Провадження № 3/193/162/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2020 року сел. Софіївка

Суддя Софіївського районного суду Дніпропетровської області Кащук Д. А., розглянувши матеріал, який надійшов з Полку патрульної поліції в м. Кривий Ріг управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч.2 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу серії ДПР 18 № 113741 від 04.06.2020 року, водій ОСОБА_1 04 червня 2020 року о 14 годині 17 хв. в с. Девладове Софіївського району дорога ТО 419 залізничний переїзд, керуючи транспортним засобом д/з НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп`яніння (розширені зіниці очей, що не реагують на світло, не природна блідість, поведінка що не відповідає обстановці), відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку у присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 130 КУпАП.

ОСОБА_1 в судовому засіданні свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП не визнав, вказуючи при цьому, що він не керував транспортним засобом.

24 липня 2020 року до суду надійшло від захисника правопорушника адвоката Вірко В. В. заперечення стосовно вказаного протоколу. В обгрунтування поданих заперечень вказує, що провадження в справі підлягає закриттю на підставі ст.247 КУпАП, оскільки протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 113741 від 04 червня 2020 року ОСОБА_1 , безпідставно ставиться у провину начебто скоєння порушення, передбаченого ч.2 ст. 130 КУпАП в редакції на час його вчинення, адміністративну відповідальність за яке виключено Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» № 2617-УІІІ від 22 листопада 2018 року, що набрав чинності 01 липня 2020 року.

Крім того, вважає, що незаконно складений відносно ОСОБА_1 , протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 113741 від 04.06.2020 року повністю не відповідає дійсності; адже всі ці «документи» зроблені з перекручуванням фактичних обставин справи, складені з грубими порушеннями вимог діючого законодавства України та статей 8. 19, 62, 64 Конституції України, статей 1, 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, Законів України «Про національну поліцію», «Про дорожній рух», «Інструкції про порядок виявлення у водій транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції». Стверджує, що матеріали справи не містять жодних належних доказів щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 130 ч.2 КУпАП.

Зазначає, що ОСОБА_1 автомобілем не керував у той день, його ніхто не зупиняв, від медичного огляду у спеціальному медичному закладі не відмовлявся, зазначає, що в його діях не було складу адміністративного правопорушення передбаченого ст. 130 КУпАП.

Водночас вказує, що доданий до спірного протоколу невідомий нікому DVD диск належним чином не завірений, тому не засвідчені або неправильно засвідчені копії документів не можуть бути належним доказом, тому ці докази є недопустимими доказами у справі, що є підставою для скасування судового рішення.

Факт недоведеності існування обставин щодо керування ним легковим автомобілем ВАЗ 2103 реєстраційний номер НОМЕР_1 , як водієм ТЗ вже після складання спірного протоколу повністю виключає можливість притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 130 через відсутність у його діях складу адміністративного правопорушення .

30 липня 2020 року адвокатом ОСОБА_2 до суду надано клопотання про визнання нових доказів обвинувачення недопустимим, здобутими внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, та виключення їх з матеріалів справи, тому просить провадження закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП та на підставі скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність п. 6 ч. 1 ст.247 КУпАП (а.с. 56-59).

Крім того, під час розгляду матеріалів про адміністративне правопорушення 24.07.2020 року було заявлено адвокатом Вірко В. В. клопотання про залучення до справи прокурора, у зв`язку з чим відкладено розгляд справи на іншу дату на 30 липня 2020 р., для повідомлення прокурора та свідків, однак на призначену дату розгляду прокурор не з`явився, у зв`язку з чим було відкладено розгляд справи враховуючи щорічну відпустку судді на іншу дату на 15 вересня 2020 р..

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди України застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Судом при розгляді зазначеного клопотання про участь прокурора враховувалось, що за практикою ЄСПЛ, у випадку, якщо санкції за адміністративні правопорушення є достатньо суворими, то скоєне правопорушення має природу кримінального злочину, а отже, вимоги до його судового розгляду мають відповідати гарантіям та стандартам, встановленим Конвенцією, оскільки "кримінальним обвинуваченням" у розумінні Конвенції слід розглядати й протоколи про адміністративне правопорушення ( справа"Лучанінова проти України" від 09.06.2011 року).

Крім того, ЄСПЛ зауважив, що з огляду на загальний характер законодавчого положення, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених кодексом України про адміністративне правопорушення, провадження у таких справах є кримінальними для цілей застосування Конвенції ( рішення у справах "Езтюрк проти Німеччини" від 21.02.1984 року (пп.52-54), "Лауко проти Словаччини" від 02.09.1998 року (пп.56-59),ухвала щодо прийнятності у справі Рибка проти України" від 17.11.2009 року).

Так, відповідно до п. 21 рішення ЄСПЛ у справі " Надточій проти України" від 15.05.2008 року уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У рішенні Шмауцер проти Австрії" від 23.10 1995 року ЄСПЛ зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення "кримінального обвинувачення". Поряд із цим ЄСПЛ відносить до кримінально-правової санкції й накладання штрафних санкцій у вигляді штрафу в чотири мінімальні заробітні плати, що вимагає додержання процедурних гарантій, визначених Конвенцією і викладених у Рекомендації №R(91), зокрема: забезпечення права особи на захист, в тому числі: знати про можливість застосування адміністративної санкції та про факти, які ставляться їй у провину; мати достатньо для підготовки свого захисту; отримати інформацію про характер доказів, зібраних проти неї; обов`язок адміністративного органу нести тягар доказування є складовою презумції невинуватості і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до вчинення порушення (рішення ЄСПЛ у справі "Маліге проти Франції" від 23 вересня 1998 року).

Системний аналіз вищезазначеної практики ЄСПЛ свідчить про те, що гарантії ст.6 Конвенції поширюються також на осіб, які вчинили діяння, що відповідно до національного законодавства хоч і не є злочинами, але визначаються кримінальними у конвенційному значенні. При цьому, за логікою ЄСПЛ, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч.1 ст. 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог загального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення , яке, по суті, судом підтримується).

15 вересня 2020 року у судове засідання з`явився прокурор, однак під час розгляду справи нею було заявлено клопотання про ознайомлення з матеріалами справи, у зв`язку з чим було відкладено розгляд справи на іншу дату (23.09.2020 р.) та повторно повідомлено прокурора.

23 вересня 2020 року до суду прокурор не з`явився, заяви чи клопотання до суду не було направлено, адвокатом Вірко В. В. клопотання про залучення прокурора не відкликано, просить повторно викликати прокурора, внаслідок чого було відкладено розгляд справи на іншу дату (15.10.2020 р.).

15.10.2020 року судове засідання знову було відкладено на іншу дату у зв`язку з неявкою у судове засідання прокурора (на 05.11.2020 р.).

05.11.2020 року повторно у судове засідання прокурор не з`явився, будь-яких клопотань суду не було направлено, в черговий раз було відкладено розгляд справи на іншу дату ( на 30.11.2020 року).

Слід зазначити, що судом належним чином був повідомлений прокурор про час та місце проведення судового засідання, як шляхом надіслання судових повісток, так і направленням на адресу прокурорів Жовтоводської місцевої прокуратури та Дніпропетровської обласної прокуратури 27.07.2020, 21.09.2020, 01.10.2020, 19.10.2020, 09.11.2020 листів з проханням вирішити питання щодо забезпечення участі прокурора у даній справі, які залишені прокуратурою без відповідного реагування.

Статтею 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в звязку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Так, ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який ... встановить обгрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення».

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конвенції «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доги, доки його вину не буде доведено в законному порядку». А згідно з положеннями ч. 3 ст. 6 Конвенції кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя, тощо.

У справі «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30.05.2013 р.. заява № 36673/04) ЄСПЛ встановив, серед іншого, порушення ч. 3 ст. 6 Конвенції у зв`язку з тим, що в протоколі про адміністративне правопорушення фабула правопорушення була сформульована лише в загальних рисах без конкретизації обставин вчинення правопорушення («проведення несанкціонованого пікету»), але національні суди, розглянувши справу без участі сторони обвинувачення (згідно законодавства РФ така участь не передбачена), відредагували фабулу правопорушення, зазначивши в постанові суду конкретні обставини правопорушення. У зв`язку з цим, на думку ЄСПЛ, заявниці була відома лише кваліфікація діяння, але не фактичні обставини обвинувачення, таким чином, вона була позбавлена можливості належної підготовки до захисту.

Відповідно до ч.1 ст. 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

3 грудня 2019 року Верховною Радою прийнятоЗакон України «Про внесення зміни до розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» (даліЗакон № 321-IX), яким відтерміновано набрання чинності Законом № 2617-VIIIз 1 січня 2020 на 1 липня 2020 року.

Під час прийняття Закону № 321-IX було визначено, що для уніфікації законодавства потрібно внести зміни до великого масиву законодавчих актів з метою узгодження термінології, запровадженої Законом №2617-VIII, та термінології, яка застосовується в інших законодавчих актах.

Для цього 17 червня 2020 року Верховною Радою прийнятоЗакон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень»(даліЗакон № 720-IX).

У Розділі ІІ Закону № 720-IX зазначено, що «Цей Закон набирає чинності з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22 листопада 2018 року № 2617-VIII».

1 липня 2020року Закон № 2617-VIII набрав чинності, а Закон № 720-IXбув підписаний Президентом України 2 липня 2020 року та 3 липня 2020 року опублікований в газеті «Голос України».

Крім того, у зв`язку з набранням чинності 1 липня 2020 року Законом № 2617-VIII, відповідальність за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, або за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку медичного освідування на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а так само за вживання водієм транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди за його участю алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником), або після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного освідування з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого медичного освідування, була закріплена у статті 286-1 «Керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» України, а статтю 130 КУпАП було змінено.

Однак, Законом України № 720-IX внесено зміни до Закону № 2617-VIII, відповідно до яких із Закону № 2617-VIII вилучені положення, які змінювали статтю 130 КУпАП та включали до КК України статтю 286-1.

Таким чином, суд вважає, що з 3 липня 2020 року стаття 130 КУпАП підлягає застосуванню в редакції, що діяла до набрання чинності Законом № 2617-VIII.

Також ст. 8 КУпАП передбачає, що закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративне правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають. Провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.

Отже, виходячи також з того, що кримінальна відповідальність, передбачена ст.286-1 КК України погіршує становище особи, що суперечитиме основоположним конституційним принципам і є неприпустимим, застосуванню підлягає адміністративна відповідальність, оскільки вона не посилює, а навпаки пом`якшує відповідальність. Таким чином клопотання захисника щодо закриття провадження у справі на підставі п.6 ч.1 ст.247 КУпАП не обгрунтоване, а тому задоволенню не підлягає.

В той же час, суд вважає обгрунтованим клопотання захисника про визнання не допустими та виключення з числа доказів витребуваний судом відеозапис зі службового відеореєстратора, а саме "1 DVD-диск" з трьома відеофайлами, оскільки згідно практики ЄСПЛ суд не вправі перебирати на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч.1 ст. 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог загального процесу (а.с.29)

Дослідивши матеріали справи, оглянувши відеозапис зі службового відеореєстратора, суд вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП підтверджується доказами дослідженими під час судового розгляду, зокрема:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 113741 від 04.06.2020 року, відповідно до якого останній порушив вимоги п. 2.5 ПДР України;

- поясненнями свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в присутності яких водій ОСОБА_1 відмовився від проходження медичного огляду на стан сп`яніння;

- дослідженим в судовому засіданні відеозаписом АЕ0256, з якого дійсно встановлено, що ОСОБА_1 виходив з водійського місця після зупинки працівниками поліції, поведінка правопорушника не відповідала дійсній обстановці подій, крім того з нього вбачається, що правопорушник не отримав копію постанови не з підстав того що йому її не вручили працівники поліції, а з підстави того, що він покинув місце розгляду адміністративного правопорушення;

Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази, суд вважає, що вина ОСОБА_5 у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення знайшла своє підтвердження в судовому засіданні.

Разом з тим, адміністративне стягнення на ОСОБА_5 не може бути накладено, а провадження у справі слід закрити у зв`язку з наведеними нижче обставинами.

Згідно п.7 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбаченихст. 38 КпАП України.

Згідно ч. 2ст. 38 КУпАП- якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно доКУпАПчи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення.

Із матеріалів справи вбачається, що правопорушення вчинено 04.06.2020 року, отже на час розгляду справи минуло більше 3-х місяців з дня вчинення правопорушення. За таких обставин, справа підлягає закриттю у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

З урахуванням викладеного, суддя вважає, що розпочате провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 23, 24, 33, 38, 124, 221, 247, 251, 252, 283, 284 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Провадження по адміністративній справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, - закрити, у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Софіївський районний суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Д.А. Кащук