ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 595/1360/20Головуючий у 1-й інстанції Созанська Л.І.
Провадження № 33/817/461/20 Доповідач - Коструба Г.І.
Категорія - ч. 1 ст.184 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2020 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Коструба Г.І. розглянувши в м. Тернополі адміністративну справу відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , такого, що не працює,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Бучацького районного суду Тернопільської області від 28 жовтня 2020 р. ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що на день винесення постанови складає 850 грн.

Цією ж постановою стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп.

Згідно з постановою суду, 12 серпня 2020 року близько 19 год. 30 хв. ОСОБА_1 ухилився від виконання батьківських обов`язків, внаслідок чого його неповнолітній син ОСОБА_2 залишив домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 та в період часу з 12 серпня 2020 року по 13 серпня 2020 року знаходився без супроводу дорослих, що вказує на неналежне виконання батьківських обов`язків.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову скасувати, а провадження у справі закрити у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Посилається на те, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно нього суд першої інстанції не дотримався вимог ст. ст. 7, 245, 280 КУпАП про всебічне, повне та об`єктивне дослідження обставин вчиненого адміністративного правопорушення.

Зазначає, що неналежне виконання обов`язків щодо виховання дітей являє собою бездіяльність, внаслідок якої обов`язки по вихованню виконуються неякісно та не в повному обсязі. Вказує, що таке ухилення може полягати у різних формах бездіяльності, пов`язаної з незабезпеченням необхідних умов життя, належного виконання, навчання неповнолітніх дітей.

Проте, в протоколі не конкретизовано, в чому саме виразилось неналежне виконання батьківських обов`язків з боку ОСОБА_2 .

Наголошує на тому, що судом не було допитано сина - ОСОБА_2 та його матір - ОСОБА_3 щодо обставин справи.

В судове засідання ОСОБА_2 та його захисник Захарчук Ю. В. не з`явились, належним чином повідомлені судом про місце та час розгляду справи, а також 30.11.2020 на адресу суду надійшло клопотання, в якому захисник ОСОБА_2 - Захарчук Ю. В. просить провести розгляд справи без його участі.

Розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, прихожу до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Адміністративне правопорушення - це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності. Проте щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Так, за положеннями ст. 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно положень ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Положеннями ст. 280 КУпАП регламентовано, що суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення; чи винна дана особа в його вчиненні; чи підлягає вона адміністративній відповідальності; чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність; чи заподіяно майнову шкоду; а також з`ясувати інші підстави для правильного вирішення справи.

Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений Кодексом України про адміністративне правопорушення.

Відповідно до положень КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.

Наявність події правопорушення доводиться шляхом подання доказів.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, нормі стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами.

Визнаючи ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, суд першої інстанції посилався на дані, які містяться у протоколі про адміністративне правопорушення серії АПР18 №714230 від 01 вересня 2020 року, письмові пояснення ОСОБА_4 від 12 серпня 2020 року та письмові пояснення ОСОБА_2 від 01 вересня 2020 року, згідно з якими останній визнав вину та пояснив, що напередодні конфлікту, який мав місце 12 серпня 2020 року, він вживав алкоголь і між ним та дитиною з його вини виник конфлікт.

Як вбачається з диспозиції ч.1 ст. 184 КУпАП, адміністративна відповідальність за цією статею передбачена за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання встановлених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Тобто, об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 184 КУпАП, полягає в ухиленні батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей, а саме: залишення впродовж тривалого строку дитини без будь-якого нагляду, ухилення від виховання дітей, незабезпечення безпечних умов перебування за місцем проживання чи в іншому місці, невжиття заходів щодо їх лікування, безпідставне обмеження в харчуванні, одязі, інших предметах першої необхідності, штучне створення незадовільних побутових умов, тощо. Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу або необережності.

Невиконання батьками або особами, які їх заміняють, обов`язків щодо виховання дітей мають містити систематичний та триваючий характер, що не відповідає даному випадку.

Так, протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 не містить ознак об`єктивної сторони даного правопорушення, які характеризують зовнішню сторону правопорушення, а саме: не конкретизовані норми законодавства, якими передбачені обов`язки щодо виховання дитини та які вимоги порушено.

Так, диспозиція ч. 1 ст. 184 КУпАП є бланкетною і лише описує безпосередньо саме правопорушення, але для повного визначення ознак цього правопорушення відсилає до інших галузей права, тобто відсилає до інших нормативних актів чи підзаконних нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки осіб щодо виховання дітей. Зокрема, така норма має загальний і конкретизований зміст. Загальний зміст бланкетної диспозиції передається словесно-документною формою відповідної статті КУпАП і в обов`язковому порядку включає положення інших нормативно-правових актів. Із загальним змістом бланкетної диспозиції пов`язане визначення діяння як правопорушення певного виду та встановлення за нього адміністративної відповідальності, а конкретизований зміст цієї диспозиції передбачає певну деталізацію відповідних положень інших нормативно-правових актів, що наповнює адміністративно-правову норму більш конкретним змістом.

Згідно ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення, крім іншого, зазначаються: місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Відтак, незважаючи на відсутність у протоколі про адміністративне правопорушення необхідного посилання на конкретну норму закону щодо обов`язків виховання дітей, що є обов`язковою складовою об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, суддя суду першої інстанції визнала ОСОБА_2 винним у невиконанні обов`язків щодо виховання дітей та вчиненні правопорушення за обставин, зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення, і наклала на останнього адміністративне стягнення, визначене санкцією цієї частини статті, що прямо суперечить принципу правової визначеності, закріпленому у численних рішеннях ЄСПЛ (п. 31 рішення від 28.10.2003 у справі «Ракевич проти Росії» (Rakevich v. Russia), заява № 589973/00); п. 109 рішення від 13.12.2001 у справі «Церква Бесарабської Митрополії проти Молдови» (Metropolitan Church of Bessarabia v. Moldova), заява № 45701/99); п. 54 рішення від 23.09.1998 у справі «Стіл та інші проти Сполученого Королівства» (Steel and Others v. the United Kingdom), згідно яких «закон має бути доступним та передбачуваним, що стосується його наслідків, тобто вираженим із достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку».

Зокрема, ЄСПЛ нагадує, що «національне законодавство має з достатньою чіткістю визначати межі та спосіб здійснення відповідного дискреційного права, наданого органам влади, щоб забезпечувати громадянам той мінімальний рівень захисту, на який вони мають право згідно з принципом верховенства права в демократичному суспільстві» (п. 33 рішення від 15.11.1996 у справі «Доменічіні проти Італії» (Domenichini v. Italy), Reports 1996-V).

На національному рівні КСУ в своєму рішенні від 29.06.2010 у справі № 17-рп/2010 за конституційним поданням Уповноваженого ВРУ з прав людини зазначив, що «одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями» (абз. 3 п.п. 3.1 п. 3), а у рішенні від 22.09.2005 № 5-рп/2005 той же Суд вказав, що «із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі» (абз. 2 п.п. 5.4 п. 5).

З огляду на вищенаведене, з урахуванням практики ЄСПЛ та відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, приходжу до висновку, що факт вчинення останнім правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, не доведений.

Відповідно до п. 2 ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та закрити провадження у справі.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції, виходячи з принципу зазначеному у ст. 62 Конституції України про те, що будь-яке обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 є обґрунтованими та наявні підстави для скасування постанови суду з прийняттям нового судового рішення про закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП.

Керуючись п. 1 ст. 247, ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Бучацького районного суду Тернопільської області від 28 жовтня 2020 р. про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 184 КУпАП скасувати, провадження у справі щодо нього в зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення - закрити.

Постанова Апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя