КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ 33/824/2032/2020 Постанова винесена суддею Лужецькою О.Р.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2020 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Горб І.М., за участю особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 та його захисника Шимка А.О., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 та захисника Шимка А.О. на постанову судді Дарницького районного суду м. Києва від 23 квітня 2020 року стосовно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лисича - Балка Катеринопільського району Черкаської області, громадянина України, з незакінченою вищою освітою, розлученого, маючого на утриманні доньку, 2011 р.н., працюючого водієм Компанії «Нова пошта», проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , який раніше до адміністративної відповідальності не притягувався,

в с т а н о в и л а:

Постановою судді Дарницького районного суду м. Києва від 23 квітня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Також постановлено стягнути з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп.

Згідно з постановою, суд розглянув протокол про адміністративне правопорушення, відповідно до якого, 18 березня 2020 року в 0 год. 20 хв. по вул. Березнева, 11 в м. Києві ОСОБА_1 керував автомобілем «Renault», державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: почервоніння очей, звужені зіниці очей, що не реагують на світло, блідість кольору обличчя, від проходження, відповідно до встановленого законом порядку, огляду на стан наркотичного сп`яніння відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР України.

Суд у постанові дійшов висновку про те, що в діях ОСОБА_1 наявнийсклад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 та захисник Шимко А.О., вважаючи постанову суду незаконною через її винесення з порушенням норм матеріального та процесуального права, просять її скасувати та прийняти нову постанову, якою справу закрити за відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 130 КУпАП.

В обґрунтування своїх вимог посилаються на те, що судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваної постанови проігноровано вимогу закону щодо всебічного, повного, об`єктивного, безпосереднього дослідження доказів, їх достовірності, та щодо аналізу взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, а також порушено принцип правової певності, що, в свою чергу, є складовою принципу верховенства права, порушено існуючі вимоги щодо стандартів оцінки доказів, а саме такого стандарту доказування, як «поза розумними сумнівами», і висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

Крім того, зазначають, що ОСОБА_1 перебував у тверезому стані та під час розмови з поліцейськими пояснював, що такі ознаки наркотичного сп`яніння - як тремор рук та блідість обличчя у нього завжди, у зв`язку з чим він вже неодноразово вимушений був проходити в лікарні огляд на стан наркотичного сп`яніння з працівниками поліції, а враховуючи пізню годину та те, що вдома його чекала дружина та малолітня дитина, він попросив здійснити огляд на місці зупинки транспортного засобу, однак працівником поліції було сказано, що технічної можливості такого проходження огляду на місці у них не має. Тому у подальшій розмові, у зв`язку із непрофесійними діями працівника поліції, що виразились, зокрема, у такому формулюванні як «ти наш клієнт» по відношенню до ОСОБА_1 , останній вимушений був відмовитися від огляду на стан наркотичного сп`яніння з поліцейськими в лікарні. При цьому, жодних роз`яснень щодо відповідальності при такій відмові працівником поліції ОСОБА_1 надано не було. А тому, вважають, що з дій працівників поліції вбачалося провокування та неприховане, упереджене, образливе ставлення до ОСОБА_1 , що є порушенням «Правил етичної поведінки поліцейських».

Окрім цього, працівниками поліції не було вчинено жодних дій для відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом, як того вимагає «Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», що, з урахуванням пояснень ОСОБА_1 щодо його ознак наркотичного сп`яніння, свідчить про складання працівниками поліції завідомо безпідставно протоколу про адміністративне правопорушення.

Однак судом першої інстанції не було взято до уваги усі пояснення ОСОБА_1 та факт провокування його працівниками поліції відмовитися від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в лікарні, а було враховано лише докази працівників поліції.

Разом з тим, від проходження огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 не відмовлявся, однак наполягав на тому, щоб огляд було проведено на місці зупинки транспортного засобу, але працівники поліції вимагали проходження огляду лише в закладі охорони здоров`я, що суперечить нормам п. 6 «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції».

Отже, як вказують апелянти, працівниками поліції було порушено алгоритм дій при проведенні огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 , який повинен проводиться у певній послідовності, що встановлена в Законі, а саме: починатися з відсторонення водія, щодо якого є підстави, що він знаходиться у стані сп`яніння, після, запропонування проходження огляду на місці зупинки за допомогою спеціального технічного засобу і, тільки в разі відмови особи від освідчення на місці або незгоди з результатами такого огляду, направлення правопорушника в заклад охорони здоров`я, що тягне за собою недійсність результатів такого огляду, відповідно до ч. 6 ст. 266 КУпАП.

Таким чином, поліцейські не дотримались положень нормативно-правових актів, не забезпечили проведення медичного огляду на місці та не відсторонили водія ОСОБА_1 від керування транспортним засобом. Однак суд першої інстанції при розгляді справи та при винесенні оскаржуваної постанови проігнорував очевидне недотримання працівниками поліції порядку процедури проходження огляду водія ОСОБА_1 на стан наркотичного сп`яніння.

Також звертають увагу на те, що позбавлення права керування транспортними засобами призведе до втрати ОСОБА_1 роботи, оскільки він працює водієм ТОВ «Нова Пошта», що у сукупності зі значним штрафом негативно відобразиться на майновому стані його родині, у якій також проживає малолітня дитина.

При цьому зазначають, що 23.03.2020 року із ОСОБА_1 трапився нещасний випадок у результаті якого ним було отримано опік спалахом полум`я, та у період з 23.03.20 по 22.04.20 року він вимушено перебував на лікуванні у Міській клінічній лікарні №2 м. Києва, тому пройти огляд на вміст в його організмі психоактивних (наркотичних) речовин, він не мав можливості.

За таких обставин, оскаржувана постанова суду є незаконною та підлягає скасуванню.

Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, пояснення ОСОБА_1 та захисника Шимка А.О. на підтримку доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та відеозаписз нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясовувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Всупереч тверджень апелянтів, ці вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 були дотримані, а висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі та постанові судді, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними по справі доказами у їх сукупності, які були досліджені в судовому засіданні та наведені у постанові.

Зокрема, такий висновок ґрунтується на даних, що зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення, який, складено з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП,підписано відповідною посадовою особою, свідками та й самим ОСОБА_1 , поясненнях свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , якими засвідчено факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння у медичному закладі (лікаря-нарколога), а також факт пропозиції ОСОБА_1 про проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в установленому законом порядку у зв`язку з наявністю у працівників поліції обґрунтованої підозри про керування ним автомобілем в стані саме наркотичного сп`яніння та його відмови від проходження огляду на стан такого сп`яніння, підтверджується і відеозаписом з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції, який переглянутий у судовому засіданні за участі ОСОБА_1 та його захисника.

При цьому, доводи в апеляційній скарзі про те, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння із застосуванням технічних засобів, а у працівників поліції не було законних підстав вимагати від нього пройти такий огляд в закладі охорони здоров`я, не заслуговують на увагу.

Відповідно до п. 12 Розділу II Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 року №1452/735, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного сп`яніння згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 Розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Отже, проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння можливо лише у медичному закладі, і та обставина, що працівники поліції не пропонували ОСОБА_1 пройти огляд на місці за допомогою спеціальних технічних засобів, не свідчить про недотримання ними в даному випадку вимог ст. 266 КУпАП.

Окрім цього, ні під час розгляду справи в суді першої інстанції, ні в апеляційній скарзі ОСОБА_1 не оспорював того, що він дійсно відмовився від проходження огляду, проте зазначив, що його відмова була викликана лише тим, що він перебував у тверезому стані, а такі ознаки наркотичного сп`яніння - як тремор рук та блідість обличчя, у нього завжди, у зв`язку з чим він вже неодноразово вимушений був проходити в лікарні огляд на стан наркотичного сп`яніння з працівниками поліції, та враховуючи пізню годину і те, що вдома його чекала дружина та малолітня дитина, а також і те, що правові наслідки відмови від проходження медичного огляду йому не було роз`яснено працівниками поліції.

Однак, такі пояснення ОСОБА_1 в тій частині, що він перебував у тверезому стані та працівниками поліції йому не було роз`яснено правові наслідки відмови від проходження медичного огляду, не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються відеозаписом з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції, згідно якого, після відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі, працівник поліції роз`яснив останньому, що у разі відмови від проходження такого оглядув установленому порядку передбачена відповідальність за ст. 130 КУпАП, проте ОСОБА_1 категорично відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у медичному закладі, а також не висловлював наміру пройти такий огляд в медичному закладісамостійно.

Тим більше, що під час апеляційного розгляду жодних доказів того, що ОСОБА_1 після складання відносно нього протоколу самостійно звертався у відповідні медичні заклади для проходження огляду на стан сп`яніння з метою спростування підозр працівників поліції щодо наявності у нього ознак наркотичного сп`яніння, ним і не надано.

Щодо посилання в апеляційній скарзі на те, що після складання 18.03.2020 року протоколу щодо ОСОБА_1 , останній не мав можливості пройти огляд на вміст в його організмі психоактивних (наркотичних) речовин, оскільки у період з 23.03.20 року по 22.04.20 року вимушено перебував на лікуванні у Міській клінічній лікарні №2 м. Києва внаслідок отриманого опіку, то воно не заслуговує на увагу, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 266 КУпАП, огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення.

Що стосується доводів ОСОБА_1 про те, що його відмова від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння з поліцейськими в лікарні, серед іншого, була викликана і через непрофесійні дії працівників поліції, що виразились, зокрема, у такому формулюванні як «ти наш клієнт» по відношенню до нього, а також провокуванні його працівниками поліції відмовитися від проходження огляду на стан сп`яніння у лікарні, то вони не відповідають дійсностіта спростовуються відеозаписом з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції, з якого вбачається, що ОСОБА_1 , у присутності двох свідків, добровільно, без будь-якого тиску на нього з боку працівників поліції, відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі, і до того ж ОСОБА_1 будь-якої незгоди щодо дій працівників поліції не висловлював.

При цьому, ні апеляційна скарга, ні матеріали справи не містять і доказів того, що ОСОБА_1 , вважаючи дії інспекторів поліції по складанню щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП, неправомірними, оскаржував їх в установленому порядку.

Отже, фактичні обставини справи судом першої інстанції з`ясовані повно та об`єктивно, а вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, доведена повністю, і тому твердження ОСОБА_1 та захисника Шимка А.О. про відсутність в діях ОСОБА_1 складу цього адміністративного правопорушення не ґрунтуються на доказах у справі.

Щодо посилань ОСОБА_1 на те, що поліцейськими не було відсторонено його від керування транспортним засобом, то вони жодним чином не спростовують правильність висновку судді щодо його винуватості в порушенні п. 2.5 ПДР України та вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

При цьому, посилання в апеляційній скарзі на те, що автомобіль використовується ОСОБА_1 у робочих цілях і позбавлення права керування у сукупності зі значним штрафом негативно відобразиться на майновому стані його родині, не може бути врахована судом у даному конкретному випадку, як підстава для скасування оскаржуваної постанови, оскільки санкція частини 1 статті 130 КУпАП передбачає накладення на водіїв адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік і не містить альтернативних видів адміністративних стягнень.

Інших доводів, які б заслуговували на увагу і підтверджували позицію апелянтів щодо незаконності постанови судді місцевого суду та наявності підстав для закриття провадження в справі, в апеляційній скарзі не наведено.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки його притягнуто до адміністративної відповідальності за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.

При цьому суд, дотримавшись вимог ст.ст. 33, 34 КУпАП, наклав на ОСОБА_1 стягнення в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, що за своїм видом та розміром є законною і обґрунтованою мірою відповідальності за вчинене правопорушення, і відповідає меті виховання особи, що його вчинила, та запобіганню вчиненню нових правопорушень, як це передбачено ст. 23 КУпАП.

За таких обставин, постанова суду є законною та обґрунтованою, тому підстави для її скасування - відсутні, а відтак апеляційна скарга ОСОБА_1 та захисника Шимка А.О. задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суддя

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та захисника Шимка А.О. залишити без задоволення, а постанову судді Дарницького районного суду м. Києва від 23 квітня 2020 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду Горб І.М.