Справа № 456/3950/20
Провадження № 3/456/2719/2020
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2020 року Суддя Стрийського міськрайонного суду Львівської області Шрамко Р. Т. , розглянувши матеріали, які надійшли від Стрийського ВПГУНП у Львівській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , водія, проживаючого по АДРЕСА_1 , за ст. 44-3 КУпАП, -

в с т а н о в и в :

З протоколу про адміністративне правопорушення серії АА №199425 від 21.09.2020р. вбачається, що 21.09.2020р. близько 16:56 год. на автодорозі Київ-Чоп 625 км., водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки «Setra S 417» д.н.з. НОМЕР_1 , здійснював перевезення пасажирів в напрямку «Чернівці-Наполі», перебуваючи без засобів індивідуального захисту (захисної маски чи респіратора), чим порушив вимоги п.п. 1, 10 постанови Кабінету Міністрів України № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», із змінами внесеними постановою Кабінету Міністрів № 712 від 12.08.2020р., вчинивши правопорушення, передбачене ст. 44-3 КУпАП.

ОСОБА_1 , в судове засідання не з?явився та не повідомив суд про причини своєї неявки.

Враховуючи, що згідно з ч. 2 ст. 268 КУпАП, присутність особи, яка притягується до амінвідповідальності за ст. 44-3 КУпАП не є обов?язковою, ОСОБА_1 , був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, повідомлявся про час засідання рекомендованим повідомленням, міг надати свої заперечення щодо інкримінованого адміністративного правопорушення, був обізнаний про розгляд справи Стрийським міськрайонним судом, враховуючи стислі строки, встановлені ст.38 КУпАП, відведені для розгляду справ про адміністративні правопорушення та притягнення до адміністративної відповідальності, вважав за можливе розглянути справу за відсутності правопорушника.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення особи, що притягується до адміністративної відповідальності, приходжу до висновку, що в діях ОСОБА_1 , не вбачається складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, виходячи з наступного.

За змістом ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справі про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно вимог ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Положення ст.44-3КУпАП передбачає порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

В статті 1 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» № 1645-ІІІ від 06 квітня 2000 визначено, що санітарно-протиепідемічні правила і норми це нормативно-правові акти (накази, інструкції, правила, положення тощо) центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, вимоги яких спрямовані на запобігання виникненню та поширенню інфекційних хвороб. Карантин - це адміністративні та медико-санітарні заходи, що застосовуються для запобігання поширенню особливо небезпечних інфекційних хвороб.

Згідно ст.29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України. Питання про встановлення карантину порушує перед Кабінетом Міністрів України центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, за поданням головного державного санітарного лікаря України. Рішення про встановлення карантину, а також про його відміну негайно доводиться до відома населення відповідної території через засоби масової інформації.

Відповідно до ст. 41 «Про захист населення від інфекційних хвороб», особи, винні в порушенні законодавства про захист населення від інфекційних хвороб, несуть відповідальність згідно із законами України.

Законом України №530-1Х від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню короновірусної хвороби (COVID-19)» внесені зміни до КУпАП, який доповнено ст. 44-3, наступного змісту: «стаття 44-3. Порушення правил щодо карантину людей. Порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами, - тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від двох до десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян».

Таким чином, адміністративна відповідальність за ст.44-3 КУпАП настає у разі порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Відповідно до ст. 256 КУпАП, в протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Положеннями ст. 280 КУпАП передбачено, що необхідною умовою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є встановлення на підставі належних та допустимих доказів факту вчинення певного діяння такою особою та наявність в діянні цієї особи, що є суб`єктом правопорушення, всіх обов`язкових ознак складу певного адміністративного правопорушення.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

На підтвердження вини ОСОБА_1 , у вчинені вказаного правопорушення надано такі докази як: протокол про адміністративне правопорушення серії АА №199425 від 21.09.2020р.

Слід звернути увагу на той факт, що ст. 44-3 КУпАП є бланкетною, тому серед ознак, які мають бути відображені при викладенні суті даного правопорушення, обов`язковим є наведення конкретного нормативно правового акту, яким встановлюються відповідні правила та яких така особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, не дотрималася, порушивши тим самим законодавчі приписи. Формулювання суті правопорушення не може обмежуватись посиланням на нормативний акт, а повинно містити відомості про вчинене правопорушення згідно з диспозицією ст.44-3КУпАП з конкретизацією суті правопорушення відповідно до вказаного Закону. Тобто, в протоколі має бути посилання на відповідний підпункт та пункт постанови Кабінету Міністрів України.

Згідно з визначенням, наданим у ч.1 ст.1 Закону України «Про автомобільний транспорт» (далі-Закон ) перевезення пасажирів у режимі маршрутного таксі - перевезення пасажирів на міському чи приміському автобусному маршруті загального користування за розкладом руху, в якому визначається час відправлення автобусів з початкового та кінцевого пунктів маршруту з висадкою і посадкою пасажирів чи громадян на їхню вимогу на шляху прямування автобуса в місцях, де це не заборонено правилами дорожнього руху. Також у ст. 1 Закону дано визначення нерегулярних і регулярних пасажирських перевезень. Зокрема,нерегулярні пасажирські перевезення перевезення пасажирів автобусом, замовленим юридичною або фізичною особою з укладанням письмового договору на кожну послугу, в якому визначають маршрут руху, дату та час перевезень, інші умови перевезень та форму оплати послуги, або перевезення за власний кошт. Регулярні пасажирські перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування за умовами, визначеними паспортом маршруту, затвердженим в установленому порядку органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування або уповноваженими органами Договірних Сторін у разі міжнародних перевезень.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закон ліцензія видається на господарську діяльність з надання послуг з перевезення пасажирів і небезпечних вантажів на, зокрема, надання послуг з внутрішніх перевезень пасажирів автобусами.

У ч. 1ст. 1 Закону зазначено, що автобус - транспортний засіб, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення пасажирів з кількістю місць для сидіння більше ніж дев`ять з місцем водія включно.

Перелік документів, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення, встановлений ст. 39 Закону.

Зокрема, згідно з абзацом 3 ч. 4 ст. 39 Закону документи для нерегулярних пасажирських перевезень: для автомобільного перевізника - ліцензія, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України; для водія автобуса - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, договір із замовником транспортних послуг, документ, що засвідчує оплату транспортних послуг, інші документи, передбачені законодавством України.

Суд також вважає за доцільне зауважити, що правила надання послуг пасажирського автомобільного транспорту затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.1997 р. за № 176. Зокрема, розділом ІІ зазначених Правил визначено, що перевезення пасажирів автобусами залежно від режиму їх організації можуть бути: регулярними, регулярними спеціальними та нерегулярними. Відповідно, надано регламентацію здійснення таких перевезень.

Крім того, визначення суб`єкта господарювання наведене у ст. 55 Господарського кодексу України. Зокрема, зі змісту ч.1 ст.55ГК випливає, що суб`єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством. При цьому п. 2 ч.2 ст.55ГК визначено, що суб`єктами господарювання є громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Згідно з ч.1 статті 58ГК суб`єкт господарювання підлягає державній реєстрації як юридична особа чи фізична особа-підприємець у порядку, визначеному законом.

Однак, з наданих до суду матеріалів випливає, що відповідні докази на підтвердження того, що ОСОБА_1 , є суб`єктом господарювання або найманим працівником суб`єкта господарювання, який здійснює пасажирські перевезення автомобільним транспортом, відсутні. Відсутні також відомості про те, що такого у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності без реєстрації було притягнуто до юридичної відповідальності. Також до матеріалів справи не додано реєстраційних документів на транспортний засіб, яким здійснював перевезення пасажирів ОСОБА_1 , з метою встановлення кому належить на праві власності вказаний автобус та з метою встановлення дозволеної кількість місць для сидіння. У зв`язку з цим для суду залишається незрозумілим, який саме спеціальний дозвіл для перевезення пасажирів був відсутній у ОСОБА_1 .

Будь яких інших належних та допустимих доказів у підтвердження вини ОСОБА_1 , зокрема до матеріалів справи про адміністративне правопорушення не долучено.

Пунктом 1 ст. 247 КУпАП передбачено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 7, 173, 247 п. 7 КУпАП, -

постановив:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого 44-3 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Cуддя Р. Т. Шрамко