає його безпідставним та залишає його без задоволення, оскільки наявні в матеріалах справи докази є достатніми для розгляду справи по суті, а всі неточності були усунуті в ході судового розгляду справи.

Таким чином, вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, доведена у повному обсязі.

Стосовно доводів сторони захисту про те, що з наданого до протоколу відеозапису з нагрудних камер працівників поліції вбачається спонукання працівника поліції до факту управління транспортним засобом особи, яка була у стані алкогольного сп`яніння та вчинення поліцейськими підбурювання до вчинення правопорушення (провокації), суд зазначає наступне.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) для відмежування провокації від допустимої поведінки правоохоронних органів є ряд критеріїв. Під змістовним критерієм розуміється наявність/відсутність суттєвих змістовних ознак, притаманних провокації правоохоронних органів, а під процесуальним критерієм - наявність у суду можливостей перевірити відомості про ймовірну провокацію під час судового засідання з дотриманням вимог рівності та змагальності сторін.

Підбурювання з боку поліції має місце тоді, коли відповідні працівники правоохоронних органів або особи, які діють за їхніми вказівками, не обмежуються пасивним розслідуванням, а з метою встановлення злочину, тобто отримання доказів і порушення кримінальної справи, впливають на суб`єкта, схиляючи його до вчинення злочину, який в іншому випадку не був би вчинений (рішення у справі «Раманаускас проти Литви» від 5 лютого 2008 року).

Під пасивною поведінкою ЄСПЛ розуміє відсутність будь-яких активних дій, які б спонукали потенційного підозрюваного вчинити злочин.

Таким чином, у разі виявлення за матеріалами кримінального провадження ознак, притаманних провокації злочину правоохоронними органами, суд у судовому засіданні має це перевірити шляхом дослідження відповідних обставин і лише після цього зробити висновок щодо наявності (відсутності) такого факту і, як наслідок, щодо належності, допустимості й достатності доказів у справі для прийняття відповідного процесуального рішення.

З оглянутого судом відеозапису вбачається, що після того, як працівники поліції підійшли до ОСОБА_1 та запитали у нього про причину зупинки під забороненим знаком дорожнього руху він пояснив, що «Я заглох» не заперечуючи при цьому, факт керування транспортним засобом. Суд зазначає, що події відбувалися саме на проїзній частині і жодних логічних пояснень про те, яким чином ОСОБА_1 опинився біля транспортного засобу на проїзній частині стороною захисту надано не було. Версію захисника про те, що ОСОБА_1 до автомобіля, який стояв під забороненим знаком підвіз його колега та залишив його там суд оцінює критично, оскільки протягом всього часу розгляду справи захисники не вказували про це, даних про цю особу не зазначали та не заявляли клопотання про виклик до суду в якості свідка цієї особи.

Та обставина, що працівники поліції попросили ОСОБА_1 проїхати на деяку відстань, оскільки він здійснив зупинку під забороненим знаком, на думку суду не свідчить про провокацію, оскільки на той час у водія не було виявлено ознак сп`яніння.

Натомість з подальшого відеозапису чітко вбачається, що ОСОБА_1 має очевидні ознаки сп`яніння: порушення координації рухів, порушення мови, що і стало підставою для вимоги пройти медичне освідування та відсторонення його від керування.

Одночасно, суд відмовляє у задоволенні клопотання сторони захисту про винесення окремої ухвали, оскільки положення чинного Кодексу України про адміністративні правопорушення не надають право суду під час розгляду справи про адміністративні правопорушення постановлювати окремі ухвали, а в силу приписів статті 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу; 3) про закриття справи. Постанова про закриття справи виноситься при оголошенні усного зауваження, передачі матеріалів на розгляд громадської організації чи трудового колективу або передачі їх прокурору, органу досудового розслідування, а також при наявності обставин, передбачених статтею 247 цього Кодексу.

Щодо посилання сторони захисту на відсутність в матеріалах справи «Акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів» та «Висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного чи наркотичного сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу швидкість реакції суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. ч. 4, 5, 6 розділу ІХ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженої наказом МВС України 07.11.2015 року № 1395, огляд на стан алкогольного сп`яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу в присутності двох свідків відповідно до чинного законодавства.

Результати огляду зазначаються в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів.

Акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів складається у двох примірниках, один з яких під підпис вручається особі, щодо якої проводився цей огляд. У разі виявлення стану алкогольного сп`яніння в результаті проведення огляду з використанням спеціальних технічних засобів складається протокол про адміністративне правопорушення, до якого долучаються акт огляду на стан сп`яніння та роздруківка із результатом огляду з використанням спеціального технічного засобу (у разі наявності).

У разі проведення огляду на стан сп`яніння в закладах охорони здоров`я висновок про його результати долучається до протоколу про адміністративне правопорушення (у разі підтвердження стану сп`яніння).

У разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.

У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

З дослідженого судом відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 відмовився від огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Таким чином, висновок про огляд на стан сп`яніння не складався, оскільки ОСОБА_1 відмовився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння як у медичному закладі, так і за допомогою приладу «Drager Alcotest».

Суд не приймає до уваги показання свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 оскільки під час розгляду справи відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП України вони були відсутні та приїхали після завершення розгляду справи, коли протокол вже був складений та ОСОБА_1 відмовився у ньому розписуватися та отримувати, про що свідчить до долучений до матеріалів справи відеозапис з нагрудної камери працівника поліції.

Суд зазначає, що показання свідків повинні узгоджуватись з іншими доказами у справі, тоді вони можуть бути визнані судом достовірними та достатніми для висновку про винуватість особи в тому чи іншому адміністративному правопорушенні. Цінність свідка полягає в його безпосередньому об`єктивному сприйнятті обставини справи за допомогою органів чуттів і відсутності юридичної зацікавленості у вирішенні справи. І саме з огляду на своє нейтральне становище людина здатна об`єктивно та правильно засвідчити події і факти так, як вони дійсно відбувалися, для можливості уникнення формалізму та зловживання процесуальними правами.

Щодо тверджень сторони захисту про відсутність на відеозаписі нагрудної камери працівника поліції безперервності фіксування дорожньої обстановки, що призвело до втрати доказів по даних дорожньо-транспортних пригодах, суд зазначає наступне.

Згідно з п. 1 розд. І «Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису», затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18 грудня 2018 року № 1026, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України11 січня 2019 року № 28/32999, ця Інструкція регулює застосування органами, підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції автоматичної фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, доступ до відеозаписів працівників поліції та інших осіб, порядок зберігання, видачу та приймання технічних приладів і технічних засобів, а також зберігання, видалення та використання інформації, отриманої з цих приладів.

Відповідно до п. 5 розд. ІІ «Інструкції і з застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису», включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Суд враховує ту обставину, що відеофіксація проводилась фрагментами, однак відеозапис здійснювався при фіксації дій, передбачених ст. 266 та 254, 256 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме: момент пропонування у присутності двох свідків ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`янінням на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «Drager Alcotest 6820» або у закладі охорони здоров`я КНП ХОР «ОНД», його вагання з приводу проходження огляду, момент декількох спроб проходження ОСОБА_1 огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу «Drager Alcotes 6820», момент чому працівники розцінили спробу ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння як відмову від такого огляду. Наявні фрагменти відеозапису достовірно підтверджують однозначність відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності від проходження відповідно огляду. Крім того, відмова водія від проходження огляду підтверджується і письмовими поясненнями свідків, які з урахуванням відеозапису з нагрудної камер працівника поліції, а також виду сп`яніння, ознаки якого встановлено, вважає дані докази допустимими, не зважаючи на твердження сторони захисту. При цьому, жодних обставин, які б спростовували достовірність даних відображених на відеозаписі суду не надано і підстав піддавати сумніву зміст даного відеозапису, суд не вбачає.

Також суд зазначає, що згідно з п. 2 розд. І зазначеної Інструкції, застосування працівниками поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, здійснюється з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення; 2) охорони громадської безпеки та власності; 3) забезпечення безпеки осіб; 4) забезпечення публічної безпеки і порядку.

Стаття 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлює, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Оскільки доказами у справі є будь-які фактичні дані на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи та дана норма не вимагає додаткових вимог щодо підтвердження даних доказів, то суд вважає долучені відеозаписи до матеріалів адміністративної справи належними доказами.

Доводи захисників відносно того, що за відсутності електронного цифрового підпису відеозапис як електронний доказ є недопустимим доказом, судом не можуть бути визнані такими, що свідчать про відсутність підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, оскільки Кодекс України про адміністративні правопорушення не містить вимог щодо обов`язкового скріплення відеозапису як доказу в справі про адміністративне правопорушення, електронним цифровим підписом. Крім того, винуватість ОСОБА_1 підтверджується сукупністю досліджених судом доказів, а не лише даними відеозапису.

Доводи захисників відносно того, що в протоколі про адміністративне правопорушення в якості додатків не зазначений диск з відеозаписом, не можуть бути підставою для закриття провадження у справі, оскільки у протоколі вказано «відео з камер НОМЕР_2 ». Крім того, суд враховує, що захисниками не заперечувалась достовірність інформації, яка зафіксована на відеозаписах.

Оцінюючи інші доводи сторони захисту, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, викладену, зокрема, в рішенні від 18.07.2006 року у справі «Проніна проти України», відповідно до якої хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. "Руїз Торія проти Іспанії" (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, N 303-A, параграф 29).

Відповідно до ст. 33 Кодексу України про адміністративні правопорушення стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Дотримуючись вищевказаних вимог чинного законодавства, враховуючи характер вчиненого правопорушення, ступінь його суспільної небезпеки - дане правопорушення являється грубим порушенням правил дорожнього руху є потенційно небезпечним для суспільства та становить реальну небезпеку учасникам дорожнього руху, загрожує їх життю, здоров`ю, тяжкість ймовірних наслідків, суд дійшов висновку, що достатнім для виправлення ОСОБА_1 та запобігання вчинення нових правопорушень буде призначення адміністративного стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами в межах санкції ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, оскільки саме такий вид адміністративного стягнення досягне мети, визначеної ст. 23 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Положеннями ст. 40-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується судовий збір особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення ставка судового збору встановлюється у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_1 відноситься до осіб, які підлягають звільненню від сплати судового збору, а відтак, з нього слід стягнути судовий збір за ухвалення постанови про накладення адміністративного стягнення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 40-1, 130, 251, 283-285 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та застосувати до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави в розмірі 10 200 (десять тисяч двісті) грн. з одночасним позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в розмірі 420, 40 грн.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня винесення постанови шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Московський районний суд м. Харкова особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Суддя Н.В. Новіченко