Провадження № 33/801/997/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Вишар І. Ю.
Доповідач: Ковальчук О. В.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2020 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі судді Ковальчука О. В., розглянувши клопотання ОСОБА_1 , подане його захисником адвокатом Заїкою Геннадієм Михайловичем, про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 10 вересня 2020 року у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 10 вересня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шістсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200,00 гривень на користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто в дохід держави 420,40 гривень судового збору.

Не погодившись з цією постановою, 18 вересня 2020 року адвокат Заїка Г. М. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу (а. с. 32-44), яку постановою Вінницького апеляційного суду від 21 жовтня 2020 року повернуто особі, яка її подала у зв`язку з відсутністю у адвоката повноважень на подання апеляційної скарги на постанову суду у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 (а. с. 50).

02 листопада 2020 року адвокат Заїка Г. М. в інтересах ОСОБА_1 повторно подав апеляційну скаргу на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 10 вересня 2020 року, в якій просив поновити строк на її апеляційне оскарження, постанову суду скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку з закінченням строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

В обґрунтування поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження адвокат зазначив, що недолучення до першої апеляційної скарги документів, які підтверджують його повноваження саме в суді апеляційної інстанції сталося у зв`язку з технічною помилкою, оскільки в день направлення апеляційної скарги ним готувались документи в різні судові інстанції, тому новий договір між ним та ОСОБА_1 та ордер адвоката помилково були направлені іншому адресату.

Оцінивши доводи заявленого клопотання, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 10 вересня 2020 року задоволенню не підлягає з огляду на таке.

При розгляді клопотання про поновлення пропущеного строку, апеляційний суд перевіряє тільки поважність причин пропуску строку і не може давати оцінку процесуальним діям та документам по справі або прийнятому судом рішенню.

Порядок оскарження постанови судді у справі про адміністративне правопорушення регулюється ст. 294 КУпАП.

За змістом цієї норми постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Отже, початок відліку строку на апеляційне оскарження постанови суду пов`язаний з моментом прийняття такої постанови.

За змістом ч. 1 ст. 271 КУпАП, захисником у справі про адміністративне правопорушення може бути адвокат, інший фахівець у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи. За дорученням особи, яка його запросила, від її імені захисник має право подавати скарги на рішення органу (посадової особи), який розглядає справу, а також інші права, передбачені законами України.

За приписами ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: договір про надання правової допомоги; довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Повноваження адвоката як захисника або представника в господарському, цивільному, адміністративному судочинстві, кримінальному провадженні, розгляді справ про адміністративні правопорушення, а також як уповноваженого за дорученням у конституційному судочинстві підтверджуються в порядку, встановленому законом. Адвокат зобов`язаний діяти в межах повноважень, наданих йому клієнтом, у тому числі з урахуванням обмежень щодо вчинення окремих процесуальних дій.

Отже, здійснюючи захист особи, ОСОБА_2 , який здобув право на заняття адвокатською діяльністю, повинен був належно виконувати свої професійні обов`язки адвоката, передбачені законом, зокрема шляхом укладення договору про надання правової допомоги ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції, долучивши його до апеляційної скарги, поданої 18 вересня 2020 року.

Водночас, з матеріалів справи вбачається, що адвокат Заїка Г. М. та Гуменюк Д. С. уклали договір про надання правової допомоги у Вінницькому апеляційному суді під час розгляду справи про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП лише 19 вересня 2020 року (а. с. 60-64). Доказів укладення договору про надання правової допомоги між вказаними особами до подачі 18 вересня 2020 року апеляційної скарги на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 10 вересня 2020 року матеріали справи не містять.

Європейський суд з прав людини в рішенні «Рябих проти Росії» зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення.

Європейський суд з прав людини наголошує, що особа, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

У рішенні у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року Європейський суд з прав людини у п. 41 зазначив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є обмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності), коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків.

Крім того, відповідно до правових висновків ЄСПЛ, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення у справі "Перетяка та Шереметьєв проти України" від 21.12.2010, заява №45783/05). Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (пункти 22-23 рішення у справі "Мельник проти України" від 28.03.2006, заява №23436/03).

В свою чергу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (пункт 109 рішення у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" від 07.07.1989).

На підставі викладеного вище, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП перебіг строку апеляційного оскарження пов`язаний саме з датою постановлення постанови, а захисник, який є адвокатом, має належно виконувати свої професійні обов`язки, проте в матеріалах справи відсутні докази укладення договору про надання правової допомоги у суді апеляційної інстанції до подачі 18 вересня 2020 року апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що у поданому клопотанні заявником не наведено жодної об`єктивної обставини, яка б перешкоджала реалізувати своє право на апеляційне оскарження постанови суду в передбачений для цього строк, а вказані в обґрунтування клопотання доводи, не належать до поважних причин пропуску процесуального строку.

За таких обставин, враховуючи, що захисник у справах про адміністративні правопорушення діє від імені особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, адвокат Заїка Г. М. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу після закінчення встановленого законом десятиденного строку на апеляційне оскарження судового рішення, та не навів поважних причин пропуску цього строку, апеляційний суд вважає, що такий строк не може бути поновленим, а апеляційна скарга підлягає поверненню особі, яка її подала.

Керуючись ст. 294 КУпАП, Вінницький апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити ОСОБА_1 в поновленні строку на апеляційне оскарження постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 10 вересня 2020 року у справі про адміністративне правопорушення про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а апеляційну скаргу повернути особі, яка її подала.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О. В. Ковальчук