Зіньківський районний суд Полтавської області
Справа № 530/1561/20
Номер провадження 3/530/322/20

ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.11.2020 року м. Зіньків

Зіньківський районний суд Полтавської області в складі головуючого судді Дем`янченка С.М., за участю секретаря Тараненко Т.І., розглянувши матеріали, які надійшли з Зіньківського ВП Гадяцького ВП ГУНП в Полтавській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительки АДРЕСА_1 , за ст. 44-3 КУпАП,-

в с т а н о в и в:

25 листопада 2020 року до Зіньківського районного суду Полтавської області надійшли матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , які згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передано до провадження судді Дем`янченка С.М.

В судовому засіданні особа яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , заявила відвід головуючому по справі судді Дем`янченку С.М. мотивуючи відвід тим, що в головуючого судді по справі відсутні повноваження на розгляд справи, останній незаконно займає адміністративну посаду, а тому є обґрунтовані сумніви щодо справедливості, незалежності і безсторонності розгляду справи.

Суд, вивчивши заяву про відвід ОСОБА_1 , приходить до висновку, що заява про відвід головуючому по справі судді Дем`янченку С.М. підлягає до задоволення з наступних підстав.

У відповідності з ч.ч. 1, 2 ст. 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання в діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Згідно вимог ч. 2 ст. 246 КУпАП, порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Кодекс України про адміністративні правопорушення фактично не передбачає процесуальних норм, які регламентують порядок розгляду суддею справ про адміністративні правопорушення і не містить спеціальних норм, що передбачають для учасників судового розгляду можливість заявити відвід судді чи самовідвід, відповідно, не передбачають порядку розгляду заяви про відвід. Між тим, згідно з ч. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини від 04 листопада 1950 року, кожна людина має право при визначенні її громадянських прав і обов`язків або будь-якого обвинувачення проти неї на справедливий і відкритий розгляд впродовж розумного терміну незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону. Таким чином, зазначена міжнародно - правова норма гарантує кожній людині справедливий розгляд її справи незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

17 липня 1997 року Україна ратифікувала зазначену Конвенцію і Протоколи 1, 2, 4, 7, 11, чим визнала її дію в національній правовій системі, а також обов`язковість рішень Європейського суду з прав людини, які стосуються тлумачення та застосування норм Конвенції.

Згідно ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Відповідно до положень ст. 9 Конституції України та ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори», міжнародні договори, згода на обов`язковість яких дана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Передбачено також, що коли міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Із практики Європейського Суду з прав людини вбачається, що наявність безсторонності відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивними критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. У кожній окремій справі слід враховувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступень, що свідчать про небезсторонність суду.

Так, Європейський суд з прав людини у справі «Олександр Волков проти України» (Заява№ 21722/11) (пункти 104 та 106) зазначив, що існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно з: суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обгрунтований сумнів у його безсторонності (серед інших, рішення у справах «Фей проти Австрії» (Fey V. Austria), від 24 лютого 1993 року, Series А № 255, пп. 28 та ЗО, та «Веттштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), заява № 33958/96, п. 42, ECHR 2000-ХІІ). У цьому відношенні навіть вигляд має певну важливість - іншими словами, «має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється». Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість. Судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розглядуй тому будь який суддя,стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід або бути відведеним (див. рішення від 26 жовтня 1984 року у справі «Куббер проти Бельгії» (De Cubber v. Belgium), Series A, № 86; рішення від 09.11.2006 p. у справі «Білуга проти України).

Зазначені обставини свідчать про наявність прогалин в національному законодавстві стосовно процесуального врегулювання розгляду суддею справ про адміністративні правопорушення і зокрема, врегулювання права на відвід (самовідвід) та порядку розгляду заяви про відвід (самовідвід) по справам про адміністративні правопорушення.

Проте діючі Кримінальний процесуальний кодекс України, Цивільний процесуальний кодекс України, Кодекс адміністративного судочинства України мають відповідні статті про відвід (самовідвід) судді, а тому, при розгляді даної заяви про відвід, слід застосувати аналогію закону.

Враховуючи вищевикладене з метою запобігання недопущення затягування розгляду даної справи та подання нових заяв про відвід судді, написання скарг, виникнення будь-яких сумнівів в об`єктивності та неупередженості судді у розгляді справи, враховуючи сформовану у особи яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 стійку позицію щодо наявності такого формування, думки щодо неупередженості судді у результаті розгляду справи, задля уникнення перешкод у розгляді такої та нормалізації обстановки розгляду справи в цілому, а також беручи до уваги недовіру до судді Батрак Т.А., суд приходить до переконання, що будь-яке подальше рішення по даній справі викликатиме сумніви в його об`єктивності та безсторонності у особи, а тому заяву про відвід слід задовольнити, а справу передати в канцелярію суду для визначення іншого судді,

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 8, 9 Конституції України, ст.ст. 23, 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ст. 246 КУпАП, суд, -

п о с т а н о в и в:

Заяву особи яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 про відвід судді Дем`янченку Сергію Миколайовичу, головуючому в справі про адміністративне правопорушення № 530/1561/20, провадження № 3/530/322/20 відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 44-3 КУпАП - задовольнити.

Передати дану справу до канцелярії суду для повторного автоматизованого розподілу іншому судді, визначеному відповідно до вимог чинного законодавства.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя-