Єдиний унікальний номер судової справи 490/4101/20
Номер провадження 33/812/367/20 Головуючий у місцевому суді: Медюк С.О.
Категорія: ч.2 ст.130 КУпАП Головуючий у апеляційному суді: Серебрякова Т.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2020 року місто Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання Горенко Ю.В.,

за участю: особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , та його захисника Герасимець М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Миколаївського апеляційного суду клопотання особи, притягнутої до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Центрального районного суду міста Миколаєва від 28 серпня 2020 року, якою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , міста Борзя Читінської області, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 20 400 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки,

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Центрального районного суду міста Миколаєва від 28 серпня 2020 року встановлено, що 29 червня 2020 року о 02 годин 20 хвилин водій ОСОБА_1 по провулку Парусному, №11 в місті Миколаєві керував транспортним засобом - автомобілем Audi A6, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, порушення мови), повторно протягом року. У присутності двох свідків, водій відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння за допомогою Алкотестера «Драгер» на місці зупинки транспортного засобу, а також відмовився від проходження медичного огляду в медичному закладі у встановленому законом порядку, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.130 КУпАП.

В апеляційній скарзі особа, притягнута до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , просить скасувати постанову судді Центрального районного суду міста Миколаєва від 28 серпня 2020 року, та закрити провадження у справі.

Також заявляє клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження вказаної постанови, оскільки він не отримував жодного повідомлення про розгляд справ, а копію оскаржуваної постанови ним отримано лише 28 жовтня 2020 року.

Заслухавши пояснення особи, притягнутої до адміністративної відповідальності та його захисника, на підтримку клопотання, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного.

Так, при розгляді питання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови апеляційний суд враховує правову позицію Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) щодо поновлення пропущеного строку.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на справедливий суд, що включає, крім іншого, право на розгляд справи.

Аналіз практики ЄСПЛ дозволяє виокремити фундаментальні обґрунтування на користь прийняття рішення про поновлення пропущеного строку звернення до суду.

Так у справі Bellet v. France ЄСПЛ зазначив, що стаття 6 §1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У справі «Мушта проти України» зазначено, що не можуть бути встановлені обмеження щодо реалізації права на судовий захист у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено; ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями.

У справі «Станьо проти Бельгії» ЄСПЛ зазначив, що суворе застосування строку без урахування обставин справи може бути непропорційним щодо цілі забезпечення правової визначеності та належного здійснення правосуддя, а також перешкоджати використанню доступних засобів правового захисту.

Крім того, ЄСПЛ висловив позицію стосовно того, що, розглядаючи підстави для поновлення пропущеного строку, національні суди мають враховувати, що питання стосовно того, чи було дотримано справедливий баланс між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (справи «Скордіно проти Італії», «Ятрідіс проти Греції»).

Доступність права на оскарження у зв`язку із пропуском встановленого строку неодноразово була предметом розгляду ЄСПЛ.

У своєму рішенні у справі «Скорик проти України» суд зазначив, що відповідно до п.1 ст.6 Конвенції, якщо в національному правовому порядку існує процедура апеляції, держава має гарантувати, що особи, які знаходяться під її юрисдикцією, мають право у апеляційних судах на основні гарантії, передбачені Конвенцією. Так, повинні враховуватися особливості провадження, що розглядається, у відповідності з національним правопорядком, а також роль апеляційного суду у них.

До того ж, право на доступ до суду має бути «практичним та ефективним», а не «теоретичним або ілюзорним». Це зауваження особливо стосується гарантій, закріплених у ст.6 Конвенції, з огляду на важливе місце, яке займає у демократичному суспільстві право на справедливий суд (рішення у справі «Зубац проти Хорватії» [ВП] (Zubac v. Croatia) [GC], заява № 40160/12, пункт 77, від 05 квітня 2018 року та зазначені у ньому справи).

ЄСПЛ роз`яснив, що положення ст.6 Конвенції, включаючи право на доступ до суду, поширюються також на апеляційне чи касаційне оскарження судового рішення, якщо таке право передбачено національним законодавством. Відповідно, поновлення пропущеного строку на апеляційне чи касаційне оскарження судового рішення є механізмом забезпечення певної гнучкості та пропорційності при вирішенні питання про допуск скаржника до апеляційного чи касаційного судів.

Відповідно до вимог ч.2 ст.294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Як убачається з матеріалів справи, постанова судді Центрального районного суду міста Миколаєва від 28 серпня 2020 року винесена у відсутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а її копію останній отримав, згідно апеляційної скарги, лише 28 жовтня 2020 року.

Апеляційну скаргу подано до суду першої інстанції 07 листопада 2020 року.

Згідно ст.129 Конституції України основною засадою судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

Право на оскарження судових рішень у судах апеляційної інстанцій є складовою конституційного права особи на судовий захист. Перегляд судових рішень в апеляційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина.

За наведених обставин, строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню, оскільки справа розглянута у відсутність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, а апеляційна скарга подана одразу після отримання копії оскаржуваної постанови.

З урахуванням викладеного, керуючись ч.2 ст.294 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Поновити особі, притягнутої до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді Центрального районного суду міста Миколаєва від 28 серпня 2020 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 20 400 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки.

Постанова апеляційного суду є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського

апеляційного суду Т.В. Серебрякова