Справа № 425/2052/20
Провадження № 33/810/199/20
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2020 року м. Сєвєродонецьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Луганського апеляційного суду Тополюк Є.В., при секретарі Василович Г.Ю. за участю прокурора Сухіна Д.В., правопорушника ОСОБА_1 , його захисників, адвокатів Золотухіної І.В. ,Воронкіна А.Ф. розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку Луганської області апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Рубіжанського міського суду Луганської області від 25 вересня 2020 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене за ч. ч. 1,2 ст. 172-7 КУпАП відносно ОСОБА_1 ,-

В С Т А Н О В И Л А :

Оскаржуваною постановою суду першої інстанції визнано ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП (епізоди №3-8), та, в силу ст. 36 КУпАП, накладено на нього остаточне адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 200 (двохсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) гривень. Провадження по справі про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1,2 ст. 172-7 КУпАП (епізоди №1-2) закрито у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 420 (чотирьохсот двадцяти) гривень 40 (сорока) копійок на користь держави.

Як вбачається з постанови суду до Рубіжанського міського суду Луганської області надійшли матеріали про адміністративні правопорушення у відношенні ОСОБА_1 за ч. ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП, під час розгляду яких судом першої інстанції було встановлено наступне.

Згідно зі ст. 68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України.

Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

В ч. 2 ст. 81 Цивільного Кодексу України визначено, що юридичні особи, залежно від порядку їх створення, поділяються на юридичних осіб приватного права та юридичних осіб публічного права. Юридичні особи публічного права створюються розпорядчим актом Президента України, органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування.

Згідно статуту ДЗ «ЛДМУ» затвердженого наказом Міністра охорони здоров`я України № 5 від 14.01.2015, ДЗ «ЛДМУ» заснований на державній формі власності, підпорядкований Міністерству охорони здоров`я України і є неприбутковою установою, майно університету є державною власністю (п. 1.5); ДЗ «ЛДМУ» є юридичною особою, має відокремлене майно, може від свого імені набувати майнових і особистих немайнових прав і мати обов`язки, бути позивачем і відповідачем, веде самостійний баланс, для ведення бухгалтерського обліку операцій щодо надходжень із Державного бюджету та місцевих бюджетів України, відкриває рахунки в органах Державного казначейства України, має рахунки в установах банків України, у т. ч. валютні, печатку із зображенням Державного Герба України і своєю повного назвою, логотип, штампи, бланки тощо, може мати зареєстрований у встановленому порядку товарний знак, прапор, гімн, та інші необхідні реквізити та атрибути юридичної особи (п. 1.10). Юридична адреса підприємства: Луганська область, м. Рубіжне, вул. Будівельників, б. 32 (п. 1.4).

Таким чином, ДЗ «ЛДМУ» - є юридичною особою публічного права.

Відповідно до наказу про призначення Міністерства охорони здоров`я України № 44-о від 27.04.2015 р. ОСОБА_1 призначено ректором ДЗ «ЛДМУ».

Відповідно до наказу Міністерства охорони здоров`я України № 16-о від 23.04.2020 ОСОБА_1 призначено виконуючим обов`язки ректора ДЗ «ЛДМУ» з 28.04.2020 р..

Відповідно до контракту про призначення ректора ДЗ «ЛДМУ» № 826 від 27.04.2015, ОСОБА_1 призначено на посаду ректора ДЗ «ЛДМУ» на строк з 23.04.2015 по 27.04.2020. Згідно цього контракту ректора ДЗ «ЛДМУ» ОСОБА_1 наділено посадовими повноваженнями здійснювати організаційно - розпорядчі та адміністративно - господарські функції, тобто ОСОБА_1 є посадовою особою юридичної особи публічного права.

В п.п. 5.4 розділу «Права та обов`язки сторін» контракту № 826 від 27.04.2015 про призначення ректора ДЗ «ЛДМУ» ОСОБА_1 , вказано, що керівник має право приймати на роботу та звільняти з роботи працівників вищого навчального закладу, визначати їх функціональні обов`язки, застосовувати до них заходи заохочення та стягнення. Крім того, у п. 3.5 розділу 3 посадової інструкції ректора ДЗ «ЛДМУ», обізнаність з якою ОСОБА_1 засвідчив особистим підписом, ректор ДЗ «ЛДМУ» має право приймати на роботу та звільняти з роботи працівників вищого навчального закладу, застосовувати до них заохочення.

Відповідно до положення про преміювання співробітників ДЗ «ЛДМУ» розмір премії і право на її отримання визначається ректором за поданням проректорів, завідувачів кафедр, керівників структурних підрозділів та за погодженням з профспілковим комітетом. Сума премії граничним розміром не обмежується. Рішення про виплату премії приймаються ректором та оформлюються відповідними наказами.

Ураховуючи викладене, тільки ОСОБА_1 з моменту виконання обов`язків ректора ДЗ «ЛДМУ» мав повноваження приймати на роботу до ДЗ «ЛДМУ», укладати трудові договори з працівниками університету та мав повноваження преміювати працівників університету шляхом видання відповідного наказу..

Також у п.п. 2.22 розділу 2 посадової інструкції ректора ДЗ «ЛДМУ» передбачено, що ОСОБА_1 як ректор, зобов`язаний забезпечувати дотримання вимог антикорупційного законодавства, у п.п. 4.4 розділу 4 цієї ж посадової інструкції зазначено, що ректор несе відповідальність за порушення, зроблені в процесі виконання своєї діяльності, в межах, визначених чинним, адміністративним законодавством України.

Таким чином, перебуваючи на посаді ректора ДЗ «ЛДМУ», ОСОБА_1 відповідно до підпункту «а» пункту 2 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», є суб`єктом, на якого поширюється дія цього Закону.

Відповідно до п. 4 розділу «Права та обов`язки сторін» контракту № 826 від 27.04.2015, вказано, що керівник відповідає перед засновником. У п. 22 розділу «Місцезнаходження сторін та інші відомості» цього ж контракту зазначено, що засновником є Міністерство охорони здоров`я України.

Відповідно до п. 9 Положення про Міністерство охорони здоров`я України затвердженого постановою КМУ від 25.03.2015 № 267, Міністерство охорони здоров`я України очолює Міністр.

Таким чином, ректор ДЗ «ЛДМУ» ОСОБА_1 підпорядковується Міністру охорони здоров`я України.

Враховуючи викладене, про наявність реального конфлікту інтересів ОСОБА_1 зобов`язаний повідомляти безпосереднього керівника - Міністра охорони здоров`я України.

Абзацом 3 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання корупції» визначено, що близькі особи - особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом і мають взаємні права та обов`язки із суб`єктом, зазначеним у частині першій статті 3 цього Закону (крім осіб, взаємні права та обов`язки яких із суб`єктом не мають характеру сімейних), у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі, а також - незалежно від зазначених умов -в тому числі, чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка.

Таким чином, відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання корупції» ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 - є близькими особами.

Згідно п.2 ч.1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» особа зобов`язана повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» особа зобов`язана не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

1-2.

1. ОСОБА_1 , будучи ректором ДЗ «ЛДМУ», перебуваючи у м. Рубіжне, Луганської області, маючи приватний інтерес, діючи в межах повноважень, в порушення пункту 2 частини 1 статті 28 Закону України «Про запобігання корупції», не повідомив не пізніше наступного робочого дня про наявність у нього реального конфлікту інтересів безпосереднього керівника - Міністра охорони здоров`я України з моменту надходження до нього на підпис 31.08.2018 наказу № 433/к щодо призначення ОСОБА_3 на посаду асистента 0,5 ставки кафедри внутрішньої медицини з інфекційними хворобами та епідеміологією, дерматовенерологією ДЗ «ЛДМУ».

2. ОСОБА_1 , будучи ректором ДЗ «ЛДМУ», перебуваючи у м. Рубіжне, Луганської області, маючи приватний інтерес, діючи в межах повноважень, в порушення пункту 3 частини 1 статті 28 Закону України «Про запобігання корупції», вчинив дії та прийняв рішення в умовах реального конфлікту інтересів, а саме підписав 31.08.2018 наказ № 433/к щодо призначення ОСОБА_3 на посаду асистента 0,5 ставки кафедри внутрішньої медицини з інфекційними хворобами та епідеміологією, дерматовенерологією ДЗ «ЛДМУ».

Відповідно до абзацу тринадцятого частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання корупції», частини другої примітки до статті 172-7 КУпАП під реальним конфліктом інтересів слід розуміти суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Згідно з абзацом дванадцятим частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання корупції» приватним інтересом є будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними особами.

За таких обставин у ректора ДЗ «ЛДМУ» ОСОБА_1 виник реальний конфлікт інтересів, а саме суперечність між його приватним інтересом у вигляді прагнення забезпечення роботою та в подальшому призначення на посаду асистента 0,5 ставки кафедри внутрішньої медицини з інфекційними хворобами та епідеміологією, дерматовенерологією ДЗ «ЛДМУ» його близької особи - дочки ОСОБА_3 , з метою отримання нею відповідної до вказаної посади заробітної плати, та його службовими повноваженнями, як ректора ДЗ «ЛДМУ», наявність якого впливає на об`єктивність та неупередженість прийняття рішень.

Дискреційний характер службових повноважень ректора ДЗ «ЛДМУ» при укладанні трудових договорів з працівниками вказаного підприємства, зумовлений можливістю тільки ним приймати остаточне рішення щодо прийняття на роботу до ДЗ «ЛДМУ», що свідчить про наявність впливу вказаної суперечності на об`єктивність прийняття ОСОБА_4 відповідних рішень.

Таким чином, з моменту надходження до ОСОБА_1 , як ректора ДЗ «ЛДМУ», на підпис 31.08.2018 наказу № 433/к щодо призначення ОСОБА_3 на посаду асистента 0,5 ставки кафедри внутрішньої медицини з інфекційними хворобами та епідеміологією, дерматовенерологією ДЗ «ЛДМУ», приватний інтерес ОСОБА_1 в бажанні забезпечити роботою та в подальшому призначити на посаду асистента 0,5 ставки кафедри внутрішньої медицини з інфекційними хворобами та епідеміологією, дерматовенерологією ДЗ «ЛДМУ» свою близьку особу - дочку ОСОБА_3 , з метою отримання нею відповідної до вказаної посади заробітної плати та виконання ним обов`язку ректора ДЗ «ЛДМУ» вступив у суперечність із наданими повноваженнями, які мали виконуватись у публічних інтересах ДЗ «ЛДМУ», а отже, задовольняти інші за змістом потреби, ніж ті, що має ОСОБА_1 .

Ураховуючи викладене, з моменту надходження до ОСОБА_1 , як ректора ДЗ «ЛДМУ» на підпис 31.08.2018 наказу № 433/к щодо призначення ОСОБА_3 на посаду асистента 0,5 ставки кафедри внутрішньої медицини з інфекційними хворобами та епідеміологією, дерматовенерологією ДЗ «ЛДМУ», ОСОБА_1 перебував в умовах реального конфлікту інтересів, який зумовлений тим, що він був змушений шукати баланс між своїм приватним інтересом у вигляді прагнення, у межах правового регулювання, забезпечити роботою та в подальшому призначити на посаду асистента 0,5 ставки кафедри внутрішньої медицини з інфекційними хворобами та епідеміологією, дерматовенерологією свою близьку особу - дочку ОСОБА_3 , з метою отримання нею відповідної до вказаної посади заробітної плати, та необхідністю виконувати надані повноваження в інтересах ДЗ «ЛДМУ».

Оскільки у викладеній ситуації наявні три складові, які з огляду на визначення, наведене в абзаці тринадцятому частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання корупції», частині другій примітки до статті 172-7 КУпАП, характеризують реальний конфлікт інтересів, а саме: приватний інтерес, службові повноваження та суперечність між ними, що впливає на неупередженість прийняття рішень, в діях ОСОБА_1 вбачаються ознаки реального конфлікту інтересів з моменту надходження до нього на підпис 31.08.2018 наказу № 433/к щодо призначення ОСОБА_3 на посаду асистента 0,5 ставки кафедри внутрішньої медицини з інфекційними хворобами та епідеміологією, дерматовенерологією, що дозволило його близькій особі - дочці ОСОБА_3 отримати вищезазначену посаду та відповідну заробітну плату.

Згідно розрахунково-платіжної відомості № 09 за вересень 2018 року, ОСОБА_3 , перебуваючи на посаді асистента 0,5 ставки кафедри внутрішньої медицини з інфекційними хворобами та епідеміологією, дерматовенерологією ДЗ «ЛДМУ» отримала заробітну плату у розмірі 2458 гривень, а також відповідно до розрахунково-платіжної відомості № 10 за жовтень 2018 року ОСОБА_3 отримала заробітну плату в розмірі 23 146 гривень.

Відповідно до листа Департаменту з питань дотримання законодавства про конфлікт інтересів та обмежень щодо запобігання корупції Національного агентства з питань запобігання корупції № 32-02/30579/20 від 09.07.2020 письмові повідомлення про наявність конфлікту інтересів від ректора ДЗ «ЛДМУ» ОСОБА_1 не надходили.

Також ОСОБА_1 про наявність конфлікту інтересів безпосереднього керівника - Міністра охорони здоров`я України не повідомляв.

Таким чином, ректор ДЗ «ЛДМУ» ОСОБА_1 , будучи відповідно до підпункту «а» пункту 2 частини першої статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктом, на якого поширюються дія цього Закону, перебуваючи у м.Рубіжне, Луганської області, діючи в межах своїх повноважень, маючи приватний інтерес, в порушення пункту другого частини першої статті 28 Закону України «Про запобігання корупції», не повідомив не пізніше наступного робочого дня про наявність у нього реального конфлікту інтересів безпосереднього керівника - Міністра охорони здоров`я України з моменту надходження до нього на підпис 31.08.2018 наказу № 433/к щодо призначення ОСОБА_3 на посаду асистента 0,5 ставки кафедри внутрішньої медицини з інфекційними хворобами та епідеміологією, дерматовенерологією ДЗ «ЛДМУ», а також в порушення п. 3 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції», вчинив дії та прийняв рішення в умовах реального конфлікту інтересів, а саме підписав 31.08.2018 наказ № 433/к щодо призначення ОСОБА_3 на посаду асистента 0,5 ставки кафедри внутрішньої медицини з інфекційними хворобами та епідеміологією, дерматовенерологією ДЗ «ЛДМУ»,

3-4.

3. ОСОБА_1 , будучи ректором ДЗ «ЛДМУ», перебуваючи у м. Рубіжне, Луганської області, маючи приватний інтерес, діючи в межах повноважень, в порушення пункту 2 частини 1 статті 28 Закону України «Про запобігання корупції», не повідомив не пізніше наступного робочого дня про наявність у нього реального конфлікту інтересів безпосереднього керівника - Міністра охорони здоров`я України з моменту надходження до нього на підпис 10.10.2018 наказу № 472/к щодо призначення ОСОБА_2 на посаду асистента кафедри акушерства та гінекології 0,5 ставки ДЗ «ЛДМУ».

4. ОСОБА_1 , будучи ректором ДЗ «ЛДМУ», перебуваючи у м.Рубіжне, Луганської області, маючи приватний інтерес, діючи в межах повноважень, в порушення п.3 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції», вчинив дії та прийняв рішення в умовах реального конфлікту інтересів, а саме підписав 10.10.2018 наказ № 472/к щодо призначення ОСОБА_2 на посаду асистента кафедри акушерства та гінекології 0,5 ставки ДЗ «ЛДМУ».

Відповідно до абзацу 13 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції», ч.2 примітки до статті 172-7 КУпАП, під реальним конфліктом інтересів слід розуміти суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Згідно з абзацом 12 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» приватним інтересом є будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними особами.

За таких обставин, у ректора ДЗ «ЛДМУ» ОСОБА_1 виник реальний конфлікт інтересів, а саме суперечність між його приватним інтересом в вигляді прагнення забезпечення роботою та в подальшому призначення на посаду асистента кафедри акушерства та гінекології 0,5 ставки ДЗ «ЛДМУ» його близької особи - дружини ОСОБА_2 , з метою отримання нею відповідної до вказаної посади заробітної плати, та його службовими повноваженнями, як ректора ДЗ «ЛДМУ», наявність якого впливає на об`єктивність та неупередженість прийняття рішень.

Дискреційний характер службових повноважень ректора ДЗ «ЛДМУ» при укладанні трудових договорів з працівниками вказаного підприємства, зумовлений можливістю тільки ним приймати остаточне рішення щодо прийняття на роботу до ДЗ «ЛДМУ», що свідчить про наявність впливу вказаної суперечності на об`єктивність прийняття ОСОБА_4 відповідних рішень.

Таким чином, з моменту надходження до ОСОБА_1 , як ректора ДЗ «ЛДМУ», на підпис 10.10.2018 наказу № 472/к щодо призначення ОСОБА_2 на посаду асистента кафедри акушерства та гінекології 0,5 ставки ДЗ «ЛДМУ», приватний інтерес ОСОБА_1 в бажанні забезпечити роботою та в подальшому призначити на посаду асистента кафедри акушерства та гінекології 0,5 ставки ДЗ «ЛДМУ» свою близьку особу - дружину ОСОБА_2 , з метою отримання нею відповідної до вказаної посади заробітної плати та виконання ним обов`язку ректора ДЗ «ЛДМУ», вступав у суперечність із наданими повноваженнями, які мали виконуватись у публічних інтересах ДЗ «ЛДМУ», а отже, задовольняти інші за змістом потреби, ніж ті, що має ОСОБА_1 .

Враховуючи викладене, з моменту надходження до ОСОБА_1 , як ректора ДЗ «ЛДМУ» на підпис 10.10.2018 наказу № 472/к щодо призначення ОСОБА_2 на посаду асистента кафедри акушерства та гінекології 0,5 ставки ДЗ «ЛДМУ», ОСОБА_1 перебував в умовах реального конфлікту інтересів, який зумовлений тим, що він був змушений шукати баланс між своїм приватним інтересом у вигляді прагнення, у межах правового регулювання, забезпечити роботою та в подальшому призначити на посаду асистента кафедри акушерства та гінекології 0,5 ставки свою близьку особу - дружину ОСОБА_2 , з метою отримання нею відповідної до вказаної посади заробітної плати, та необхідністю виконувати надані повноваження в інтересах ДЗ «ЛДМУ».

Оскільки в викладеній ситуації наявні три складові, які з огляду на визначення, наведене в абзаці тринадцятому частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання корупції», ч. 2 примітки до ст. 172-7 КУпАП, характеризують реальний конфлікт інтересів, а саме: приватний інтерес, службові повноваження та суперечність між ними, що впливає на неупередженість прийняття рішень, в діях ОСОБА_1 вбачаються ознаки реального конфлікту інтересів з моменту надходження до нього на підпис 10.10.2018 наказу № 472/к щодо призначення ОСОБА_2 на посаду асистента кафедри акушерства та гінекології, що дозволило його близькій особі - дружині ОСОБА_2 отримати вищезазначену посаду та відповідну заробітну плату.

Згідно розрахунково-платіжної відомості № 10 за жовтень 2018 року, ОСОБА_2 , перебуваючи на посаді асистента кафедри акушерства та гінекології 0,5 ставки ДЗ «ЛДМУ» отримала заробітну плату в розмірі 3 340 гривень, а також: відповідно до розрахунково-платіжної відомості № 11 за листопад 2018 року - 7 512 гривень; № 12 за грудень 2018 року - 16 945 гривень; № 01 за січень 2019 року - 7 767 гривень; № 02 за лютий 2019 року - 12 854 гривень; № 03 за березень 2019 року - 13 671 гривень.

Відповідно до листа Департаменту з питань дотримання законодавства про конфлікт інтересів та обмежень щодо запобігання корупції Національного агентства з питань запобігання корупції № 32-02/30579/20 від 09.07.2020 письмові повідомлення про наявність конфлікту інтересів від ректора ДЗ «ЛДМУ» ОСОБА_1 не надходили.

Також встановлено, що ОСОБА_1 про наявність конфлікту інтересів безпосереднього керівника - Міністра охорони здоров`я України не повідомляв.

Таким чином, ОСОБА_1 , будучи ректором ДЗ «ЛДМУ» та відповідно до підпункту «а» пункту 2 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктом, на якого поширюється дія цього Закону, перебуваючи у м.Рубіжне, Луганської області, маючи приватний інтерес, діючи в межах повноважень, в порушення пункту 2 частини 1 статті 28 Закону України «Про запобігання корупції», не повідомив не пізніше наступного робочого дня про наявність у нього реального конфлікту інтересів безпосереднього керівника - Міністра охорони здоров`я України з моменту надходження до нього на підпис 10.10.2018 наказу № 472/к щодо призначення ОСОБА_2 на посаду асистента кафедри акушерства та гінекології 0,5 ставки ДЗ «ЛДМУ» №1), а також в порушення п. 3 ч.1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» вчинив дії та прийняв рішення в умовах реального конфлікту інтересів, а саме підписав 10.10.2018 наказ № 472/к щодо призначення ОСОБА_2 на посаду асистента кафедри акушерства та гінекології 0,5 ставки ДЗ «ЛДМУ».

5-6.

5. ОСОБА_1 , будучи ректором ДЗ «ЛДМУ» та відповідно до підпункту «а» пункту 2 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктом, на якого поширюється дія цього Закону, перебуваючи у м. Рубіжне, Луганської області, маючи приватний інтерес, діючи в межах повноважень, в порушення пункту 2 частини 1 статті 28 Закону України «Про запобігання корупції», не повідомив не пізніше наступного робочого дня про наявність у нього реального конфлікту інтересів безпосереднього керівника - Міністра охорони здоров`я України з моменту надходження до нього на підпис 17.12.2018 наказу № 02/40 про виплату премії працівникам ДЗ «ЛДМУ», де серед інших премійовано його близьку особу - дружину ОСОБА_2 на суму 5000 гривень.

6. ОСОБА_1 , будучи ректором ДЗ «ЛДМУ» та відповідно до підпункту «а» пункту 2 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктом на якого поширюється дія цього Закону, перебуваючи у м. Рубіжне, Луганської області, маючи приватний інтерес, діючи в межах повноважень, в порушення пункту 3 частини 1 статті 28 Закону №1700-VII, вчинив дії та прийняв рішення в умовах реального конфлікту інтересів, а саме підписав 17.12.2018 наказ № 02/40 про виплату премії працівникам ДЗ «ЛДМУ», де серед інших премійовано його близьку особу - дружину ОСОБА_2 на суму 5000 гривень.

Відповідно до абзацу 13 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції», ч.2 примітки до статті 172-7 КУпАП, під реальним конфліктом інтересів слід розуміти суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Згідно з абзацом 12 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» приватним інтересом є будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними особами.

За таких обставин у ректора ДЗ «ЛДМУ» ОСОБА_1 виникла суперечність між його приватним інтересом та його службовими повноваженнями, яка полягала у тому, що тільки він маючи реальну можливість визначати розмір премії та право на її отримання своїй близькій особі - дружині ОСОБА_2 , виконуючи обов`язки ректора ДЗ «ЛДМУ», мав бути об`єктивним у питанні забезпечення ефективності використання коштів, передбачених для виплати премій працівникам.

Дискреційний характер службових повноважень ректора ДЗ «ЛДМУ» при укладанні трудових договорів з працівниками вказаного підприємства, зумовлений можливістю тільки ним приймати остаточне рішення щодо прийняття на роботу до ДЗ «ЛДМУ», що свідчить про наявність впливу вказаної суперечності на об`єктивність прийняття ОСОБА_4 відповідних рішень.

Таким чином, при підписанні 17.12.2018 наказу № 02/40 про виплату премій працівникам ДЗ «ЛДМУ», яким серед інших премійовано на суму 5000 грн. асистента кафедри акушерства та гінекології ОСОБА_2 , приватний інтерес ОСОБА_1 полягав в бажанні сприяти отриманню його близькою особою - дружиною ОСОБА_2 збільшеного доходу та виконання обов`язку ректора ДЗ «ЛДМУ» вступав у суперечність із наданими повноваженнями, які мали виконуватись у публічних інтересах ДЗ «ЛДМУ», а отже, задовольняти інші за змістом потреби, ніж ті, що має ОСОБА_1 .

Ураховуючи викладене, при підписанні 17.12.2018 наказу № 02/40 про виплату премії працівникам, яким серед інших премійовано на суму 5000 грн. асистентку кафедри акушерства та гінекології ОСОБА_2 , яка є його близькою особою, ОСОБА_1 перебував в умовах реального конфлікту інтересів, який зумовлений тим, що він був змушений шукати баланс між своїм приватним інтересом у вигляді прагнення, у межах правового регулювання, сприяти отриманню збільшеного доходу його близькою особою - дружиною ОСОБА_2 замість того що би вжити заходів щодо запобігання та врегулювати конфлікту інтересів передбачених ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції».

Оскільки у викладеній ситуації наявні три складові, які з огляду на визначення, наведене в абзаці тринадцятому частини першої статті 1 Закону, частині другій примітки до статті 172-7 Кодексу, характеризують реальний конфлікт інтересів, а саме: приватний інтерес, службові повноваження та суперечність між ними, що впливає на неупередженість прийняття рішень, в діях ОСОБА_1 вбачаються ознаки реального конфлікту інтересів при підписанні 17.12.2018 наказу № 02/40 про виплату премії працівникам ДЗ «ЛДМУ», яким серед інших премійовано асистентку кафедри акушерства та гінекології ОСОБА_2 , що дозволило отримати останній збільшений дохід на суму 5000 грн.

Згідно розрахунково-платіжної відомості № 12 за грудень 2018 року асистентка кафедри акушерства та гінекології ОСОБА_2 отримала додатковий дохід у вигляді премії у сумі 5000 гривень.

Відповідно до листа Департаменту з питань дотримання законодавства про конфлікт інтересів та обмежень щодо запобігання корупції Національного агентства з питань запобігання корупції № 32-02/30579/20 від 09.07.2020 письмові повідомлення про наявність конфлікту інтересів від ректора ДЗ «ЛДМУ» ОСОБА_1 не надходили.

Також встановлено, що ОСОБА_1 про наявність конфлікту інтересів безпосереднього керівника - Міністра охорони здоров`я України не повідомляв.

Таким чином, ректор ДЗ «ЛДМУ» ОСОБА_1 , будучи відповідно до підпункту «а» пункту 2 частини першої статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктом, на якого поширюються дія цього Закону, перебуваючи у м. Рубіжне, Луганської області, діючи в межах своїх повноважень, маючи приватний інтерес, в порушення пункту другого частини першої статті 28 Закону України «Про запобігання корупції», не повідомив не пізніше наступного робочого дня про наявність у нього реального конфлікту інтересів безпосереднього керівника - Міністра охорони здоров`я України з моменту надходження до нього на підпис 17.12.2018 наказу № 02/40 про виплату премії працівникам ДЗ «ЛДМУ», де серед інших премійовано ОСОБА_2 , а також в порушенні п.3 ч.1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» вчини дії та прийняв рішення в умовах реального конфлікту інтересів, а саме підписав 17.12.2018 р. наказ №02/40 про виплату премії працівників ДЗ «ЛДМУ», де серед інших премійовано ОСОБА_2

7-8.

7. ОСОБА_1 , будучи ректором ДЗ «ЛДМУ», перебуваючи у м.Рубіжне, Луганської області, маючи приватний інтерес, діючи в межах повноважень, в порушення п. 2 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції», не повідомив не пізніше наступного робочого дня про наявність у нього реального конфлікту інтересів безпосереднього керівника - Міністра охорони здоров`я України з моменту надходження до нього на підпис 27.02.2019 наказу № 02/10 про виплату премії працівникам ДЗ «ЛДМУ», де серед інших премійовано його близьку особу - дружину ОСОБА_2 на суму 1500 гривень.

8. ОСОБА_1 , будучи ректором ДЗ «ЛДМУ», перебуваючи у м.Рубіжне, Луганської області, маючи приватний інтерес, діючи в межах повноважень, в порушення пункту 3 частини 1 статті 28 Закону України «Про запобігання корупції», вчинив дії та прийняв рішення в умовах реального конфлікту інтересів, а саме підписав 27.02.2019 наказ № 02/10 про виплату премії працівникам ДЗ «ЛДМУ», де серед інших премійовано його близьку особу - дружину ОСОБА_2 на суму 1500 гривень.

Відповідно до абз.13 ч.1 ст. 1 Закону № 1700-VII, частини другої примітки до статті 172-7 КУпАП під реальним конфліктом інтересів слід розуміти суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Згідно з абз.12 ч.1 ст. 1 Закону № 1700-VII приватним інтересом - є будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними особами.

За таких обставин у ректора ДЗ «ЛДМУ» ОСОБА_1 виникла суперечність між його приватним інтересом та його службовими повноваженнями, яка полягала в тому, що тільки він маючи реальну можливість визначати розмір премії та право на її отримання своїй близькій особі - дружині ОСОБА_2 , виконуючи обов`язки ректора ДЗ «ЛДМУ», мав бути об`єктивним у питанні забезпечення ефективності використання коштів, передбачених для виплати премій працівникам.

Дискреційний характер службових повноважень ректора ДЗ «ЛДМУ» при встановленні розміру премій і права на її отримання працівникам ДЗ «ЛДМУ», зумовлений можливістю тільки ним приймати остаточне рішення щодо встановлення премій, їх розміру шляхом оцінки особистого внеску в кожному конкретному випадку, свідчить про наявність впливу вказаної суперечності на об`єктивність прийняття ОСОБА_1 відповідних рішень.

Таким чином, при підписанні 27.02.2019 наказу № 02/10 про виплату премій працівникам ДЗ «ЛДМУ», яким серед інших премійовано на суму 1500 грн. асистента кафедри акушерства та гінекології ОСОБА_2 , приватний інтерес ОСОБА_1 полягав в бажанні сприяти отриманню його близькою особою - дружиною ОСОБА_2 збільшеного доходу та виконання обов`язку ректора ДЗ «ЛДМУ» вступав у суперечність із наданими повноваженнями, які мали виконуватись у публічних інтересах ДЗ «ЛДМУ», а отже, задовольняти інші за змістом потреби, ніж ті, що має ОСОБА_1 .

При підписанні 27.02.2019 наказу № 02/10 про виплату премії працівникам, яким серед інших премійовано на суму 1500 грн. асистентку кафедри акушерства та гінекології ОСОБА_2 яка є його близькою особою, ОСОБА_1 перебував в умовах реального конфлікту інтересів, який зумовлений тим, що він був змушений шукати баланс між своїм приватним інтересом у вигляді прагнення, у межах правового регулювання, сприяти отриманню збільшеного доходу його близькою особою - дружиною ОСОБА_2 замість того, що би вжити заходів щодо запобігання та врегулювати конфлікту інтересів передбачених ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції».

Оскільки у викладеній ситуації наявні три складові, які з огляду на визначення, наведене в абзаці тринадцятому частини першої статті 1 Закону, частині другій примітки до статті 172-7 Кодексу, характеризують реальний конфлікт інтересів, а саме: приватний інтерес, службові повноваження та суперечність між ними, що впливає на неупередженість прийняття рішень, в діях ОСОБА_1 вбачаються ознаки реального конфлікту інтересів при підписанні 27.02.2019 наказу № 02/10 про виплату премії працівникам ДЗ «ЛДМУ», яким серед інших премійовано асистентку кафедри акушерства та гінекології ОСОБА_2 , що дозволило отримати останній збільшений дохід на суму 1500 грн.

Згідно розрахунково-платіжної відомості № 02 за лютий 2019 року асистентка кафедри акушерства та гінекології ОСОБА_2 отримала додатковий дохід у вигляді премії у сумі 1500 гривень.

Відповідно до листа Департаменту з питань дотримання законодавства про конфлікт інтересів та обмежень щодо запобігання корупції Національного агентства з питань запобігання корупції № 32-02/30579/20 від 09.07.2020 письмові повідомлення про наявність конфлікту інтересів від ректора ДЗ «ЛДМУ» ОСОБА_1 не надходили.

Також встановлено, що ОСОБА_1 про наявність конфлікту інтересів безпосереднього керівника - Міністра охорони здоров`я України не повідомляв.

Таким чином, ректор ДЗ «ЛДМУ» ОСОБА_1 , будучи відповідно до п.п. «а» п.2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктом, на якого поширюються дія цього Закону, перебуваючи у м.Рубіжне, Луганської області, діючи в межах своїх повноважень, маючи приватний інтерес, в порушення п. 2 ч.1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції», не повідомив не пізніше наступного робочого дня про наявність у нього реального конфлікту інтересів безпосереднього керівника - Міністра охорони здоров`я України з моменту надходження до нього на підпис 27.02.2019 наказу № 02/10 про виплату премії працівникам ДЗ «ЛДМУ», де серед інших премійовано ОСОБА_2 , а також в порушення п. 3 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції», вчинив дії та прийняв рішення в умовах реального конфлікту інтересів, а саме підписав 27.02.2019 наказ № 02/10 про виплату премії працівникам ДЗ.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову Рубіжанського міського суду Луганської області від 25.09.2020 року по справі № 425/2052/20. Провадження у справі № 425/2052/2020 про адміністративні правопорушення за ч.1, ч.2 ст. 172-7 КУпАП відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративних правопорушень.

ОСОБА_1 вважає вказане судове рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що винесено із суттєвим порушенням норм процесуального та матеріального права, а відтак, постанова від 25.09.2020 року підлягає скасуванню, а справа відносно ОСОБА_1 має бути закрита.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог ОСОБА_1 послався на наступне:

На думку ОСОБА_1 ,суд розглянув 8 протоколів про адміністративні правопорушення в одному провадженні, фактично не вирішивши питання про об`єднання справ, пославшись лише на ч.2 ст.36 КУпАП, що встановлює можливість у разі якщо особа, яка вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), накладати стягнення в межах санкції встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

КУпАП фактично не передбачає процесуальних норм, які регламентують порядок розгляду суддею справ про адміністративні правопорушення і не містить спеціальних норм, що передбачають порядок об`єднання справ про адміністративні правопорушення, які одночасно розглядаються одним і тим же органом.

Вважає, що в даному випадку правомірним і доцільним було б застосування аналогії процесуального закону - за правилами, закріпленими в КПК України, а саме за ч.1 ст.334 КПК України.

Таким чином, суд повинен був винести Ухвалу про об`єднання 8 справ в одне провадження, однак цього зроблено не було, що є грубим порушенням норм процесуального права.

На думку ОСОБА_1 , суд повністю проігнорував позицію сторони захисту, не дав належної правової оцінки порушенням норм процесуального та матеріального права, що були допущені під час складання адміністративних протоколів, а також всупереч чинному законодавству України прийняв додаткові докази та документи як доповнення до протоколів про адміністративні правопорушення.

Вказану позицію обґрунтовує наступними процесуальними порушення по справі:

На його думку, протоколи про адміністративні правопорушення були складені з порушенням вимог ст.254 КУпАП щодо строків їх оформлення та підтвердження повноважень особи, яка їх склала. У зв`язку з цим, протоколи є недопустимими доказами у справі.

У матеріалах справи відсутні посадові обов`язки (посадова інструкція) особи, що склала протоколи - оперуповноваженого 1-го сектору (протидії корупції) УСР в Луганській області ДСР Національної поліції України лейтенанта поліції Виноградова Є.А., а також ст. о/у сектору (протидії корупції) УСР в Луганській області ДСР НП України майора поліції Є. Калачової, рапорт якої є у справі. Матеріали справи містять тільки Витяг з Положення про Управління стратегічних розслідувань в Луганській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України, однак з цього документу не вбачаються посадові обов`язки особи, яка склала протоколи про адміністративні правопорушення. З даного Витягу з Положення неможливо встановити чи входить до повноважень Виноградова Є.А. складати, підписувати протоколи про адміністративні правопорушення. Крім того незрозуміло, якими повноваженнями наділена Є. Калачова , рапорт якої міститься у справі.

Згідно вимог ч.2 ст. 254 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше 24 годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

На його думку, матеріали справи свідчать про те, що особа, яка вчинила правопорушення, тобто ОСОБА_1 була виявлена 14.07.2020 року, про що свідчить сукупність зібраних у справі доказів, доданих до протоколів про адміністративне правопорушення.

Зокрема, письмові пояснення ОСОБА_1 , а також пояснення ДЗ «Луганський державний медичний університет» з додатками документів (рк.№ 1001) були отримані 13.07.2020 року; (справа № 425/2052/20: рк.. 12-19)

Відповідь від НАЗК була отримана 14.07.2020 року (рк. № 1003) (справа № 425/2052/20: рк.. 100);

Інших доказів щодо доведеності вини ОСОБА_1 до протоколів про адміністративні правопорушення не додано.

Таким чином, сукупність доказів, на підставі яких особою, яка склала протоколи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1,ч.2 ст. 172-7 КупАП, зроблено висновок про його винуватість, була сформована станом на 14.07.2020 року у повному обсязі, тобто, саме ця дата є моментом виявлення особи, яка вчинила правопорушення.

За таких умов, відповідно до вимог ч.2 ст.254 КупАП, протоколи про адміністративні правопорушення мали бути складені не пізніше 15.07.2020 року, проте їх було складено тільки 23.07.2020 року, тобто, з порушенням встановленого процесуального строку.

Посилається на аналогічну позицію щодо строків складення протоколу про адміністративне правопорушення, викладеної у Постанові Луганського апеляційного суду від 05.06.2020 р. по справі № 419/639/20 (пров. № 33/810/82/20).

В справах про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 наявний рапорт від 22.07.2020 року ст.о/у 1-го сектору (протидії корупції) УСР в Луганській області ДСР НП України майора поліції Є.Калачової про те, що 16.07.2020 року до МОЗ України був направлений запит вих. № 6790/55/02/2020 про підтвердження або спростування пояснень ОСОБА_1 , а потім в телефонному режимі 22.07.2020 року співробітники УСР в Луганській області контактували з уповноваженою особою сектору з питань запобігання та виявлення корупції МОЗ України ОСОБА_8 з метою отримання відповіді.

ОСОБА_9 вважає, що до цього рапорту слід віднестись критично, оскільки не відомо, у відповідності до яких повноважень діяла Є.Калачова (у справі відсутня її посадова інструкція), а запит не був своєчасно долучений до протоколів про адміністративні правопорушення, а був наданий в якості додаткового доказу до суду лише 17.09.2020 року.

Однак, незважаючи на вищевикладене, суд не погодився з позицією сторони захисту , про що зазначено у постанові суду (абз.8 арк.12 постанови).

З вказаною позицією суду ОСОБА_1 не погоджується, оскільки сукупність доказів, на підставі яких особою, що склала протоколи про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 , зроблено висновок про його винуватість, була сформована станом на 14.07.2020 року у повному обсязі. Рапорт посадової особи, що був складений тільки 23.07.2020 року не є доказом та не може бути датою встановлення особи, що вчинила адміністративні правопорушення.

Звертає увагу Луганського апеляційного суду на те, що суд першої інстанції незаконно, поза процедурою, прийняв до розгляду в суді додаткові документи, які були долучені прокурором до справи під час судового розгляду 17.09.2020 р., проаналізовані судом та використані в якості доказів, а саме:Запит Національної поліції до МОЗ від 16.07.2020 р. вих. № 6790/55/02-2020 про надання інформації;Лист Національної поліції до Начальника управління стратегічних розслідувань у Луганській області від 06.08.2020 р. вих. № 7786/55/02-2020 про направлення матеріалів;Лист МОЗ до Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України від 24.07.2020 р. вих. № 09-06/21281/2-20 на Запит від 16.07.2020 року про надання інформації (отримано Нац.поліцією 30.07.2020);Лист ректора ДЗ «ЛДМУ» ОСОБА_1 від 23.08.2019 р. вих. № 03-11/1112; Протокол № 7 від 25.04.2019 р. засідання постійно діючої комісії із прийняття звітів керівників закладів, установ, організацій, що належать до сфери управління МОЗ України;Наказ ДЗ «ЛДМУ» від 15.07.2020 р. № 436/к про звільнення ОСОБА_3 ;Лист Національної поліції до заступника прокурора Луганської області від 24.07.2020 р. вих. № 3555/55/111/01-2020 про направлення матеріалів;Лист Національної поліції до МОЗ від 31.07.2020 року вих. № 7473/55/02/2020 щодо надання інформації;Лист МОЗ до Департаменту стратегічних розслідувань від 06.08.2020 р. вих. № 09-06/22883/2-20.

Акцентує увагу, що суд посилається на незаконно долучені прокурором додаткові докази у постанові (абз. 3-4 арк. 12 постанови).

На його думку, запит Національної поліції до МОЗ від 16.07.2020 року вих. № 6790/55/02-2020 не був долучений до протоколів про адміністративні правопорушення у передбаченому законом порядку, що може свідчити про фальсифікацію вказаного документу.

Лист МОЗ на вищевказаний запит був отриманий Національною поліцією лише 30.07.2020 року, тому не може бути доказом за протоколами про адміністративні правопорушення, що були складені 23.07.2020 року.

Однак, незважаючи на вищевказані порушення, суд першої інстанції приймає вищевказані документи та використовує їх як докази по справі.

Наголошує, що суд першої інстанції повинен був розглядати справу про адміністративне правопорушення на підставі доказів, які орган, який складав протокол про адміністративне правопорушення долучив до цього протоколу. Долучення прокурором додаткових доказів на підтвердження винуватості особи в ході розгляду справи є недопустимим. Суд не був позбавлений можливості направити протокол на доопрацювання до органу, який склав протокол, якщо вважав би, що наявні у справі документи не дають можливості повно та об`єктивно розглянути справу.

Відповідно до ч. 2 ст. 257 Кодексу України про адміністративні правопорушення: «Протокол про вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, разом з іншими матеріалами у триденний строк з моменту його складення надсилається до місцевого загального суду за місцем вчинення такого правопорушення».

Кодексом України про адміністративні правопорушення не передбачено можливості досилання органом, який склав протокол про адміністративні правопорушення додаткових матеріалів для долучення до справи, тим більше на адресу прокурора з проханням останнього долучити їх до матеріалів справи як було незаконно зроблено при розгляді справи судом першої інстанції.

При провадженні у справах про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 172-4 - 172-9, 172 9-2 цього Кодексу, участь прокурора у розгляді справи судом є обов`язковою.

Вважає,що з даної норми не вбачається повноважень прокурора брати у органу, який склав протокол про адміністративне правопорушення додаткові докази та в подальшому долучати їх до матеріалів справи про адміністративне правопорушення. Оскільки, як уже було зазначено вище, усі докази до протоколу про адміністративне правопорушення збирає та направляє до суду виключно орган, який уповноважений на складання протоколу про адміністративне правопорушення у триденний строк з дня складання протоколу.

Для даної справи, за змістом ст. 6 ч.1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та судової практики Європейського суду з прав людини (зокрема, п. 75, 83, 84 рішення ЄСПЛ від 20 вересня 2016 року «Карелін проти Російської Федерації», п. 56, 64, 65, 66, 67 рішення ЄСПЛ від 06 червня 2018 року у справі «Михайлова проти України» важливим є практичне забезпечення принципу безсторонності суду з дотриманням та реалізацією гарантій для такого провадження.

На думку ОСОБА_9 , зокрема, у даній справі суд повинен був дотриматися принципу презумпції невинуватості особи (в тому числі, у даній справі суд не вправі був збирати нові чи додаткові докази винуватості особи, формулювати чи змінювати обсяг сформульованого проступку тощо), а навпаки повинен був вживати практичних заходів по відправленню правосуддя з дослідженням та подальшою оцінкою оформлених співробітником Департаменту стратегічних розслідувань та поданих суду доказів разом із протоколом.

Посилається на положення ч. 1 ст. 256 КУпАП щодо змісту протоколу про адміністративне правопорушення, а також на Інструкцією з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженою наказом МВС України від 06.11.2015 №1376.

Вказує на те, що у складеному протоколі про адміністративне правопорушення не відображено даних про наявність на утриманні ОСОБА_1 неповнолітніх та/чи непрацездатних осіб та кого саме, не зазначено освіту та сімейний стан.

На його думку, на вищевказані порушення суд не звернув уваги.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення є доказом, на основі якого встановлюється наявність або відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи, ці докази (протоколи) отримано з порушенням визначеного ч.2 ст. 254 КУпАП порядку.

Таким чином,на думку ОСОБА_1 , протоколи мають бути визнані недопустимими доказами, тобто на них не можна посилатись при ухваленні судового рішення.

При цьому, ОСОБА_1 посилається на положеннями ст. 17 Закону України «Про виконання рішення та застосування практики Європейського суду з прав людини» та рішення Європейського суду з прав людини у справі «Коробов проти України» №39598/03 від 21.07.2011 року, рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» щодо дотримання судами стандартів доказування «поза розумним сумнівом»

Щодо порушень норм матеріального права посилається на наступне:

ОСОБА_1 відповідно до Наказу МОЗ України № 44-о від 27.04.2015 р. було призначено ректором Державного закладу «Луганський державний медичний університет» (далі - ЛДМУ).

Відповідно до Наказу МОЗ України № 16-о від 23.04.2020 року ОСОБА_1 призначено виконуючим обов`язки ректора ДЗ «ЛДМУ» з 28.04.2020 р.

Відповідно до контракту про призначення ректора ДЗ «ЛДМУ» № 826 від 27.04.2015 р., ОСОБА_1 призначено на посаду ректора ДЗ «ЛДМУ» на строк з 23.04.2015 р. по 27.04.2020 р.

Згідно цього контракту ОСОБА_1 наділено посадовими повноваженнями здійснювати організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарській функції.

Посилається на положення ч.1 ст.34 ЗУ «Про вищу освіту», відповідно до яких керівник закладу вищої освіти у межах наданих йому повноважень, зокрема, видає накази та розпорядження, дає обов`язкові для виконання всіма учасниками освітнього процесу і структурними підрозділами закладу освіти доручення, є розпорядником майна та коштів.

Відповідно до ч.3 ст. 59 ЗУ «Про вищу освіту», керівник закладу вищої освіти відповідно до законодавства, статуту та колективного договору визначає порядок, встановлює розміри доплат, надбавок, премій, матеріальної допомоги та заохочення педагогічних, науково-педагогічних, наукових та інших працівників закладів вищої освіти.

ОСОБА_2 - дружина ОСОБА_1 , у період з 01.09.2012 року по 31.05.2013 року обіймала посаду асистента кафедри акушерства, гінекології та перинатології в ДЗ «ЛДМУ».

Після звільнення у 2013 році ОСОБА_2. перебувала у м. Луганську. Після початку антитерористичної операції ОСОБА_2. не мала змоги виїхати на підконтрольну Україні територію з метою продовження роботи в університеті.

Відповідно до листа Міністерства освіти і науки України від 08.09.2014 р. № 1/11- 14372 «Про збереження місця роботи педагогічних працівників», на додаток до листа Міністерства соціальної політики України від 08.07.2014 р. № 7302/3/14-14/13 «Про збереження місця роботи працівників, які переміщуються з районів проведення антитерористичної операції або залишаються у таких районах», Міністерство звернуло увагу керівників місцевих органів управління освітою та керівників навчальних закладів на необхідності збереження робочих місць та посад за працівниками, які не виходять на роботу в районах проведення антитерористичної операції.

Тривалий час ДЗ «ЛДМУ» потребував спеціаліста на кафедрі акушерства та гінекології зі знанням англійської мови. Завідувач кафедри акушерства та гінекології ДЗ «ЛДМУ» ОСОБА_11 неодноразово зверталася на адресу ректора університету з питання необхідності залучення до роботи кваліфікованого спеціаліста зі знанням англійської мови з метою недопущення зриву навчального процесу. При цьому ОСОБА_11 просила ректора за можливості прийняти на роботу до ДЗ «Луганський державний медичний університет» на кафедру акушерства та гінекології ОСОБА_2 , оскільки завідувач кафедри знала, що ОСОБА_2 досвідчений спеціаліст з досконалим володінням англійської мови.

10.10.2018 року, виїхавши на підконтрольну Україні територію, ОСОБА_2 зареєструвалася як внутрішньо переміщена особа та звернулася на адресу ректора ДЗ «Луганський державний медичний університет» із заявою про прийняття на посаду асистента кафедри акушерства та гінекології до обрання за конкурсом.

Дана заява містить клопотання завідувача кафедри акушерства та гінекології про необхідність прийняття ОСОБА_2. на роботу до ДЗ «ЛДМУ» на посаду асистента кафедри акушерства та гінекології.

Маючи відповідний кваліфікаційний рівень, який відповідає займаній посаді, а також досвід роботи в державному закладі на аналогічній посаді, досконало володіючи англійською мовою, враховуючи нагальну потребу університету в спеціалісті такого профілю відповідно до Наказу 472/к від 10.10.2018 р. ОСОБА_2. було прийнято на посаду асистента кафедри акушерства та гінекології з 12 жовтня 2018 року до обрання за конкурсом. З урахуванням того, що кафедра потребувала кваліфікованого спеціаліста, з метою недопущення зриву навчального процесу, враховуючи насамперед інтереси студентів, було вирішено прийняти на роботу ОСОБА_2 . Згідно із посадовою інструкцією асистента кафедри акушерства та гінекології асистент кафедри підпорядковується завідувачу кафедри. У прямому підпорядкуванні ректора - ОСОБА_2. ніколи не перебувала.

26.03.2019 р. відповідно до Наказу № 102/к було звільнено ОСОБА_2 з 27.03.2019 року.

На його думку,таким чином, у нього був відсутній будь-який особистий приватний інтерес у працевлаштуванні ОСОБА_2 .

З приводу призначення ОСОБА_3 зазначив про наступне.

29.08.2018 року в.о. завідувача кафедри внутрішньої медицини з інфекційними хворобами, епідеміологією, дерматовенерологією звернулася на адресу ректора ДЗ «ЛДМУ» ОСОБА_1 із службовою запискою № 1/444, в якій просила залучити до роботи на кафедру внутрішньої медицини з інфекційними хворобами, епідеміологією, дерматовенерологією викладача з дерматовенерології у зв`язку з виробничою необхідністю, оскільки на кафедрі відсутній викладач відповідної спеціальності.

30.08.2018 року ОСОБА_3 звернулася із заявою на ім`я ректора ДЗ «ЛДМУ» з проханням прийняти її на посаду асистента кафедри внутрішньої медицини з інфекційними хворобами, епідеміологією, дерматовенерологією.

Зазначена заява містить клопотання в.о. завідувача кафедри внутрішньої медицини з інфекційними хворобами, епідеміологією, дерматовенерологією ОСОБА_13 про необхідність прийняття на роботу ОСОБА_3 , а саме завідувач кафедри у заяві зазначила, що вона клопоче про прийняття на роботу ОСОБА_3 .

На його думку, це в черговий раз підтверджує те, що університет з метою здійснення навчально- виховної роботи у повному обсязі, з метою недопущення зриву навчального процесу мав першочергово на меті з урахуванням інтересів студентів прийняти на роботу професіонала у сфері дерматовенерології - ОСОБА_3 .

Вказує, що, враховуючи виробничу необхідність, оскільки фактично під загрозою був зрив навчального процесу через відсутність викладача з дерматовенерології в університеті, на роботу до ДЗ «ЛДМУ» на посаду асистента кафедри внутрішньої медицини з інфекційними хворобами, епідеміологією, дерматовенерологією була прийнята ОСОБА_3 з 03.09.2018 року відповідно до Наказу № 433/к від 31.08.2018 р.

Звертає увагу, що відповідно до посадової інструкції ОСОБА_3 безпосередньо підпорядкована завідувачу кафедри. ОСОБА_3 у прямому підпорядкуванні ректора ніколи не перебувала.

З 13 лютого 2019 року ОСОБА_3 перебувала у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

17 липня 2020 року відповідно до Наказу № 436/к ОСОБА_3 була звільнена за власним бажанням у зв`язку із переїздом на нове місце проживання.

Зауважує, що на момент прийняття на роботу ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . Закон України «Про запобігання корупції» містив наступні норми щодо обмеження спільної роботи близьких осіб.

А саме ст. 27 Закону передбачала: «Особи, зазначені у підпунктах "а". "в"-"з" пункту 1 частини першої статті 3 цього Закону, не можуть мати у прямому підпорядкуванні близьких їм осіб або бути прямо підпорядкованими у зв`язку з виконанням повноважень близьким їм особам».

В свою чергу підпункти "а", "в"-"з" пункту 1 частини першої ст. 3 Закону закріплюють перелік осіб, щодо яких існують обмеження спільної роботи близьких осіб.

Вказує, що з наведеного переліку чітко вбачається, що обмеження спільної роботи близьких осіб не поширюється на керівників навчальних закладів. Більше того, як уже було зазначено вище, ані ОСОБА_2 , ані ОСОБА_3 не перебувала у прямому підпорядкуванні у ректора університету, а перебували у підпорядкуванні завідувачів кафедр, на яких вони працювали.

Також посилається на Лист Міністерства освіти і науки України від 07.10.2016 № 1/11-13074, у якому визначено, що особи, зазначені у підпунктах «а», «в» - «з» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» від 14.10.2014 № 1700-VII, не можуть мати у прямому підпорядкуванні близьких їм осіб або бути прямо підпорядкованими у зв`язку з виконанням повноважень близьким їм особам (ч. 1 ст. 27 Закону № 1700). Це обмеження не поширюється на керівників закладів освіти.

Вказує, що частина 1 статті 28 Закону України «Про запобігання корупції» передбачає наступне:1. Особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані:1) вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів;2) повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно;3) не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів;4) вжити заходів щодо врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів.

До осіб зазначених у пункті 2 частини першої статті 3 Закону відносяться й працівники закладів освіти.

Звертає увагу на відсутність у нього реального конфлікту інтересів під час прийняття на роботу ОСОБА_2. , ОСОБА_3 , мотивуючи тим, що і ОСОБА_2. і ОСОБА_3 були прийняті на роботу з урахуванням термінової виробничої необхідності з метою збереження повноцінного навчального процесу, недопущення порушення прав студентів на отримання належної та кваліфікованої освіти та у прямому підпорядкуванні ректору університету не перебували. Крім того, при прийнятті зазначених осіб на роботу на зазначені посади більше ніхто не претендував.

Щодо виплати премій зазначив про наступне.

16.01.2018 року Міністерство охорони здоров`я України звернулося із листом № 10.2-13/81/1119 на адресу керівників закладів, установ та організацій, що належить до сфери управління МОЗ України «Про встановлення надбавок, надання матеріальної допомоги та преміювання керівників закладів та установ у 2018 році», в якому серед іншого було зазначено наступне:

«З 1 січня 2018 року до закінчення бюджетного періоду 2018 року Міністерство охорони здоров`я України погоджує встановлення за рахунок бюджетних коштів надбавок керівникам установ, закладів та організацій, що перебувають у сфері управління МОЗ України до посадових окладів за високі досягнення у праці, за виконання особливо важливої роботи (на строк її виконання), за складність, напруженість у роботі та преміювання керівників, а також надання матеріальної допомоги у межах наявних коштів на оплату праці».

Аналогічні листи Міністерство охорони здоров`я направляло на адресу керівників закладів, установ та організацій, що належить до сфери управління МОЗ України «Про встановлення надбавок, надання матеріальної допомоги та преміювання керівників закладів та установ у 2019 році № 10.1-13/4256/1284 від 17.01.2019 р. та у 2020 році № 10- 17/1447/2-20 від 20.01.2020 року. Уся інформація про встановлення заохочувальних виплат надавалася до МОЗ України.

Посилається на Витяг з протоколу № 5 кафедральної наради кафедри акушерства і гінекології ДЗ «Луганський державний медичний університет», відповідно до якого 10 грудня 2018 року відбулася кафедральна нарада щодо результатів роботи кафедри акушерства та гінекології в 2018 році. Завідувач кафедри акушерства та гінекології ОСОБА_11 представила результати роботи кафедри за 2018 рік. За результатами роботи кафедра зайняла призове місце в рейтингу серед інших кафедр клінічного профілю ДЗ «Луганський державний медичний університет» й була премійована матеріальною допомогою у розмірі 20 000 грн. у відповідності до вкладу кожного співробітника в роботу кафедри та науково-методичну роботу, матеріальну допомогу запропоновано розподілити наступним чином: Зав. Кафедри - доценту ОСОБА_11 - 6000 грн.;доценту ОСОБА_14 - 5000 грн.; асистенту ОСОБА_15 - 4000 грн.;асистенту ОСОБА_2. - 2000 грн.; ст. лаборанту ОСОБА_16 - 3000 грн.

14.12.2018 року за результатами рейтингових показників роботи кафедр за 2017- 2018 навчальний рік Наказом № 114 від 14.12.2018 року було вирішено нагородити в номінації «Краща клінічна кафедра року»:Дипломом І ступеню за перше місце кафедру акушерства та гінекології; Дипломом III ступеню за третє місце кафедру внутрішньої медицини з інфекційними хворобами та епідеміологією, дерматовенерологією.

17 грудня 2018 року був виданий Наказ № 02/40 про виплату премій в грудні 2018 року з Нагоди Нового року. Даним Наказом визначено виплатити премії співробітникам університету із зазначенням осіб, їх посад та сум премій.

ОСОБА_2 як асистенту кафедри та гінекології було наказано виплатити премію у сумі 5000 грн. (до складу якої входили 2000 грн. за призове місце в рейтингу серед інших кафедр клінічного профілю ДЗ «Луганський державний медичний університет»). Наприклад, на рівнозначній посаді асистента кафедри та гінекології ОСОБА_15 була премійована на 7000 грн.

Вказує, що 27.02.2019 року, керуючись постановою КМУ від 30.08.2002 року № 1298 «Про оплату праці працівників на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери», наказом Міністерства освіти і науки України від 26.09.2005 року № 557 та додатком 6 до колективного договору «Положення про преміювання співробітників ДЗ «Луганський державний медичний університет» було видано Наказ № 02/10 «Про виплату премій» з нагоди свята «8 березня - Міжнародний жіночий день». Відповідно до даного Наказу усім жінкам, у тому числі ОСОБА_2 було наказано виплатити премію у розмірі 1500 грн.

Премії ОСОБА_2. за період її роботи виплачувалися двічі. Премія, яка була виплачена ОСОБА_2. до Міжнародного жіночого дня у 2019 році була рівною із іншими працівниками закладу у розмірі 1500 грн., а премія виплачена за досягнення у роботі у грудні 2018 року у сумі 5000 грн., до складу якої входила премія за те, що кафедра акушерства та гінекології зайняла призове місце у розмірі 2000 грн., була меншою у порівнянні ніж у співробітників кафедри на аналогічній посаді.

Вважає,що усі виплати були проведені з дотриманням вимог чинного законодавства України, у тому числі антикорупційного.

Підсумовуючи викладене,зазначає, що у протоколах про адміністративне правопорушення та матеріалах справи відсутні належні та достатні докази наявності факту реального впливу суперечності між приватним та службовим чи представницьким інтересом ОСОБА_1 на об`єктивність або неупередженість прийнятих рішень щодо працевлаштування ОСОБА_2. , ОСОБА_3 та преміювання ОСОБА_2 .

На його думку, фактичні обставини навпаки підтверджують, що в даному випадку особистий інтерес не міг вплинути на об`єктивність прийнятих ОСОБА_1 рішень, а саме наказів про працевлаштування та преміювання, оскільки ОСОБА_1 видавав накази про преміювання багатьох працівників (Наказ № 02/40 від 17.12.2018 року премійовано 236 працівників, погоджено з профспілковою організацією, Наказ № 02/10 від 27.02.2019 року премійовано 160 працівників-жінок), а не лише одну ОСОБА_2 .

Вважає,що працевлаштування ОСОБА_2. та ОСОБА_3 повністю відповідали нагальній потребі ВУЗу у кваліфікованих кадрах та забезпечення належної організації учбового процесу.

Стверджує, що за таких обставин відсутня сукупність, передбачених Законом, підстав для висновку про наявність реального конфлікту інтересів при виданні ОСОБА_1 наказів про працевлаштування ОСОБА_2. , ОСОБА_3 та преміювання у числі інших своєї дружини ОСОБА_2. , що в свою чергу свідчить про відсутність події адміністративних правопорушень, передбачених ч.1,ч.2 ст. 172-7 КУпАП.

Наголошує на тому, що вищевказана позиція також підтверджується судовою практикою з питання виплати премій та приводить судові рішення місцевих суддів загальної юрисдикції.

Звертає увагу, що він не мав реального конфлікту інтересів та не вважав, що ці дії вчиняються в умовах реального конфлікту інтересів, що виключає наявність у нього умислу на вчинення дій, передбачених ч.1, ч.2 ст. 172-7 КУпАП й що, в свою чергу свідчить про відсутність у його діях складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.1, ч.2 ст. 172-7 КУпАП.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисників Золотухіної І.В. та Воронкіна А.Ф., які підтримали апеляційну скаргу та вважали, що оскаржувана постанова Рубіжанського міського суду Луганської області не відповідає вимогам закону, просили постанову суду скасувати, а провадження по справі закрити, заперечення прокурора, який просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, оскільки рішення суду є законним та обґрунтованим,та рішення КСУ жодним чином не зачепило рішення суду першої інстанції,процесуальні порушення відсутні, протоколи складені уповноваженими на це особами, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, провівши судові дебати, суд апеляційної інстанції приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, вирішити завдання провадження в справах про адміністративне правопорушення в точній відповідності з законом, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідивши наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Відповідно до вимог ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу у межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

За наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право: залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін; скасувати постанову та закрити провадження у справі; скасувати постанову та прийняти нову постанову; змінити постанову.

Апеляційний суд вважає, що розглянувши справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 суддя першої інстанції на підставі доказів, досліджених в судовому засіданні, дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.ч.1,2 ст.172-7 КУпАП, пославшись не тільки на протоколи про адміністративне правопорушення, а також на доданні до протоколів письмові матеріали, пояснення самого ОСОБА_1 , його захисника Золотухіної І.В. з огляду на таке.

Як вбачається з постанови суду першої інстанції, ОСОБА_1 в суді першої інстанції поясняв, що вину у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП, він не визнає, що не заперечує того, що ним дійсно були прийняті на роботу його дружина та донька, але зроблено це було з метою збереження навчального процесу, адже після виходу університету з м. Луганська та роботи в м. Рубіжне, викладачів не вистачало, у зв`язку з чим він неодноразово надавав об`яви в газетах, але викладачі їхати та працювати до м. Рубіжне, не бажали. Також не заперечує, що підписував накази про преміювання дружини, але крім неї, преміювались також інші працівники «ЛДМУ», розмір премії дружини не був більшим, ніж в інших. Про роботу в університеті доньки та дружини, а також про преміювання дружини Міністра він не повідомляв, оскільки міністр не спілкується з ним безпосередньо, але, що така ситуація склалась, він доводив до відома особу, яка відповідала за антикорупційний напрямок. Крім того зазначив, що повністю підтримує позицію, викладену його захисниками.

У суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 підтримав свої пояснення,надані ним у суді першої інстанції,додатково зазначивши, що він не розуміє,чому за 7 місяців ніхто не вказував йому,що є конфлікт інтересів, а після оголошення конкурсу на посаду ректора вуза -переселенца, у нього знайшли конфлікт інтересів. За період роботи ДЗ « ЛДМУ« змінилося 7 Міністрів охорони здоров`я. Він все робив для того, щоб вуз швидко запрацював у м. Рубіжне. Він звітував про дружину. Доповідав про те,що вуз не має кадрового заповнення на 67 процентів. Вони шукали викладачів різними шляхами.

Захисник Золотухіна І.В. пояснила суду апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 виконував свої обов`язки виключно в інтересах вузу,просить звернути увагу на документи, надані прокурором (а.с.121-136 т.8), оскільки суд порушив процедуру та не мав право долучати ці документи до матеріалів справи. Вважає,що при об`єднанні матеріалів справ про адміністративні правопорушення на місці, суд першої інстанції допустив процесуальні порушення. Повинна бути ухвала про об`єднання матеріалів. Вказує на останнє Рішення КСУ від 27.10.2020 року щодо визнання неконституційною ст.65 Закону України « Про запобігання корупції», яке, вважає, має відношення до справи ОСОБА_1 Посада ректору не підпадає під дію Закону України « Про запобігання корупції», ОСОБА_1 ні є суб`єктом корупційних правопорушень. Ситуація на даний період часу, пов`язана з колізією законів та останнім рішенням КСУ. Головне - у ОСОБА_1 не було конфлікту інтересів, як реального, так і потенційного, Він врятував вуз, а тому діяв в інтересах вузу, коли влаштував близьких рідних в інтересах вузу.

Захисник Воронкін А.Ф. апеляційному суду пояснив, що постанова суду першої інстанції не відповідає вимогам закону. Протокол про адміністративне правопорушення був складений через 9 діб після виявлення корупційного правопорушення. Закон повинен бути один для всіх. Він пам`ятає, як до 2014 року з цього вузу у м. Луганську щорічно виходило 700 фахових лікарів,та навчалося 2500 студентів - іноземців.

З змісту постанови суду першої інстанції вбачається, що наказом Міністерства охорони здоров`я України № 44-о від 27.04.2015 р., доктора медичних наук, професора ОСОБА_1 призначено ректором ДЗ «ЛДМУ» на умовах, визначених контрактом.

Наказом Міністерства охорони здоров`я України № 16-о від 23.04.2020 року ОСОБА_1 27.04.2020 р. звільнено з посади ректора Державного закладу «Луганський державний медичний університет» згідно з п. 2 ч. 1 ст. 26 КЗпП України.

ОСОБА_1 з 28.04.2020 р. призначено виконуючим обов`язки ректора Державного закладу «Луганський державний медичний університет» до призначення ректора в установленому законом порядку.

З матеріалів адміністративного провадження вбачається, що суд першої інстанції правильно встановив, що ОСОБА_1 відповідно до контракту про призначення ректора Державного закладу «Луганський державний медичний університет» № 826 від 27.04.2015, складеного з однієї сторони Міністерства охорони здоров`я України в особі Міністра охорони здоров`я Квіташвілі О. та з іншої сторони гр. ОСОБА_1 , був призначений на посаду ректора ДЗ «ЛДМУ» на строк з 23.04.2015 по 27.04.2020.(а.с.36 т.8)

Згідно цього контракту ректора ДЗ «ЛДМУ» ОСОБА_1 наділено посадовими повноваженнями здійснювати організаційно - розпорядчі та адміністративно - господарські функції, тобто ОСОБА_1 є посадовою особою юридичної особи публічного права.

Суд першої інстанції звернув увагу на те,що відповідно до п. 5.4 розділу «Права та обов`язки сторін» вказаного контракту, передбачено, що керівник має право приймати на роботу та звільняти з роботи працівників вищого навчального закладу, визначати їх функціональні обов`язки, застосовувати до них заходи заохочення та стягнення.

Суд також зазначив у мотивувальній частині свого рішення, що відповідно до Посадової інструкції Ректора ДЗ «ЛДМУ», підписаною ОСОБА_1 , Ректор забезпечує дотримання вимог антикорупційного законодавства (п.2.22); Ректор має право приймати на роботу та звільняти з роботи працівників вищого навчального закладу, визначати їх функціональні обов`язки, застосовувати до них заходи заохочення та стягнення (п.3.5); Ректор несе відповідальність за правопорушення, зроблені в процесі виконання своєї діяльності, в межах, визначених чинним адміністративним, кримінальним і цивільним законодавством України ( п.4.4)(а.с.40 т.8)

Таким чином,суд першої інстанції вірно встановив, що перебуваючи на посаді ректора ДЗ «ЛДМУ», ОСОБА_1 відповідно до підпункту «а» пункту 2 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», є суб`єктом, на якого поширюється дія цього Закону.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання корупції» корупційним правопорушенням є діяння, що містить ознаки корупції, вчинене особою, зазначеною у частині 1 статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Згідно ст. 1727 КУпАП адміністративна відповідальність за цією нормою настає за неповідомлення особою безпосереднього керівника у випадках, передбачених законом, про наявність конфлікту інтересів, що означає суперечність між особистими інтересами особи та її службовими повноваженнями, наявність яких може вплинути на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, а також на вчинення чи не вчинення дій під час виконання наданих їй службових повноважень.

Особисті інтереси суб`єкта відповідальності за корупційне правопорушення можуть бути зумовлені особистими, родинними, дружніми чи будь-якими іншими позаслужбовими стосунками з іншими особами.

Реальний конфлікт інтересів - суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Виходячи з того, що в своєї апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову суду першої інстанції в цілому, його доводи перевіряються судом апеляційної інстанції також в частині законності закриття провадження у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративні правопорушення відносно нього за ч.ч.1,2 ст.172-7 КУпАП за епізодами № 1-2 , які пов`язані з прийняттям на роботу ОСОБА_3 .

Так, суд першої інстанції встановив, а проти цього в суді апеляційної інстанції не заперечували ОСОБА_1 та його захисники, що у період часу 31.08.2018 року ОСОБА_1 підписав наказ № 433/к щодо призначення ОСОБА_3 , яка є його рідною донькою, на посаду асистента 0,5 ставки кафедри внутрішньої медицини з інфекційними хворобами та епідеміологією, дерматовенерологією, починаючи з 03.09.2018 0,5 ставки за спеціальним фондом з окладом згідно штатного розпису 4916,00 грн.

Відповідно до наказу ректора ДЗ «ЛДМУ» ОСОБА_1 № 485/к від 17.10.2018 р. «Про відпустку» ОСОБА_3 - асистенту кафедри внутрішньої медицини з інфекційними хворобами та епідеміологією, дерматовенерологією, надано відпустку по вагітності та пологам з 11.10.2018 р. по 12.02.2019 р..

При цьому суд першої інстанції звернув увагу на службову записку ОСОБА_5 зав. кафедри внутрішньої медицини з інфекційними хворобами та епідеміологією, дерматовенерологією ДЗ «ЛДМУ» на ім`я ректора ДЗ «ЛДМУ» ОСОБА_1 № 1/444 від 29.08.18 р., відповідно до якої, кафедра прохає про залучення до роботи викладача з дерматовенерології у зв`язку з виробничою необхідністю, оскільки на кафедрі відсутній викладач відповідної спеціальності.(а.с.87 т.1)

Суд дослідив заяву ОСОБА_3 від 30.08.2018 про прийняття останньої на посаду 0,5 ставки асистента кафедри внутрішньої медицини з інфекційними хворобами та епідеміологією, дерматовенерологією, яка також містить клопотання в.о. кафедри про прийняття на роботу ОСОБА_3 (а.с.88 т.1)

Окрім того, суд першої інстанції звернув увагу на посадову інструкцію асистента кафедри внутрішньої медицини з інфекційними хворобами та епідеміологією, дерматовенерологією ДЗ «ЛДМУ», відповідно до якої посада асистента належить до категорії науково-педагогічних працівників. Асистент обирається за конкурсом згідно з діючим положенням і призначається на посаду наказом ректора університету на підставі контракту. Працівник безпосередньо підпорядкований завідувачу кафедри, виконує розпорядження інших вищих посадових осіб відповідно до завдань і функцій структурного підрозділу, напряму діяльності тощо, у тому числі й тих, які стосуються взаємозамінності працівників.

Судом першої інстанції було встановлено, що згідно розрахунково-платіжної відомості, а саме: № 09 за вересень 2018 року, ОСОБА_3 , перебуваючи на посаді асистента кафедри внутрішньої медицини з інфекційними хворобами та епідеміологією, дерматовенерологією ДЗ «ЛДМУ» отримала заробітну плату у розмірі 2458 грн., № 10 за жовтень 2018 року - 23146 грн. відповідно.

Також судом першої інстанції було встановлено, та проти цього у суді апеляційної інстанції не заперечували ОСОБА_1 та його захисники, що у період часу 10.10.2018 року ОСОБА_1 підписав наказ ректора ДЗ «ЛДМУ» № 472/к щодо призначення ОСОБА_2 , яка є його дружиною, на посаду асистента кафедри акушерства та гінекології 0,5 ставки за загальним фондом та 0,5 ставки за спеціальним фондом, з окладом згідно штатного розпису 4916,00 грн. з 12.10.2018 р. до обрання за конкурсом.

При цьому суд дослідив письмову заяву ОСОБА_2 від 10.10.2018 р. на ім`я ректора ДЗ «ЛДМУ» ОСОБА_1 про прийняття на посаду асистента кафедри акушерства та гінекології. Дана заява містить клопотання завідувача кафедри акушерства та гінекології про необхідність прийняття ОСОБА_2 на роботу до ДЗ «ЛДМУ» до кафедри акушерства та гінекології. На вказаній заяві стоїть резолюція «До наказу»(а.с.50 т.2)

Також суд дослідив Порядок проведення конкурсу на заміщення вакантних посад науково-педагогічних працівників в ДЗ «ЛДМУ», затвердженого Наказом ректора ДЗ «ЛДМУ» № 40 від 10.05.2017 р., відповідно до якого, з положень П. 2.8. вбачається, що у виняткових випадках ректор університету має право призначити осіб на посади науково-педагогічних працівників за строковим трудовим договором до обрання за конкурсом.

Суд першої інстанції звернув увагу на посадову інструкцію асистента кафедри акушерства та гінекології, затвердженою ректором ДЗ «ЛДМУ» ОСОБА_1 03.01.2017 р., відповідно до якої посада асистента кафедри є виборною. Асистент обирається за конкурсом згідно з діючим Положенням і призначається на посаду наказом ректора університету на підставі контракту.

Судом першої інстанції було встановлено, що згідно розрахунково-платіжної відомості, а саме № 10 за жовтень 2018 року, ОСОБА_2 , перебуваючи на посаді асистента кафедри акушерства та гінекології «ЛДМУ» отримала заробітну плату у розмірі 3 340 грн., № 11 за листопад 2018 року - 7 512 гривень; № 12 за грудень 2018 року - 16 945 гривень; № 01 за січень 2019 року - 7 767 гривень; № 02 за лютий 2019 року - 12 854 гривень; № 03 за березень 2019 року - 13 671 гривень відповідно.

Також судом першої інстанції було встановлено, та проти цього в суді апеляційної інстанції не заперечували ОСОБА_1 та його захисники, що у період часу 17.12.2018 року ректор університету ОСОБА_1 підписав наказ № 02/40 про виплату премії працівникам ДЗ «ЛДМУ», де серед інших премійовано його близьку особу - дружину ОСОБА_2 на суму 5000 гривень.

Судом було встановлено, що згідно розрахунково-платіжної відомості № 12 за грудень 2018 року асистентка кафедри акушерства та гінекології ОСОБА_2 отримала додатковий дохід у вигляді премії у сумі 5000 гривень.

Також судом першої інстанції було встановлено, та проти цього у суді апеляційної інстанції не заперечували ОСОБА_1 та його захисники, що у період часу 27.02.2019 року ректор університету ОСОБА_1 підписав наказ № 02/10 про виплату премії працівникам ДЗ «ЛДМУ», де серед інших премійовано його близьку особу - дружину ОСОБА_2 на суму 1500 гривень.

Суд першої інстанції також встановив, що згідно розрахунково-платіжної відомості № 02 за лютий 2019 року асистентка кафедри акушерства та гінекології ОСОБА_2 отримала додатковий дохід у вигляді премії у сумі 1500 гривень.

Відповідно до довідки від 01.07.2020 р. ОСОБА_2 працювала в ДЗ «ЛДМУ» з 12.10.2018 р. по 27.03.2019 р.(а.с.53 т.2)

Суд першої інстанції звернув увагу на статут ДЗ «ЛДМУ», затвердженим наказом Міністра охорони здоров`я України № 5 від 14.01.2015 р., відповідно до якого: Місцезнаходження Університету: 93012, Луганська область, м. Рубіжне, вул. Будівельників, 32. Університет заснований на державній формі власності, підпорядкований Міністерству охорони здоров`я України і є неприбутковою установою. Майно університету є державною власністю. Університет є юридичною особою, має відокремлене майно, може від свого імені набувати майнових і особистих немайнових прав і мати обов`язки, бути позивачем і відповідачем у суді.

Університет веде самостійний баланс, для ведення бухгалтерського обліку операцій щодо надходжень із Державного бюджету та місцевих бюджетів України, відкриває рахунки в органах Державного казначейства України, має рахунки в установах банків України, у т. ч. валютні, печатку із зображенням Державного Герба України і своєю повною назвою, логотип, штампи, бланки тощо. Може мати зареєстрований у встановленому порядку товарний знак, прапор, гімн, та інші необхідні реквізити та атрибути юридичної особи.

Окрім того, суд першої інстанції звернув увагу на Положення про порядок преміювання співробітників ДЗ «ЛДМУ», відповідно до якого, розмір премії і право на її отримання визначається ректором за поданням проректорів, завідувачів кафедр, керівників структурних підрозділів та за погодженням з профспілковим комітетом. Сума премії граничним розміром не обмежується.

Рішення про виплату премії або матеріальної допомоги співробітникам університету приймаються ректором за погодженням з профспілковим комітетом та оформлюються відповідними наказами.

Мотивуючи прийняте рішення про вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених ч.ч.1,2 ст.172-7 КУпАП суд першої інстанції окрім вищевказаних доказів, послався на інші докази, які підтверджують вину ОСОБА_1 , а саме на :

Лист Національного Агентства з Питань Запобігання Корупції, від 09.07.2020 року, відповідно до якого, згідно даних системи електронного документообігу Національного агентства повідомлення від ректора державного закладу «Луганський державний медичний університет» ОСОБА_1 щодо наявності у нього конфлікту інтересів до Національного агентства не надходили (а.с.62 т.8)

Під час повторного дослідження цього документу у суді апеляційної інстанції,було встановлено, що у вказаному Листі НАЗК Департаменту з питань дотримання законодавства про конфлікт інтересів та обмежень щодо запобігання корупції заступник керівника Департаменту ОСОБА_19 одночасно повідомляє начальника Управління стратегічних розслідувань в Луганської області Департаменту стратегічних розслідувань НП України О.Камишанського про те,що ОСОБА_1 звертався до Національного агентства за роз`ясненнями (вх.№ 07/10921/19 від 19.02.2019) лише щодо можливого конфлікту інтересів у працівників вказаного університету ОСОБА_20 та ОСОБА_21 .

Суд першої інстанції послався як на доказ винуватості ОСОБА_1 , Рапорт ст. о/у 1-го сектору (протидії корупції) УСР в Луганській області ДСР НП України майора поліції Калачової Є., в якому зазначено про проведення перевірки щодо можливого вчинення ОСОБА_22 адміністративних правопорушень, пов`язаних з корупцією за ч.ч.1,2 ст. 172-7 КУпАП - в порушенні вимог Закону України «Про запобігання корупції», не повідомив не пізніше наступного робочого дня про наявність реального конфлікту інтересів безпосереднього керівника - Міністра охорони здоров`я, у зв`язку з чим до Міністерства охорони здоров`я України був спрямований відповідний запит від 16.07.2020. Станом на 22.07.2020 р. відповідь не надійшла, 22.07.2020 о/у був здійснений телефонний дзвінок до уповноваженої особи сектору з питань запобігання та виявлення корупції Міністерства охорони здоров`я України ОСОБА_8 (а.с.75 т.8 )

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 з приводу цього документу вказує на те,що у матеріалах справи відсутні посадові обов`язки (посадова інструкція) особи, яка склала цей рапорт, тобто незрозуміло якими повноваженнями наділена Є.Калачова . У зв`язку з чим, вважає цей доказ недопустимим.

Окрім того, суд першої інстанції послався на Лист МОЗ України (на запит від 16.07.2020 р.), відповідно до якого, повідомлення ОСОБА_1 про реальний чи потенційний конфлікт інтересів у період підписання наказу від 31.08.2018 № 433/к, яким він прийняв на посаду асистента 0,5 ставки кафедри внутрішньої медицини з інфекційними хворобами та епідеміологією, дерматовенерологією свою доньку ОСОБА_3 та з моменту підписання наказу від 10.10.2018 р. № 472/к, яким прийняв на посаду асистента кафедри акушерства та гінекології 0,5 ставки свою дружину ОСОБА_2 до МОЗ України не надходили.(а.с.129-130 т.8)

Також суд першої інстанції звернув увагу на те, що відповідно до Листа ректора ДЗ «ЛДМУ» ОСОБА_1 № 03-11/1112 від 23.08.2019 р., станом на 23.08.2019 р. в ДЗ «ЛДМУ» не виявлено наявність потенційного або реального конфлікту інтересів.

Під час повторного дослідження вказаного документу у суді апеляційної інстанції було встановлено, що вказаний документ був виконаний ОСОБА_23 на ім`я В.о . Міністра охорони здоров`я України Супрун У., та підписаний ректором професором ОСОБА_1 (а.с.136 т.8)

З цього документу також вбачається, що ректор повідомляє В.о. Міністра охорони здоров`я України Супрун У. у зв`язку з тим, що на адресу ДЗ « ЛДМУ» надійшов лист про додаткову перевірку наявності чи відсутності потенційного або реального конфлікту інтересів та вжитих заходах щодо врегулювання конфлікту відповідно до вимог Закону « України « Про запобігання корупції». Окрім того, цей документ свідчить про те,що наказом від 12.04.2019 року № 32 обов`язки « Уповноваженого з антикорупційної діяльності « по реалізації плану заходів ДЗ « ЛДМУ» щодо забезпечення виконання вимог Закону України « Про запобігання корупції» на 2019 рік покладено на юрисконсульта 1 категорії Шпилєвого С.Е . Цим наказом також був затверджений План заходів ДЗ « ЛДМУ» щодо забезпечення виконання вимог Закону України « Про запобігання корупції» на 2019 рік.

Щорічною Декларацією особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування ОСОБА_1 за 2018 р.,2019 р.(а.с.63-66 т.8)

З змісту постанови суду першої інстанції вбачається,що суд не прийняв до уваги документи ( а.с.121-123 т.8), оскільки відповідь отримана на запит Департаментом стратегічних розслідувань Національної поліції України,зроблений 31.07.2020 р., тобто після складання протоколів (23.07.2020р.) та направлення їх до суду для розгляду, мотивуючи тим, що це є порушенням принципі змагальності та принципу забезпечення права на захист.

Суд апеляційної інстанції цілком з цим погоджується.

Твердження ОСОБА_1 про те,що суд не звернув увагу на те,що за своїм змістом протоколи про адміністративні правопорушення, складені щодо нього, не містять повну інформацію,зокрема, щодо його освіти та сімейного стану, як це передбачено Інструкцією з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення від 06.11.2015 року , що є порушенням, а тому протоколи мають бути визнані недопустимими доказами, суд апеляційної інстанції вважає надуманими, оскільки фактично всі протоколи про адміністративне правопорушення, пов`язані з корупцією, мають достатньо повну інформацію як про освіту , так про сімейний стан ОСОБА_1 .

У зв`язку з чим, окремо на це звертати увагу не було необхідності .

В ході апеляційного розгляду було встановлено, що ОСОБА_1 , в порушення ч.1 ст. 28 Закону України "Про запобігання корупції", не вжив заходів щодо недопущення виникнення реального конфлікту інтересів, не повідомив про наявний реальний конфлікт інтересів відповідний орган, під час виконання повноважень, у якому виник конфлікт інтересів, та вчинив дії в умовах реального конфлікту, тобто вчинив діяння, пов`язані з корупцією, а саме - адміністративні правопорушення, передбачені ч.1 та ч.2 ст. 172-7 КУпАП.

Суд апеляційної інстанції вважає,що доводи ОСОБА_1 про те, що судом першої інстанції були допущені норми процесуального права під час розгляду справ про адміністративні правопорушення щодо нього, є безпідставними.

Як вбачається з змісту протоколу судового засідання суду першої інстанції від 17.09.2020 року, головуюча суддя у справі з`ясовувала думку учасників провадження про об`єднання протоколів про адміністративні правопорушення, які надійшли до суду та були передані судді для розгляду. ОСОБА_1 та його захисники Воронкін А.Ф. і Золотухіна І.В., а також прокурор Сухін Д.В. проти цього не заперечували. Головуюча суддя, радячись на місці, ухвалила об`єднати протоколи та слухати їх в одному провадженні.(а.с.179 зворот.т.8)

Таким чином було прийнято судове рішення на місці, яке зафіксовано протоколом судового засідання, що не заборонено законом, а тому суд апеляційної інстанції не вбачає у діях судді процесуальних порушень, які б вплинули на законність та обґрунтованість прийнятого остаточного рішення при накладенні адміністративного стягнення за правилами ст.36 КУпАП.

При цьому суд апеляційної інстанції враховує, що Кодексом України про адміністративні правопорушення взагалі не передбачено ведення протоколів судових засідань, а суд першої інстанції за аналогією з кримінальним процесуальним законом проводив судові засідання за правилами вказаного закону.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається також на порушення вимог ст.254 КУпАП щодо строків оформлення протоколів та підтвердження повноважень особи , яка їх склала.

З змісту постанови суду першої інстанції вбачається, що зазначене було предметом перевірки у суді, та він не погодився з посиланням сторони захисту на порушення ст. 254 КУпАП, а саме щодо строків їх оформлення та відсутності посадових обов`язків особи, яка їх склала, що тягне за собою визнання протоколів недопустимими доказами.

При цьому суд мотивував це тим, що в матеріалах справи - є рапорт від 23.07.2020 р. о/у 1-го сектору (протидії корупції) УСР в Луганській області ДСР НП України Виноградова Є., в якому зазначено, що під час проведення перевірки зібрані докази про адміністративні правопорушення, в ході чого встановлено особу - ОСОБА_1 , який на його думку, вчинив адміністративні правопорушення за ч.1, 2 ст. 172-7 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що сукупність зібраних у справі доказів, доданих до протоколів про адміністративні правопорушення, свідчить про те,що особа, яка вчинила правопорушення, тобто ОСОБА_1 була виявлена 14.07.2020 року.

При цьому він посилається на свої письмові пояснення, а також пояснення ДЗ « ЛДМУ» з додатками документів, які були отримані 13.07.2020 року (а.с. 12-19), відповідь від НАЗК від 14.07.2020 року (а.с. 100), а також на те,що інших доказів щодо доведеності вини ОСОБА_1 до протоколів про адміністративне правопорушення не було додано.

У даному випадку, на думку суду апеляційної інстанції, підставою для складання протоколів про адміністративні правопорушення є рапорт уповноваженої на те особи, яка склала його 22.07.2020 року, оскільки до цього періоду проводилась перевірка отриманих відомостей від ОСОБА_1 та ДЗ « ЛДМУ».

У матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні відомості про те,що у ст. о/у 1-го сектору (протидії корупції) УСР в Луганській області ДСР НП України майора поліції Калачової Є. була можливість раніше до 22.07.2020 року скласти рапорт щодо можливого вчинення ОСОБА_22 адміністративних правопорушень, пов`язаних з корупцією за ч.ч.1,2 ст. 172-7 КУпАП.

ОСОБА_1 та його захисники також не надали таких відомостей суду апеляційної інстанції.

Доводи ОСОБА_1 про те,що до цього рапорту слід віднестись критично, оскільки запит не був своєчасно долучений до протоколів про адміністративне правопорушення, а був наданий в якості додаткового доказу до суду лише 17.09.2020 року, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, оскільки повноваження Калачової Є. перевіряються не тільки за наявністю посадової інструкції, а про дослідження цього рапорту як доказу, як вбачається з змісту протоколу судового засідання від 17.09.2020 року окремо не обговорювалося.

Стороні захисту було надано можливість надати клопотання про закриття провадження разом з матеріалами про судову практику, яка складала з судових рішень інших суддів загальних судів, яку взагалі не зобов`язаний суд першої інстанції досліджувати як докази та приймати до уваги.

У зв`язку з чим суд першої інстанції вірно встановив, що датою виявлення особи є 23.07.2020 р., що узгоджується з вимогами ч.2 ст. 254 КУпАП.

Апеляційний суд вважає,що суд першої інстанції вірно послався на положення ст. 255 КУпАП, якими встановлено, що протоколи за ст. 172-7 КУпАП мають право складати уповноважені на те посадові особи органів внутрішніх справ (Національної поліції), у зв`язку з чим порушень щодо складання протоколів не побачив.

Суд апеляційної інстанції також не встановив порушень щодо складання протоколів про адміністративні правопорушення за с.172-7 КУпАП відносно ОСОБА_1 .

Доречним були посилання суду першої інстанції на те, що згідно з Положенням про Управління стратегічних розслідувань в Луганській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України, Управління має права, передбачені Кримінальним процесуальним кодексом України, Кодексом України про адміністративні правопорушення, законами України «Про Національну поліцію», «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю», «Про запобігання корупції» та іншими актами законодавства України.

Суд першої інстанції не побачив будь-яких інших процесуальних порушень, які б тягли за собою закриття провадження по справі.

Доводи ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції поза процедурою прийняв до розгляду в суді додаткові документи, які були долучені прокурором до справи під час судового розгляду 17.09.2020 року, та використані судом як докази, які знайшли своє відображення у постанові (абз.3-4 арк.12 постанови), суд апеляційної інстанції вважає не об`єктивними.

Очевидно те, що суд першої інстанції у судовому засіданні, зберігаючи принципи змагальності та безпосередності, долучив надані прокурором документи до справи, яке розглядалося за участю ОСОБА_1 , його захисників, та які мали можливість також надати документи, які б спростовували зміст документів, наданих прокурором.

Замість цього, ОСОБА_1 та його захисники лише заважали суду об`єктивно, всебічно та повно розглянути справу.

Твердження ОСОБА_1 про те,що суд першої інстанції повинен був розглянути справу про адміністративне правопорушення на підставі доказів, які були долучені до протоколів про адміністративні правопорушення, а долучення прокурором додаткових доказів на підтвердження винуватості особи в ході розгляду справи є недопустимим, та суд не був позбавлений можливості направити протокол на доопрацювання до органу, який склав протокол, якщо вважав б, що наявні у справі документи не дають можливості повно та об`єктивно розглянути справу, суд апеляційної інстанції не може взяти до уваги, оскільки воно є суперечливим.

Розсуд ОСОБА_1 на предмет того , що у прокурора відсутні повноваження брати у органу, якій склав протокол про адміністративне правопорушення, додаткові докази та в подальшому долучати їх до матеріалів справи, не ґрунтується на законі та є суперечливим у зв`язку з тим, що якщо законом передбачена обов`язкова участь прокурора у розгляді справ, передбачених ст.ст.172-4 - 172-9, 172-9-2 КУпАП, то свої повноваження, передбачені ст.250 КУпАП , прокурор зобов`язаний здійснювати, а не бути стороннім спостерігачем під час розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції у даному випадку не встановив процесуальних порушень суду першої інстанції, оскільки розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється відкрито, на засадах змагальності та рівності громадян.

Думка ОСОБА_22 про те,що суд порушив принцип презумпції невинуватості особи, суд апеляційної інстанції вважає є помилковою.

Суд першої інстанції у постанові фактично повністю виклав зміст клопотання захисника Золотухіної І.В. про закриття провадження по справі у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення у зв`язку з суттєвим порушенням норм процесуального та матеріального права, зміст якого потім був повністю повторений у апеляційній скарзі ОСОБА_1 .

Виходячи з цього, суд апеляційної інстанції вважає,що всі доводи сторони захисту суд першої інстанції перевіряв та надав відповідну оцінку, з якого не погодився ОСОБА_1 .

Очевидно те, що невизнання ОСОБА_1 своєї винуватості в скоєнні даних правопорушень суд першої інстанції оцінив критично, як спосіб захисту, оскільки вважає, що винуватість ОСОБА_1 повністю доводиться наведеними вище доказами.

При цьому зазначений висновок суд першої інстанції мотивував тим, що сам ОСОБА_1 не заперечував того, що дійсно, як ректор, прийняв на роботу ОСОБА_28 , яка є його донькою та дружину ОСОБА_2 , про що є відповідні накази за його підписом, а також ним видавались накази про преміювання ОСОБА_2 , про що Міністра охорони здоров`я України він не повідомляв. Доказів належного повідомлення ОСОБА_1 керівництва про наявність реального конфлікту, матеріали справи, не містять.

Під час апеляційного розгляду справи ОСОБА_1 та його захисники цей висновок суду не спростували.

Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції об`єктивно прийшов до висновку, що в даному випадку наявний реальний конфлікт інтересів, тому ОСОБА_1 повинен був діяти відповідно до вимог Закону України «Про запобігання корупції». Суд вірно погодився з тим, що ОСОБА_1 - є суб`єктом відповідальності за ст. 172-7 КУпАП, на нього поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції» та зазначив, що в наведених вище випадках, ОСОБА_1 діяв в порушенні вимог п.2 та 3 ч.1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції».

Твердження ОСОБА_1 про те,що у нього відсутній будь-який особистий приватний інтерес у працевлаштування ОСОБА_2 ,у зв`язку з тим,що його дружина ніколи не перебувала у прямому підпорядкуванні його, як ректора, суд апеляційної інстанції вважає суперечливим.

Досліджені судом першої інстанції документи, пов`язанні з працевлаштуванням та преміюванням ОСОБА_3 ОСОБА_2 , свідчать про інше, а саме про те,що у ОСОБА_1 був реальний конфлікт інтересів, а саме суперечність між його приватним майновим інтересом , тобто було бажання сприяти працевлаштуванню своїх близьких ( доньки та дружини ), у тому числі з метою поліпшення їх матеріального становища шляхом збільшення кінцевого розміру отриманого ними доходу та його службовими повноваженнями, як ректора ДЗ «ЛДМУ», що реально впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень та вчинення дій під час виконання своїх службових повноважень.

Тобто реальний конфлікт інтересів в даному випадку полягає в тому, що приватний інтерес ОСОБА_1 у вигляді бажання сприяти призначенню на посади саме доньку та дружину, а також поліпшити їх матеріальне становище шляхом збільшення кінцевого розміру отриманих ними доходів (нарахування та виплати премій), реально зіткнувся з його службовими повноваженнями під час підписання ним відповідних наказів .

За таких обставин, ОСОБА_1 повинен був самостійно вжити певні заходи щодо врегулювання реального конфлікту інтересів ,зокрема подати підтверджуючи документи безпосередньому керівнику або звернутися до НАЗК за роз`ясненнями.

На момент виникнення у нього конфлікту інтересів, тобто 31.08.2018 року під час прийняття рішення та підписання наказу щодо працевлаштування доньки ОСОБА_3 , а також 10.10.2018 року під час прийняття рішення та підписання наказу про працевлаштування дружини ОСОБА_2 , 17.12.2018 року під час прийняття рішення та підписання наказу про виплату премії працівникам ДЗ « ЛДМУ», в тому числі близької особі -дружині ОСОБА_2 , 27.02.2019 року під час прийняття рішення та підписання наказу про виплату премії працівникам ДЗ « ЛДМУ», в тому числі близької особі -дружині ОСОБА_2 , безпосереднім керівником ОСОБА_1 була в.о. Міністра охорони здоров`я України Супрун У.(згідно умов контракту)

У зв`язку з чим, саме вона, або уповноваженні на це особи, працівники Міністерства охорони здоров`я України, мали право підписати відповіді на запит про те, що ОСОБА_1 повідомляв або не повідомляв письмово керівництво про наявність у нього реального конфлікту інтересів під час виконання повноважень відповідно до Закону України « Про запобігання корупції».

Виходячи з того, що ОСОБА_1 не вжив заходів щодо недопущення запобігання і врегулювання конфлікту інтересів та невідкладно письмово чи в іншій спосіб не повідомив безпосереднього керівника про наявність реального конфлікту інтересів в службовій діяльності, пов`язаного з виникненням суперечностей між його особистими інтересами та службовими повноваженнями та прийняв рішення в умовах реального конфлікту інтересів і не вжив заходів щодо недопущення виникнення реального конфлікту інтересів, чим порушив вимоги, передбачені п.п.1,2,3 ч.1 ст.28 Закону України « Про запобігання корупції», при викладених у постанові суду першої інстанції та протоколах про адміністративні правопорушення обставинах, висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні ним корупційних адміністративних правопорушень, передбачених ч.ч.1,2 ст.172-7 є обґрунтованими.

У зв`язку з чим, позицію захисту ОСОБА_1 та його захисників щодо відсутності реального конфлікту інтересів та відсутності підпорядкованості, суд апеляційної інстанції оцінює також критично, оскільки наявні суб`єктивні дані, які б свідчили про те,що у ОСОБА_1 був приватний майновий інтерес, зумовлений сімейними стосунками та його службовими повноваженнями,що реально впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень у будь-якому випадку.

Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на Лист Міністерства освіти і науки України від 08.09.2014 року № 1/11-14372 « Про збереження місця роботи педагогічних працівників», та інші документи, які стосуються внутрішньо перемішених осіб, до яких відноситься він та його близькі особи,у даному випадку не можуть бути взяти до уваги судом апеляційної інстанції, оскільки ОСОБА_1 не тільки має статус внутрішньо переміщеної особи, а також має статус посадової особи юридичної особи публічного права, та на нього розповсюджуються всі обмеження, передбачені антикорупційним законодавством України,з яким він погодився під час підписання контракту № 826 від 27.04.2015 року з Міністром охорони здоров`я України Квіташвілі О. строком на 5 років.

З змісту постанови суду першої інстанції вбачається, що суд керувався вимогами ст.ст.252,280,283 КУпАП та прийняв рішення на підставі доказів, долучених до протоколів про адміністративне правопорушення, а також наданих у суді учасниками провадження, які були оцінені суддею за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись Законом України « Про запобігання корупції».

Додержання цих вимог процесуального права суддею першої інстанції повністю забезпечене, оскільки обставини адміністративних правопорушень, у вчиненні яких ОСОБА_1 визнано винним, сформульовані в судовій постанові виходячи з посиланням на зміст не лише на протоколи адміністративних правопорушень, пов`язаних з корупцією, а також на перевірені належним чином інші письмові докази.

Окрім того, суд першої інстанції дотримався вимог ч. 4 ст. 38 КУпАП, відповідно до яких, адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, може бути накладено протягом шести місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення.

Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 цього Кодексу.

Враховуючи зазначені вимоги закону, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що за епізодами № 1-2 необхідно провадження в справі про адміністративні правопорушення за ч.1,2 ст. 172-7 КУпАП закрити у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП, оскільки з моменту вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, 31.08.2018 року, пройшло більше двох років.

Таким чином, слід визнати, що судом першої інстанції було досліджено всі обставини,що стосуються обставин адміністративних правопорушень, пов`язаних з корупцією, а також була надана належна правова оцінка, які спростовують доводи апеляційної скарги, а тому законних підстав для скасування постанови Рубіжанського міського суду Луганської області від 25 вересня 2020 року щодо ОСОБА_1 апеляційний суд не встановив.

На думку апеляційного суду, суддя суду першої інстанції правильно встановив фактичні обставини вчинених ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, пов`язаних з корупцією, та обґрунтовано кваліфікував дії ОСОБА_1 за ч.1 та ч.2 ст. 172-7 КУпАП за епізодами № 3-8 .

Доводи захисників ОСОБА_1. про те, що рішенням Конституційного Суду України від 27.10.2020 року питання щодо притягнення до адміністративної відповідності за адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, таких осіб, як ректора ДЗ « ЛДМУ» ОСОБА_1 змінюється ситуація на даний період часу, так як його посада не підпадає під дію Закону України « Про запобігання корупції», суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, оскільки у вказаному рішенні КСУ жодним чином не зазначено про адміністративні правопорушення, передбачені ч.ч.1,2 ст.172-7 КУпАП. Підставою для звернення народних депутатів до Конституційного Суду України були питання щодо кримінальної відповідальності за декларування завідомо недостовірних відомостей, тобто вчинення злочинів, передбачених ст.366-1 КК України.

Постанова суду першої інстанції є законною, обґрунтованою та достатньо вмотивованою, відповідає вимогам ст.283 КУпАП.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а оскаржену постанову судді суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП , апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Рубіжанського міського суду Луганської області від 25 вересня 2020 року - залишити без задоволення.

Постанову Рубіжанського міського суду Луганської області від 25 вересня 2020 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачені ч.ч.1.2 ст.172-7 КУпАП відносно ОСОБА_1 - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Луга нського апеляційного суду: Є.В. Тополюк