490/5499/20 18.11.2020
н/п 3/490/2965/2020
Справа № 490/5499/20
ПОСТАНОВА

Іменем України

18 листопада 2020 року м. Миколаїв

Суддя Центрального районного суду м. Миколаєва Гречана С.І. за участю особи, що притягується до адміністративної відповідальності, прокурора Вільчак З.І., розглянувши справу про притягнення

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, не працюючу, номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 ,

до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП),-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 , обіймаючи посаду молодшого інспектора 2 категорії відділу режиму і охорони, несвоєчасно подала електронну декларацію після звільнення, чим порушила вимоги ч. 2 ст. 45 ЗУ "Про запобігання корупції" та вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, про що оперуповноваженим УСР в Миколаївській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України Євич М.В. 31.08.2020 року був складений протокол №408.

Під час розгляду справи ОСОБА_1 не визнала факт вчинення ним правопорушення за вказаних вище обставин, вважає, що декларацію подала, проте доказів на підтвердження цього факту суду не надала.

Прокурор у судовому засіданні протокол підтримав, просив ОСОБА_1 притягнути до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного.

12.10.1998 року наказом №84 УМВС ОСОБА_1 призначено на посаду молодшого інспектора 1 категорії відділу режиму і охорони.

02.09.2019 року наказом №117/ОС-19 ДУ "Миколаївський слідчий ізолятор" ОСОБА_1 звільнено з посади молодшого інспектора 2 категорії відділу режиму і охорони.

02.09.2019 року ОСОБА_1 було ознайомлено та попереджено з антикорупційною діяльністю, про що мається відповідний запис, власний підпис та дата.

Отже, ОСОБА_1 зобовязана була поадти декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, після звільнення до 01.06.2020 року.

За результатами огляду веб-сайту Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, встановлено, що ОСОБА_1 16.06.2020 року подала декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, типу "щорічна".

З пояснень ОСОБА_1 вбачається, що остання 16.06.2020 року помилково подала замість декларації "після звільнення" декларацію "щорічну".

Проте, станом на день судового розгляду порушення ОСОБА_1 не усунуті, декларація після звільнена так і не подана.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні зазначеного вище правопорушення підтверджується доказами, наявними в матеріалах адміністративної справи, а саме протоколом про адміністративне правопорушення №408 від 31.08.2020 року, рапортом, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, наказом №117/ОС-19 від 02.09.2019 р про звільнення ОСОБА_1 , копією трудової книжки ОСОБА_1 , та іншими доданими матеріалами.

Ставити під сумнів дані докази у суду немає підстав, оскільки вони отримані у відповідності до вимог закону.

Таким чином, на підставі зібраних у справі доказів суд дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, що виразилося у несвоєчасному поданні без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Проте, згідно з вимогами ч. 3 ст. 38 КУпАП, адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення.

З даної норми вбачається, що строк накладення стягнення за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, має відраховуватися з дня його виявлення.

Разом з цим, діючим законодавством чітко не визначено, що слід розуміти під виявленням правопорушення.

Згідно з вимогами ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини неодноразово звертав увагу на недосконалість чинного законодавства України і необхідність дотримуватися принципу правової визначеності. Вказане ЄСПЛ зокрема висловлює у рішеннях "Єлоєв проти України" від 06 листопада 2008 року, "Фельдман проти України" від 08 квітня 2010 року, "Харченко проти України" від 10 лютого 2011 року, тощо.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі "Щокін проти України" визначено концепцію якості закону, з вимогою, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність в національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення такого питання, порушує вимогу "якості закону". В разі, коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосовувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Така правова позиція узгоджується зі ст.8 Конституції України, відповідно до якої, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

З матеріалів справи вбачається, що датою виявлення правопорушення в даному випадку є 31.08.2020р., тобто дата складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , оскільки, як зазначено в протоколі, саме в цей день посадовою особою органу Національної поліції надана оцінка зібраним доказам у їх сукупності.

Однак, з цим погодитись неможна, оскільки зазначене не узгоджується з принципом правової визначеності, оскільки несвоєчасне проведення ефективної адміністративної перевірки не може бути підставою для штучного подовження строків, визначених у ст. 38 КУпАП.

Станом на 16.06.2020 року спеціально уповноважений орган у сфері протидії корупції (згідно з положеннями ст.1 Закону України "Про запобігання корупції") володів достатньою інформацію про вищевказаний факт.

Такий висновок узгоджується і з правовою позицією, викладеною у п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 25 травня 1998 року "Про практику розгляду судами справ про корупційні діяння та інші правопорушення, пов`язані з корупцією.

Таким чином, на момент розгляду судом справи закінчились строки, передбачені ст.38 КУпАП.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що провадження у справі відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП підлягає закриттю у зв`язку з закінченням строків притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

На підставі викладеного, керуючись п. 1 ст. 247, ст. 283, п. 3 ч. 1, ч. 2 ст. 284 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Визнати ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172-6 КУпАП закрити у зв`язку з закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності.

Постанову протягом десяти днів з її дня винесення може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд м. Миколаєва.

Суддя С.І. Гречана