П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.12.2020 суддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Ларіна О.В., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, які надійшли з Міністерства Оборони України, військова частина НОМЕР_1 , про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, солдат строкової служби в/ч НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП,

У С Т А Н О В И В :

З протоколу про адміністративне правопорушення №330 від 10.11.2020 вбачається, що 10.11.2020 о 17 год. 00 хв. солдат строкової служби ОСОБА_1 покинув місце роботи і пішов до гаражного кооперативу «Зірочка», де купив горілку і випив її приблизно о 17.00 год., після чого повернувся до військової частини НОМЕР_1 у нетверезому стані, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 3 ст. 172-20 КУпАП.

Особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 в судовому засіданні вину не визнав та пояснив, що 10.11.2020 військової частини НОМЕР_1 не залишав та в стані алкогольного сп`яніння не перебував.

Суддя, заслухавши особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, розглянувши протокол та додані до нього документи, прийшов до наступного.

Дії ОСОБА_1 у протоколі кваліфіковані за ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, як поява військовослужбовця на території військової частини у нетверезому стані, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за такі самі порушення, або в умовах особливого періоду.

Диспозиція ст. 172-20 ч.1 КУпАП передбачає відповідальність за вчинення, по-перше, за розпивання алкогольних, слабоалкогольних напоїв або вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів на території військових частин, військових об`єктів, по-друге, за появу таких осіб на території військової частини в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, по-третє, за виконання ними обов`язків військової служби в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, по-четверте, за відмову таких осіб від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Відповідальність за частиною 3 цієї статті настає за умови вчинення цих дій, якщо вони вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за такі самі порушення, або в умовах особливого періоду.

З матеріалів справи вбачається, що протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 не містить посилань на те, що він раніше притягався до адміністративної відповідальності, а також не містить відомостей про те, яким нормативно-правовим актом передбачена дія особливого періоду та чи діяв особливий період на час вчинення останнім адміністративного правопорушення.

Крім того, згідно протоколу про адміністративне правопорушення №330 від 10.11.2020 ОСОБА_1 ставиться у провину, що він перебував території військової частини у нетверезому стані. Проте, такі обставини не підтверджені жодними належними та допустимими доказами, а саме, до матеріалів справи не надано підтверджень того, що ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння, ні пояснень свідків, які були присутніми при складанні протоколу.

Згідно ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

При цьому суд наголошує, що він не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, не може перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що призведе до порушення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008 «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Тобто усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Аналогічна норма міститься і в ст. 62 Конституції України.

З урахуванням викладеного, суддя вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, тому провадження підлягає закриттю на підставі п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Статтею 40-1 КУпАП визначено, що судовий збір у провадженні у справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Враховуючи, що на ОСОБА_1 адміністративне стягнення не може бути накладене за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, судовий збір у провадженні за даною справою також не підлягає стягненню з останнього.

На підставі викладеного, керуючись ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, статтями 221, 245, 247, 266, 283, 284 КУпАП, суддя,

П О С Т А Н О В И В :

Провадження по справі відносно ОСОБА_1 за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП - закрити.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 КУпАП.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області.

СуддяО. В. Ларіна