Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А
І м е н е м У к р а ї н и
10.01.2020 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І. В., розглянувши апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1 ,
постановою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 жовтня 2019 року
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України,
визнаний винним у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП адміністративного правопорушення й на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 22 100 (двадцять дві тисячі сто ) гривень, без конфіскації транспортного засобу марки «Mercedes-Benz», н. з. НОМЕР_1 .
Постановлено стягнути з ОСОБА_1 у дохід держави судовий збір у розмірі 384,20 грн.
Згідно постанови, 16 серпня 2019 року об 11-ій годині 50 хвилин ОСОБА_1 на транспортному засобі марки «Mercedes-Benz», н. з. НОМЕР_1 , надавав послуги з перевезення пасажирів у кількості 9 чоловік за маршрутом «Італія - Україна» без відповідної ліцензії, передбаченої п. 24 ст. 7 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності», чим скоїв передбачене ч. 1 ст. 164 КУпАП адміністративне правопорушення.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує на те, що постанова судді є незаконною. Посилається на те, що суд фактично обмежився протоколом про адміністративне правопорушення, який у свою чергу не містить викладу фактичних обставин передбаченого ст. 164 КУпАП правопорушення. Стверджує, що наявні в матеріалах справи докази не підтверджують його вину в учиненні адміністративного правопорушення, так як не доводять факту здійснення ним підприємницької діяльності, надання послуг з метою отримання прибутку, а також їх систематичності. Вказує на те, що на місці складення протоколу відмовився від надання будь-яких пояснень у зв`язку з тим, що зазначені в протоколі обставини не відповідають дійсності, і з огляду на те, що діючим чинним законодавством не передбачено окреме оскарження протоколу про адміністративне правопорушення, мав сподівання на справедливий та неупереджений розгляд справи за його участі, де б міг надати пояснення та навести свої доводи перед судом, однак, такої можливості суд його позбавив, так як про час та місце розгляду справи не знав і будь-які повідомлення на його адресу не надходили. Разом із тим, зазначає, що зі змісту постанови вбачається, що він нібито перевозив пасажирів у кількості 9 осіб, однак, про жодну з цих осіб у протоколі не зазначено, пояснень від них не відібрано й судом не допитано. Крім того, посилається на те, що мікроавтобусом марки «Mercedes-Benz», н. з. НОМЕР_1 , користувався тимчасово, а всі наявні в ньому 9 осіб є членами його родини та друзями, які разом поверталися з-за кордону, і при цьому, транспортний засіб за своїми технічними характеристиками є легковим автомобілем і будь-яких дозвільних документів (ліцензій) на перевезення членів його родини не вимагається. Тому, стверджує, що ним не надавались послуги з перевезення пасажирів, а тому, в його діях відсутні подія та склад передбаченого ст. 124 КУпАП адміністративного правопорушення. Також зазначає, що оскаржувана постанова не була йому вручена чи надіслана у передбачені ст. 285 КУпАП строки, у зв`язку з чим, він позбавлений можливості оскаржити її в установлений законом строк. Просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді Ужгородського міськрайонного суду від 15.10.2019, - постанову скасувати й закрити провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутності події та складу адміністративного правопорушення.
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані в справі докази, апеляційний суд приходить до висновку про те, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню, а апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Справа про адміністративне правопорушення розглядається за відсутності ОСОБА_1 , неявка якого, з урахуванням положень ч. 6 ст. 294 КУпАП, не перешкоджає її розгляду. При цьому, враховується, що повідомлення про час та місце розгляду справи ОСОБА_1 надіслано відповідно до вимог закону, а також те, що разом із апеляційною скаргою ОСОБА_1 подав заяву про розгляд справи без його участі. 08 січня 2020 року на адресу апеляційного суду надійшла письмова заява від ОСОБА_1 , в якій міститься прохання розглянути справу за відсутності апелянта.
Із оскаржуваної постанови вбачається, що ОСОБА_1 не приймав участь у розгляді справи судом першої інстанції. Із наявного в матеріалах справи супровідного листа (а. с. 13) убачається, що копія оскаржуваної постанови від 15.10.2019 направлена ОСОБА_1 лише 03.12.2019, тобто з порушенням передбаченого ч. 1 ст. 285 КУпАП трьохденного строку для вручення чи направлення судового рішення особі, яка притягується до адміністративної відповідальності. Разом із тим, у матеріалах справи відсутні дані про отримання ОСОБА_1 копії оскаржуваного судового рішення, що в свою чергу не спростовує доводів апеляційної скарги про те, що оскаржувану постанову ОСОБА_1 отримав 10.12.2019.
Зазначені обставини, на переконання апеляційного суду, перешкодили своєчасно подати апеляційну скаргу на постанову, а тому, з метою недопущення порушення права ОСОБА_1 на доступ до правосуддя та захист, причини пропуску строку на апеляційне оскарження судового рішення, визнаються поважними, у зв`язку із чим, клопотання про поновлення строку визнається обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, а строк поновлюється.
Апеляційний суд вважає, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП адміністративного правопорушення підтверджується сукупністю зібраних у справі, досліджених судом першої інстанції та наведених у судовому рішенні доказів.
Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення № 0011103, 16 серпня 2019 року об 11-ій годині 50 хвилин у с. Барвінок ОСОБА_1 на транспортному засобі марки «Mercedes-Benz», н. з. НОМЕР_1 , надавав послуги з перевезення пасажирів у кількості 9 чоловік за маршрутом «Італія - Україна» без одержання ліцензії, передбаченої п. 24 ст. 7 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності», чим порушив вимоги передбачені ч. 1 ст. 164 КУпАП. З указаного протоколу також убачається, що ОСОБА_1 у присутності двох свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмовився від підпису протоколу, отримання його копії та надання будь-яких пояснень (а. с. 1).
З копії направлення на перевірку № 000280 від 12.08.2019 вбачається, що направлення видане працівникам Управління Укртрансбезпеки в Закарпатській області для проведення рейдової перевірки в м. Ужгороді та Ужгородському районі, м. Мукачеві та Мукачівському районі, м. Берегово та Берегівському районі, м. Виноградів та Виноградівському районі, а / д сполученням Київ Чоп 756 км + 800 м, сан. «Карпати» (а. с. 2).
З копій фотокарток вбачається, що на ній зображений автомобіль марки ««Mercedes Benz Sprinter», н. з. НОМЕР_1 , в якому знаходяться водій, пасажири та валізи, і що вказаний автомобіль був зупинений працівниками Укртрансбезпеки (а. с. 3-5).
У ході апеляційного розгляду опитаний як свідок ОСОБА_4 головний спеціаліст ВДК та НзБНТ, пояснив, що у складі групи осіб разом із співробітниками Управління Уктрансбезпеки в Закарпатській області Голиш І.М., ОСОБА_5 та працівниками поліції здійснювали перевірку дотримання особами, що здійснюють пасажирські перевезення, вимог законодавства про зайняття підприємницькою діяльністю у сфері пасажирських перевезень. 16 серпня 2019 року об 11-ій годині 50 хвилин у с. Барвінок Ужгородського району працівниками поліції був зупинений транспортний засіб марки «Mercedes-Benz», н. з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 . Після зупинки ОСОБА_1 дав усні пояснення та надав документи на транспортний засіб. Під час перевірки було встановлено, що ОСОБА_1 надає послуги з перевезення пасажирів за маршрутом «Італія - Україна» без відповідної ліцензії, передбаченої п. 24 ст. 7 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності», про що було складено відповідний протокол. У транспортному засобі перебувало 9 осіб. Відомості в протоколі про адміністративне правопорушення викладені на підставі пояснень ОСОБА_1 . Під час перевірки ОСОБА_1 не вказував на те, що повертається із -за кордону разом із родичами і не оспорював факт надання ним послуг із перевезення пасажирів. При цьому, ОСОБА_1 ознайомився із протоколом, однак відмовився його підписати. Також ОСОБА_4 пояснив, що після повернення ОСОБА_1 свідоцтва про реєстрацію автомобіля, останній сів за кермо й покинув місце правопорушення. Підстав для застосування щодо ОСОБА_1 заходу примусу не було й тому, працівниками Укртрансбезпеки не вживались заходи щодо затримання ОСОБА_1 та керованого ним мікроавтобуса. На місці зупинки керованого ОСОБА_1 транспортного засобу особи, що знаходились у транспортному засобі відмовились надати будь-які пояснення, у тому числі письмово або усно. Також зазначив, що поняті свідки добровільно підтвердили достовірність викладених у протоколі відомостей та факт відмови ОСОБА_1 від підпису протоколу.
Вищенаведені докази, які є належними й допустимими, зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень при їх збиранні в ході розгляду справи апеляційним судом не виявлено, у своїй сукупності підтверджують наявність у діях ОСОБА_1 складу передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП адміністративного правопорушення.
Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які би давали підстави вважати, що головний спеціаліст відділу державного контролю та нагляду за безпекою на транспорті ОСОБА_4 був упереджений при проведенні перевірки та складанні щодо ОСОБА_1 протоколу за ознаками передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП адміністративного правопорушення, що в нього були підстави для фальсифікації протоколу чи обмови ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, і що він зацікавлений у результатах розгляду справи, у підтвердження таких даних у матеріалах справи відсутні які-небудь належні докази й на такі не вказується в апеляційній скарзі.
Тому, апеляційний суд приходить до висновку, що вищевказаний головний спеціаліст Келемен І. Ю. при виконанні своїх функціональних обов`язків діяв у межах наданих йому повноважень.
З апеляційної скарги також вбачається, що ОСОБА_1 не оспорюється факт відмови від підпису протоколу та достовірність викладених у протоколі відомостей щодо факту перевезення ним пасажирів, однак зазначається лише про те, що ОСОБА_1 перевозив членів родини та друзів.
З урахуванням наведеного вище, доводи апеляційної скарги про те, що місцевий суд у підтвердження вини ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення фактично обмежився протоколом про адміністративне правопорушення, який у свою чергу також не містить викладу фактичних обставин правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження та спростовується наявними в матеріалах справи та вищенаведеними доказами, у тому числі, й поясненнями головного спеціаліста ОСОБА_4 ..
При оцінці доводів апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції позбавив права ОСОБА_1 постати перед судом і надати пояснення, однак розглянувши справу за відсутності ОСОБА_1 суд позбавив його права на справедливий та неупереджений розгляд справи, права надати пояснення та навести свої доводи перед судом, та прийнятті судового рішення, апеляційний суд враховує наведене вище і зазначає, що ОСОБА_1 не з`явився на розгляд справи до апеляційного суду, чим позбавив себе можливості надати пояснення. Окрім цього, апеляційний суд зазначає, що ОСОБА_1 , ознайомившись із протоколом про адміністративне правопорушення, мав можливість викласти свої пояснення з обставин правопорушення, у тому числі, вказати у протоколі на невідповідність викладених обставин фактичним обставин правопорушення, протокол за скоєння якого складено.
Із вищенаведених підстав, апеляційний суд відхиляє і доводи апеляційної скарги про те, що наявні в матеріалах справи докази не підтверджують вину ОСОБА_1 в учиненні адміністративного правопорушення, так як не доводять факту здійснення ним підприємницької діяльності, надання послуг з метою отримання прибутку, а також їх систематичності.
Відхиляючи вказані доводи апеляційний суд враховує наступне.
Як убачається зі змісту протоколу та зібраних у справі доказів, ОСОБА_1 надавав послуги з перевезення пасажирів на транспортному засобі марки «Mercedes-Benz», н. з. НОМЕР_1 за маршрутом «Італія Україна», що дає обґрунтовані підстави вважати, що він займався підприємницькою діяльністю.
Відповідно до п. 24 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» діяльність із перевезення пасажирів підлягає ліцензуванню, тобто отримання особою, яка здійснює таку діяльність, відповідної ліцензії.
При цьому, з матеріалів справи вбачається, що, надаючи послуги з перевезення пасажирів, ОСОБА_1 не мав ліцензії, отримання якої є обов`язковим для особи, яка займається перевезеннями пасажирів. Про наявність у ОСОБА_1 відповідної ліцензії не вказується і в апеляційній скарзі.
Адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 164 КУпАП настає за провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання або без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, чи здійснення таких видів господарської діяльності з порушенням умов ліцензування, а так само без одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди).
Зміст вказаної норми свідчить і про те, що адміністративна відповідальність настає й за одноразове надання послуг з перевезення пасажирів без відповідної ліцензії на зайняття таким видом діяльності.
Вищенаведене свідчить про те, що ОСОБА_1 є суб`єктом передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП адміністративного правопорушення.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що мікроавтобусом марки «Mercedes-Benz», н. з. НОМЕР_1 , користувався тимчасово, а всі наявні в ньому 9 осіб є членами його родини та друзями, які разом поверталися з-за кордону, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не підтверджені будь-якими доказами. Відхиляючи вказані доводи, апеляційний суд враховує і те, що до апеляційної скарги не додано будь-яких доказів у підтвердження цих доводів, у тому числі, не вказується на конкретних осіб, які б могли підтвердити ці доводи, зокрема, про те, що особи, яких ОСОБА_1 перевозив, є його родичами та друзями.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що зі змісту постанови вбачається, що він нібито перевозив пасажирів у кількості 9 осіб, однак, про жодну з цих осіб у протоколі не зазначено, пояснень від них не відібрано й судом не допитано, - апеляційний суд відхиляє як такі, що жодним чином не впливають на висновок суду першої інстанції про наявність у діях ОСОБА_1 складу передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП адміністративного правопорушення.
Як такі, що жодним чином не впливають на висновок суду першої інстанції про наявність у діях ОСОБА_1 складу передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП адміністративного правопорушення, апеляційний суд відхиляє і доводи апеляційної скарги про те, що вказаний транспортний засіб за своїми технічними характеристиками є легковим автомобілем і будь-яких дозвільних документів (ліцензій) на перевезення членів його родини не вимагається.
Тому, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що ним не надавались послуги з перевезення пасажирів, а тому, в його діях відсутні подія та склад передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП адміністративного правопорушення, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження і спростовуються наведеним вище.
При оцінці доводів апеляційної скарги враховується і те, що ч. 1 ст. 164 КУпАП є бланкетною нормою права, і її положення відсилають до нормативно-правових актів, якими передбачено порядок одержання ліцензії на можливість провадження підприємницької діяльності.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що на місці складення протоколу він відмовився від надання будь-яких пояснень у зв`язку з тим, що зазначені в протоколі обставини не відповідають дійсності, і з огляду на те, що діючим чинним законодавством не передбачено окреме оскарження протоколу про адміністративне правопорушення, він мав сподівання на справедливий та неупереджений розгляд справи за його участі, де б міг надати пояснення та навести свої доводи перед судом, однак, такої можливості суд його позбавив, так як про час та місце розгляду справи він не знав і будь-які повідомлення на його адресу не надходили, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не спростовують факту вчинення ОСОБА_1 передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП адміністративного правопорушення та не впливають на висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні вказаного правопорушення. При оцінці вказаних доводів, апеляційний суд враховує наявність у матеріалах справи рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, яким підтверджується факт отримання ОСОБА_1 повідомлення про час та місце розгляду судом першої інстанції справи, а також те, що факт розгляду судом справи без участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, відповідно до вимог КУпАП, не є підставою для зміни чи скасування судового рішення.
З урахуванням наведеного вище, апеляційний суд приходить до висновку про те, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є такими, що спрямовані виключно на ухилення його від відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.
За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що суддею місцевого суду ОСОБА_1 обґрунтовано визнаний винним у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП адміністративного правопорушення; що адміністративне стягнення (вид та розмір якого Кябуру не оспорює) накладено на нього в межах санкції вищевказаної статті, у зв`язку із чим, є таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.
На які-небудь інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені.
Тому, на переконання апеляційного суду, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни, а подана ОСОБА_1 апеляційна скарга без задоволення.
При прийнятті рішення враховуються положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що стороною захисту не було надано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, а не з`явившись на розгляд справи, будучи належним чином повідомленим про час та місце її розгляду та подавши заяву про її розгляд без його участі, ОСОБА_1 позбавив себе можливості заявити в ході апеляційного розгляду обґрунтовані клопотання, у тому числі й про виклик свідків, витребування доказів, тощо, а також надати докази, які б підтверджували доводи апеляційної скарги та спростовували висновки суду першої інстанції.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 жовтня 2019 задовольнити.
Апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 лютого 2019 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 164 КУпАП залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Суддя І. В. Стан