Справа № 171/2133/20
ПОСТАНОВА

Іменем України

27 листопада 2020 року м. Апостолове

Суддя Апостолівського районного суду Дніпропетровської області Хоруженко Н.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , працюючої продавцем в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 », проживаючої в АДРЕСА_1 , за ст. 44-3КУпАП,-

встановив:

До Апостолівського районного суду Дніпропетровської області надійшов протокол про адміністративне правопорушення, відповідно до якого 14.11.2020 року громадянка ОСОБА_1 здійснювала продаж тютюнових виробів в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 » , що знаходиться на привокзальній площі м.Апостолове, чим порушила п.15 п.4 Постанови КМУ №641 від 22.07.2020 року, за що передбачена відповідальність ст.44-3 КУпАП.

ОСОБА_1 до суду не з`явилася, надала до суду заяву, згідно якої просила справу розглядати без її участі, вину свою не визнає, оскільки вона є найманим працівником ФОП ОСОБА_2 , працює продавцем у павільйоні на Привокзальній площі у м.Апостолове, на робочому місці під час складання протоколу вона була одягнена в медичну маску та одноразові рукавички. Після кожного зняття засобів індивідуального захисту та перед одягненням чистої маски, одноразових рукавичок вона обробляє руки антисептичним засобом, який знаходиться у торгівельному павільйоні. Крім того, вона періодично обробляє поверхні у павільйоні дезінфікуючим засобом та не обслуговує клієнтів без засобів індивідуального захисту. Крім того, працівники поліції, які складали протокол, не вручили їй примірник протоколу про адміністративне правопорушення і не дали навіть сфотографувати його на мобільний телефон. Своїми діями особа, що складала протокол позбавила її можливості надати свої заперечення щодо правильності його складання згідно зі ст..256 КУпАП.

Суд, дослідивши докази, приходить до висновку, що в матеріалах справи відсутні достатні докази для висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП, з наступних підстав.

Статтею 44-3 КУпАП (в редакції Закону №530-IX від 17 березня 2020 року) передбачено відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

З диспозиції зазначеної статті вбачається, що вона є бланкетною, оскільки не визначає конкретних діянь, за вчинення яких особа має нести відповідальність, а натомість відсилає до норм Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб».

Згідно статті 3 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» Кабінет Міністрів України у сфері захисту населення від інфекційних хвороб: розробляє і здійснює відповідні державні цільові програми; забезпечує фінансування та матеріально-технічне постачання закладів охорони здоров`я, органів державної санітарно-епідеміологічної служби, підприємств, установ та організацій, залучених до проведення заходів і робіт, пов`язаних з ліквідацією епідемій, координує проведення цих заходів і робіт; координує та спрямовує роботу міністерств, інших органів виконавчої влади; укладає міжурядові договори; розробляє та затверджує перелік товарів протиепідемічного призначення, що необхідні для запобігання поширенню епідемій, пандемій, у тому числі поширенню коронавірусної хвороби (COVID-2019); розробляє та затверджує перелік товарів, що мають істотну соціальну значущість; встановлює граничні ціни для оптової та роздрібної торгівлі товарами протиепідемічного призначення, що необхідні для запобігання поширенню епідемій, пандемій, у тому числі поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), та/або товарами, що мають істотну соціальну значущість, з урахуванням постачальницько-збутової надбавки та граничної торговельної (роздрібної) надбавки; встановлює під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, заборону скуповування та перепродажу за цінами, що перевищують встановлені граничні ціни для оптової та роздрібної торгівлі, з урахуванням постачальницько-збутової надбавки та граничної торговельної (роздрібної) надбавки товарів протиепідемічного призначення, що необхідні для запобігання поширенню епідемій, пандемій, та/або товарів, що мають істотну соціальну значущість; вирішує інші питання у межах повноважень, визначених законом.

Згідно частини 1 статті 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України.

Частиною 4 статті 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» визначено, що у рішенні про встановлення карантину зазначаються обставини, що призвели до цього, визначаються межі території карантину, затверджуються необхідні профілактичні, протиепідемічні та інші заходи, їх виконавці та терміни проведення, встановлюються тимчасові обмеження прав фізичних і юридичних осіб та додаткові обов`язки, що покладаються на них, підстави та порядок обов`язкової самоізоляції, перебування особи в обсерваторі (обсервації), госпіталізації до тимчасових закладів охорони здоров`я (спеціалізованих шпиталів). Карантин встановлюється на період, необхідний для ліквідації епідемії чи спалаху особливо небезпечної інфекційної хвороби. На цей період можуть змінюватися режими роботи підприємств, установ, організацій, вноситися інші необхідні зміни щодо умов їх виробничої та іншої діяльності.

Користуючись повноваженнями, наданими Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб» Кабінет Міністрів України видав Постанову від 22 липня 2020 року №641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», якою встановлено з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 1 серпня до 31 грудня 2020 року на території України карантин, продовживши на всій території України дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (Офіційний вісник України, 2020 року, № 23, ст.896, №30, ст. 1061) та від 20 травня 2020 року № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».

Підпунктом 1 пункту 15 Постанови Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 року №641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» визначено, що додатково до обмежень, передбачених пунктом 10 цієї постанови, в період з 00 годин 00 хвилин суботи до 00 годин 00 хвилин понеділка на території України з 14 листопада 2020 року до 30 листопада 2020 року забороняється приймання відвідувачів суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері громадського харчування (барів, ресторанів, кафе тощо), крім діяльності з надання послуг громадського харчування із здійсненням адресної доставки замовлень та замовлень на винос.

Зі змісту зазначеної норми вбачається, що під її дію підпадають спеціальні суб`єкти, а саме суб`єкти господарювання, які провадять діяльність у сфері громадського харчування (барів, ресторанів, кафе тощо), тобто в даному випадку суб`єкт адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП є спеціальним.

За змістом Господарського кодексу України суб`єкт господарювання це юридична особа незалежно від організаційно-правової форми та форми власності чи фізична особа, яка займається діяльністю з виробництва, реалізації, придбання товарів, іншою господарською діяльністю; будь-яка юридична або фізична особа, яка здійснює контроль над суб`єктами господарювання, група суб`єктів господарювання, якщо один або декілька з них здійснюють контроль над іншими.

З метою регуляції діяльності суб`єктів господарювання, ведення їх обліку Верховною Радою України 15 травня 2003 року прийнято закон №755-IV «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», який регулює відносини, що виникають у сфері державної реєстрації юридичних осіб, їхньої символіки (у випадках, передбачених законом), громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб підприємців.

Пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» визначено, що державна реєстрація юридичних осіб, громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців (далі - державна реєстрація) - офіційне визнання шляхом засвідчення державою факту створення або припинення юридичної особи, громадського формування, що не має статусу юридичної особи, засвідчення факту наявності відповідного статусу громадського об`єднання, професійної спілки, її організації або об`єднання, політичної партії, організації роботодавців, об`єднань організацій роботодавців та їхньої символіки, засвідчення факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою, зміни відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, про юридичну особу та фізичну особу - підприємця, а також проведення інших реєстраційних дій, передбачених цим Законом.

Відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» в Україні діє Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, до якого вносяться відомості про реєстрацію юридичних осіб, громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб підприємців.

Пунктом 1 частини 1 статті 1 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» визначено, що виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - виписка) - документ в електронній або у випадках, передбачених цим Законом, у паперовій формі, який формується за результатами проведення реєстраційних дій і містить відомості про юридичну особу або її відокремлений підрозділ, фізичну особу - підприємця (у тому числі про взяття на облік в органах державної статистики та податкових органах, видачу ліцензії та документів дозвільного характеру) або громадське формування, що не має статусу юридичної особи, а також про проведену реєстраційну дію.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 1 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань - документ у паперовій або електронній формі, що сформований програмним забезпеченням Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань за зазначеним заявником критерієм пошуку та містить відомості з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, які є актуальними на дату та час формування витягу або на дату та час, визначені у запиті, або інформацію про відсутність таких відомостей у цьому реєстрі.

Отже, наявність в особи статусу суб`єкта господарювання згідно Закону України Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» можливо підтвердити випискою або витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення від 14.11.2020 року серії ВАБ №012199 не вбачається, що ОСОБА_1 співробітниками поліції притягується до адміністративної відповідальності, як суб`єкт господарювання.

До протоколу про адміністративне правопорушення не додано жодного документа, який би свідчив про те, що ОСОБА_1 є суб`єктом господарювання та здійснює господарську діяльність, що унеможливлює встановлення факту наявності в ОСОБА_1 відповідного статусу, а отже і встановлення входження ОСОБА_1 до кола суб`єктів, які можуть нести відповідальність за порушення заборон визначених підпунктом 1 пункту 15 Постанови Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 року №641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».

А тому, наявність складу правопорушення не доведено, провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст.44-3 КУпАП підлягає закриттю на підставі п.1 ст.247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення, яке інкрімінується ОСОБА_1 .

На підставі наведеного, керуючись п.1 ч.1 ст.247, ст.294 КУпАП,-

п о с т а н о в и в:

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст.44-3 КУпАП закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247КУпАП за відсутністю в її діях складу інкримінованого адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Апостолівський районний Дніпропетровської області на протязі 10 днів з дня її оголошення.

Суддя: Хоруженко Н. В.