Дата документу 02.12.2020
Справа № 334/6529/20
Провадження № 3/334/2693/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2020 року суддя Ленінського районного суду м. Запоріжжя Фетісов М.В., розглянувши адміністративний матеріал, який надійшов з Оріхівського відділення поліції Пологівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ст. 124 КУпАП,-

встановив:

10.10.2020 о 14.25 годині ОСОБА_1 на 541 км автодороги Н-08+861м., керуючи автомобілем «Kia Sportage», реєстраційний № НОМЕР_1 , не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням, внаслідок того, що водій мотоблоку ОСОБА_2 , виїжджаючи з другорядної дороги, здійснив йому перешкоду, в результаті чого ОСОБА_1 скоїв наїзд на перешкоду (дорожнє огородження). В результаті ДТП автомобіль отримав механічні пошкодження з матеріальним збитками, чим порушив п.12.1 ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ст. 124 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчиненні правопорушення не визнав, просив закрити провадження по справі у відношенні нього, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Суду пояснив, що 10.10.2020 приблизно о 14.20 годині він разом зі своїм сином ОСОБА_3 рухався по головній дорозі, з дозволеною у населеному пункті швидкістю на власному автомобілі КІА «Spoilage», державний номерний знак НОМЕР_2 по автодорозі Н-08 у с. Таврійське, Оріхівського району, Запорізької області, правил дорожнього руху не порушував. У цей час, з лівої сторони, з другорядної дороги, зненацька виїхав на мотоблоці громадянин ОСОБА_4 , і грубо порушуючи ПДР, не дивлячись по сторонах, почав пересікати головну дорогу йому напереріз. Крім того, у кузові мотоблоку знаходився підліток віком приблизно 13-14 років. З метою уникнення зіткнення з мотоблоком та збереження здоров`я ОСОБА_4 і підлітку, ним було застосовано екстрене маневрування вправо, внаслідок чого він уникнув зіткнення з мотоблоком, але правим крилом свого автомобіля зачепив огорожу пішохідного переходу та пошкодив власний транспортний засіб. При цьому ОСОБА_4 не припинив рух на мотоблоці, і в подальшому був затриманий приблизно за 100 метрів від місця події його сином та свідками події ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які в цей час рухались у зустрічному напрямку на автомобілі HUNDAI «Santa Fe», державний номерний знак НОМЕР_3 , і бачили всі обставини події. На місце події ним особисто були викликані працівники поліції, одним з яких, а саме старшим сержантом поліції Ревуцьким О.В. у відношенні громадянина ОСОБА_4 було складено два протоколи про адміністративні правопорушення: за керування транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння та ненадання переваги у русі, що спричинило аварійну ситуацію. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводилось у присутності тих же свідків: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , прилад показав наявність у організмі ОСОБА_4 2,1 проміле алкоголю. В обґрунтування вказаного, ОСОБА_3 надав копію постанови Оріхівського районного суду Запорізької області від 27.11.2020 (справа № 323/2613/20), якою ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.130, ч.4 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10200 гривень. Зазначеною постановою встановлено, що ОСОБА_4 у судовому засіданні, викладених в протоколах фактів не оспорював, свою вину визнав повністю. Старшим сержантом поліції Ревуцьким О.М. у протоколі не зазначені докази і підстави його звинувачення, а навпаки зазначено, що ОСОБА_4 спровокував аварійну ситуацію. У протоколі зазначені свідки події, які є свідками того, що він не порушував ПДР і що саме ОСОБА_4 є винуватцем ДТП, про що також маються їх письмові пояснення у матеріалах справи. Крім того, на копії протоколу, не видно, який саме пункт ПДР ним порушено. Також схема місця пригоди складалась без врахування того, які обставини стали причиною пригоди, а зафіксовано, тільки його автомобіль, так як ОСОБА_4 фактично покинув місце пригоди і був затриманий через 100 метрів у глибині села. Вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, оскільки фактично відсутні складові адміністративного правопорушення: об`єктивна та суб`єктивна сторони. Причиною пригоди стали дії ОСОБА_4 , а не його власні, крім того, ним за рахунок пошкодження власного автомобіля було збережено здоров`я і ОСОБА_4 та підлітку, який знаходився у кузові мотоблоку. Вважає, що фактично у вказаній пригоді він є потерпілим, тому що з вини ОСОБА_4 було пошкоджене його авто, внаслідок чого йому була спричинена матеріальна та моральна шкода. Також 12.10.2020 ним до страхової компанії «ТАС» була написана заява про відшкодування збитків компанії, на балансі якої знаходиться огорожа. Викладеними вище фактами доведено, що у пригоді, яка сталася з ним повністю винуватий громадянин ОСОБА_4 , через умисні та безвідповідальні дії якого вона сталася.

До протоколу про адміністративне правопорушення додані: рапорт поліцейського від 10.10.2020, схема місця ДТП, письмові пояснення ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , копії протоколів про адміністративні правопорушення від 10.10.2020 щодо ОСОБА_4 за ст. 122 ч. 4, 130 ч. 1 КУпАП.

Заслухавши пояснення ОСОБА_3 , дослідивши письмові докази, оцінивши їх у сукупності, дійшов наступних висновків.

Відповідно до п. 12.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (далі ПДР), під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Статтею 124 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Суддя встановив, що своїми діями ОСОБА_3 порушив вимоги п. 12.1 ПДР, внаслідок чого автомобіль «Kia Sportage», реєстраційний № НОМЕР_1 , зазнав пошкоджень. Таким чином, у діях ОСОБА_3 міститься склад правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Статтею 17 КУпАП передбачено, що особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що притягнення особи до адміністративної відповідальності здійснюється за умови повного з`ясування усіх обставин вчинення нею адміністративного правопорушення та виявлення причин, що спричинили його вчинення. Для притягнення особи до адміністративної відповідальності не достатньо лише встановлення факту вчинення нею порушення, оскільки застосування передбачених нормами КУпАП заходів впливу, можливе лише за умови відсутності обставин, визначених статтями 17, 247 КУпАП та у разі, якщо вина особи повністю доведена належними та допустимими доказами.

Отже, з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення та визначення ступеню вини, прийняттю рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, передує своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування усіх обставин. Вирішуючи такі спори, суд має виходити з обставин, встановлених суб`єктом владних повноважень при вирішенні питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності, характеру виявленого проступку та мотивів, за яких його вчинено.

Згідно зі статтею 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

За змістом статті 11 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Відповідно до статті 18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

У разі вчинення особою діяння у стані крайньої необхідності, така особа не лише звільняється від адміністративної відповідальності, а такі дії взагалі не розглядаються як адміністративне правопорушення, оскільки в діянні немає ознаки вини.

Отже, положеннями КУпАП передбачено можливість звільнення особи від адміністративної відповідальності, однак лише у випадках, коли вчинені нею дії, які мають ознаки правопорушення і за які КУпАП передбачена відповідальність, вчинені у стані крайньої необхідності.

Інститут крайньої необхідності покликаний сприяти підвищенню соціальної активності учасників суспільних відносин, є гарантією правового захисту людини, що бере участь у запобіганні шкоди правам громадян, інтересам держави й суспільства.

Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності. На це прямо вказують слова тексту статті «для усунення небезпеки, яка загрожує».

Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.

Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається. Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності. Зокрема не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути об`єктивний критерій.

Суддя встановив, що ОСОБА_3 у зазначеній в протоколі про адміністративне правопорушення ситуації діяв у стані крайньої необхідності з метою збереження життів не тільки свого та свого сина, а і юнака 13-14 років, який перебував у мотоблоці, під керуванням ОСОБА_4 , і самого ОСОБА_4 , якого постановою Оріхівського районного суду Запорізької області від 27.11.2020 у справі про адміністративне правопорушення № 323/2613/20 визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.130, ч.4 ст.122 КУпАП, тобто у створенні аварійної обстановки, яка передувала подіям, викладеним у протоколі про адміністративне правопорушення серії ОБ №102949 від 10.10.2020.

У зв`язку з вищевказаним, суд приходить до висновку про закриття провадження по справі у відношенні ОСОБА_1 на підставі п. 4 ст. 247 КУпАП у зв`язку з вчиненням дії особою в стані крайньої необхідності.

Керуючись ст. 17, 18, 124, 247, 283, 284 КУпАП України, суддя,-

постановив:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП закрити на підставі п.4 ст. 247 КУпАП у зв`язку з вчиненням дії особою в стані крайньої необхідності.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови до Запорізького апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги.

Суддя: