Справа № 219/8758/20
Провадження № 3/219/3193/2020
ПОСТАНОВА

Іменем України

08 грудня 2020 року Суддя Артемівського міськрайонного суду Донецької області Фролова Н.М., розглянувши матеріал, який надійшов з Відділення ІНФОРМАЦІЯ_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Ізмаїл Одеської області, командира взводу технічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 , старшого сержанта, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч.2 ст.172-10 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

19.09.2020 року близько 07-00 години на території розміщення базового табору 1 механізованого батальйону військової частини (Донецька область, поблизу н.п. Зайцеве), заступник командира 1 механізованого батальйону з озброєння старший лейтенант ОСОБА_2 , у присутності прапорщика ОСОБА_3 та прапорщика ОСОБА_4 , віддав усний наказ старшому сержанту ОСОБА_1 , щоб той сідав у військовий транспортний засіб з метою поїздки до військової комендатури м. Бахмут для складання протоколу про адміністративне правопорушення передбачене ч. 3 ст. 172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Проте сержант ОСОБА_1 до військового транспортного засобу не сів та не виконав законної вимоги офіцера старшого лейтенанта ОСОБА_5 , тим самим відмовився від виконання законних вимог командира (начальника), в умовах особливого періоду.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений. Про причини неявки ОСОБА_1 суд не повідомив, заперечень та заяви про відкладення розгляду справи не надав, передбаченим законом правом на правову допомогу з 22 вересня 2020 року не скористався , телефонограмою попереджений, що у разі неявки розгляд справи буде проведений без його участі.

Враховуючи передбачені ст. 277 КУпАП скорочені строки розгляду справи про адміністративне правопорушення, повідомлення ОСОБА_1 про час і місце розгляду справи, дотримуючись вимог ст. 268 КУпАП, суддя вважає за можливе розглянути справу у відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі "Смірнов проти України", відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Частиною 2 ст. 172-10 КУпАП передбачено, що відмова від виконання законних вимог командира (начальника) - вчинена в умовах особливого періоду, тягне за собою накладення штрафу від ста сорока п`яти до двохсот вісімдесяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арешт з утриманням на гауптвахті на строк від семи до десяти діб.

Згідно ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни.

Положеннями ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби, зокрема: 1) на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять).

Згідно з ч. 10 ст. 1 Закону України «Про оборону України», особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Особливий період діє в Україні від 17 березня 2014 року, після оприлюднення Указу Президента України від 17 березня 2014 року №303/2014 «Про часткову мобілізацію». Президент України, відповідного рішення про переведення державних інституцій на функціонування в умовах мирного часу не приймав. Таким чином, на теперішній час в державі продовжує діяти особливий період.

Положеннями статей 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України визначено, що військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншими законодавством України та додержуватись Конституції та законів України, неухильно виконувати вимоги військових статутів, наказів командирів.

Положеннями статей 28, 29, 30, 31 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України визначено, що єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в: наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця; наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази; забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.

За своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців.

Начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання.

Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою. Начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

При оцінці доказів суд керується принципом «поза розумним сумнівом», а саме, що доведення вини має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Дослідивши матеріали справи, вважаю, що в діях ОСОБА_1 є склад правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-10 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а його вина підтверджена: протоколом про адміністративне правопорушення ДНК2 № 3053 від 21.09.2020 року; письмовими поясненнями ОСОБА_6 від 21.09.2020 року, письмовими поясненнями ОСОБА_7 від 21.09.2020 року, письмовими поясненнями ОСОБА_4 від 21.09.2020 року, копією протоколу ДНК 2 №3022 від 19.09.2020 року складеного відносно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 172-20 ст.172-10 Кодексу України про адміністративні правопорушення, копією акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціального технічного засобу від 18.09.2020 року, відповідно до якого 18.09.2020 року о 21-39 годині ОСОБА_1 має позитивну пробу на стан сп`яніння 0,99%0. Зібрані по справі докази є належними та допустимими та підтверджують факти викладені у протоколі.

Відтак, суд вважає встановленим, що за даних обставин ОСОБА_1 мав реальну можливість належним чином виконати законну вимогу (наказ) командира (начальника) в умовах особливого періоду.

Враховуючи характер скоєного правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини, а також враховуючи обставини вчинення вищевказаного правопорушення, вважаю за необхідне призначити йому стягнення у вигляді штрафу в розмірі, що буде достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним в майбутньому нових правопорушень.

Керуючись статтями 33, 172-10 ч.2, 252, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя,-

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 визнати винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-10 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накласти адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі ста сорока п`яти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 2465 /дві тисячі чотириста шістдесят п`ять /гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в дохід держави судовий збір у розмірі 420 /чотириста двадцять/ грн. 40 копійок.

На постанову до Донецького апеляційного суду через Артемівський міськрайонний суд Донецької області може бути подано апеляцію протягом 10 днів з дня її винесення.

Суддя Н. М.Фролова