Провадження № 3/161/4271/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Луцьк 25 листопада 2020 року

Суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області Івасюта Л.В., з участю захисника Мартинюка С.І., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , працюючого водієм у ФОП ОСОБА_2 ,-

- за 44-3 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

09.09.2020 року до Луцького міськрайонного суду Волинської області надійшов протокол про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 066786 від 04.09.2020 року відносно ОСОБА_1 , складений за ст. 44-3 КУпАП.

З вказаного протоколу випливає, що 04.09.2020 року о 21 год. 13 хв. у м. Луцьк, пр. Перемоги, 1 водій ОСОБА_1 здійснював перевезення пасажирів на транспортному засобі марки «Богдан» А09202, днз НОМЕР_1 , за маршрутом «107-А», з перевищенням встановленої кількості на перевезення пасажирів в кількості більше ніж місць для сидіння, що передбачена характеристикою транспортного засобу визначена в реєстраційних документах на цей транспортний засіб, а саме: у кількості 22 пасажири, чим порушив вимоги пункту 1 абзацу 1 постанови Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 року № 641 та підпункту 7 пункту 3 абзацу 1 постанови Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 року №392, тим самим вчинив правопорушення, передбачене ст. 44-3 КУпАП.

ОСОБА_1 в судовому засіданні вину у вчиненні правопорушення не визнав та подав суду письмові пояснення, в яких просив закрити провадження щодо нього, в зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Так, ОСОБА_1 зазначає, що працівники поліції діяли всупереч Конституції України та її законам під час зупинки транспортного засобу, яким він керував; у протоколі про адміністративне правопорушення, що складався проти ОСОБА_1 відсутні власноручні пояснення написані ним, що зафіксовано на камеру поліцейського; не з`ясовано хто саме підлягає притягненню до відповідальності за ст. 44-3 КУпАП; поставлено у вину особи діяння за нормативно-правовим актом, який втратив чинність на момент складення протоколу 04.09.2020 року та не висвітлено об`єктивної сторони адміністративного правопорушення.

Захисник Мартинюк С.І. в судовому засіданні підтримав доводи останнього та просив закрити провадження щодо ОСОБА_1 , у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Заслухавши захисника ОСОБА_1 - Мартинюка С.І., взявши до уваги надані в попередньому судовому засіданні пояснення ОСОБА_1 , та поліцейського взводу №2 роти №4 УПП у Волинській області ДПП старшого лейтенанта поліції Пасевича Юрія Миколайовича, дослідивши матеріали справи, приходжу до висновку, що провадження по справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 підлягає закриттю, на підставі п.1 ст.247 КУпАП, виходячи з такого.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень, у спосіб, що передбачений Конституцією та Законами України.

Згідно зі ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст.280 КУпАП під час розгляду справи про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) зобов`язаний з`ясувати, зокрема, чи підлягає особа адміністративній відповідальності за інкриміноване їй адміністративне правопорушення, тобто перевірити правильність кваліфікації її дій.

Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, нормі стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» №530-ІХ від 17 березня 2020 року внесені зміни до КУпАП, який доповнено ст.44-3, наступного змісту: «Порушення правил щодо карантину людей. Порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами, - тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб від двох до десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян".

Таким чином, адміністративна відповідальність за ст.44-3 КУпАП настає у разі порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Норма статті 44-3 КУпАП носить бланкетний характер, а тому серед ознак суті такого адміністративного правопорушення обов`язково повинно бути посилання на конкретний нормативно-правовий акт, яким встановлюються відповідні правила та якого не дотрималась особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, порушивши тим самим законодавчі приписи.

Верховний Суд в постанові від 10.05.2018р. у справі №760/9462/16-а зробив висновок, що складення протоколу - це процесуальні дії суб`єкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення та, в силу положень статті 251 КУпАП, є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

У протоколі про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 066786 від 04.09.2020 року, складеному відносно ОСОБА_1 , зазначено, що ним порушено вимоги пункту 1 абзацу 1 постанови КМУ від 22.07.2020 року № 641 та підпункту 7 пункту 3 абзацу 1 постанови КМУ від 20.05.2020 року №392.

Згідно пункту 1 постанови КМУ від 22.07.2020 року № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» зі змінами від 26.08.2020 року № 760, (чинної на дату складення протоколу 04.09.2020 року), установлено з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 1 серпня до 31 жовтня 2020р. на території Автономної Республіки Крим, Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Кіровоградської, Київської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, м. Києва, м. Севастополя (далі - регіони) карантин, продовживши на всій території України дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (Офіційний вісник України, 2020 р., № 23, ст. 896, № 30, ст. 1061) та від 20 травня 2020 р. № 392 Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (Офіційний вісник України, 2020 р., № 43, ст. 1394, № 52, ст. 1626).

Відповідно до підпункту 7 пункту 3 абзацу 1 постанови КМУ від 20.05.2020 року №392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» в редакції, що діяла до 01.08.2020 року, визначалось, що на період дії карантину забороняється здійснення регулярних та нерегулярних перевезень пасажирів автомобільним транспортом у міському, приміському, міжміському, внутрішньообласному та міжобласному сполученні, зокрема пасажирські перевезення на міських автобусних маршрутах у режимі маршрутного таксі, крім перевезення службовими та/або орендованими автомобільними транспортними засобами працівників підприємств, закладів та установ незалежно від форми власності, які забезпечують охорону здоров`я, продовольче забезпечення, урядування та надання найважливіших державних послуг, енергозабезпечення, водозабезпечення, зв`язок та комунікації, фінансові та банківські послуги, функціонування інфраструктури транспортного забезпечення, сфери оборони, правопорядку та цивільного захисту, суб`єктів господарювання, які мають безперервний промисловий цикл, за умови забезпечення водіїв засобами індивідуального захисту, зокрема респіраторами або захисними масками, у тому числі виготовленими самостійно, та використання таких засобів індивідуального захисту пасажирами під час перевезення, в межах кількості місць для сидіння, передбаченої технічною характеристикою транспортного засобу або визначеної в реєстраційних документах на цей транспортний засіб, за умови інформування органів Національної поліції про здійснення перевезення.

Водночас суддя звертає увагу, що станом на дату складення протоколу, згідно з пунктом 2 переліку постанов Кабінету Міністрів України, що втратили чинність, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України „Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 від 22.07.20 № 641, пункти 28, 11, 12, 121123, 1316 Постанови № 392 визнано такими, що втратили чинність.

Отже, ОСОБА_1 було інкриміновано діяння за нормативним актом, який не діяв на момент складання протоколу. Інших порушень ОСОБА_1 нормативних актів у протоколі не зафіксовано.

Суддею також встановлено, що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 від 18.07.2013 року автобус Богдан А-09202, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить ФОП ОСОБА_2 , яким керував водій ОСОБА_1 , має 23 сидячих місця з місцем водія (S.1).

Водночас, суддя вважає, що протокол про адміністративне правопорушення не в повному обсязі відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, так як в ньому не розкрито об`єктивну сторону адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП, а саме яку ж саме кількість пасажирів, що передбачена характеристикою транспортного засобу визначена в реєстраційних документах на цей транспортний засібперевищено під час здійснення перевезення. При цьому, будь-яких доказів в розумінні ст. 251 КУпАП, а саме: щодо кількості пасажирів в маршрутному таксі під керуванням ОСОБА_1 на момент його зупинки, до матеріалів адміністративної справи не додано.

Також заслуговує на увагу посилання захисника на відсутність власноручних пояснень ОСОБА_1 в протоколі про адміністративне правопорушення, що, як вбачається з відеозаписів, наданих працівником поліції суду та переглянутих в судовому засіданні, здійснювались ним під час складення протоколу працівником поліції. Обґрунтованих пояснень з цього приводу від поліцейського ОСОБА_3 в судовому засіданні отримано не було.

Склад адміністративного правопорушення це передбачена нормами права сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак протиправного соціально шкідливого діяння, за наявності яких діяння можна кваліфікувати як адміністративне правопорушення. Відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу в цілому. Відповідно положень КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, дані зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 066786 від 04.09.2020 року про те, що ОСОБА_1 порушив вимоги передбачені п. 1 абз. 1 постанови КМУ від 22.07.2020 року № 641 та пп. 7 п. 3 абз. 1 постанови КМУ від 20.05.2020 року №392 не знайшли свого підтвердження належними доказами.

Таким чином, враховуючи вищезазначене, вважаю, що в діях ОСОБА_1 відсутні об`єктивні ознаки за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням, передбаченим ст.44-3 КУпАП.

Враховуючи положення ч.1 ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також на практику Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява № 16347/02), «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013 р., заява №36673/04), «Карелін проти Росії» (заява №926/08, рішення від 20.09.2016 р.), беручи до уваги адміністративне стягнення, передбачене ст.44-3 КпАП України, суддя, виходить з того, що, як і у кримінальному провадженні, суд у цій справі має бути неупередженим і безстороннім і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення. Відповідне формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено не судом, а перед судом у змагальному процесі.

При цьому, суддя наголошує, що не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушеннямст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Практика Європейського суду з прав людини у рішеннях від 07.11.2002 року по справі «Лавентес проти Латвії» та від 08.02.2011 року по справі «Берктай проти Туреччини» показує, що суд при оцінці доказів повинен керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Відповідно до п. 4.1 Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах і правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні. Конституція України має найвищу юридичну силу, закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (ч.2 ст. 8 Конституції України).

Згідно з ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Отже, враховуючи викладене вище, приходжу до висновку про відсутність поставленого у вину працівниками патрульної поліції в діях ОСОБА_4 адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема, у разі відсутності складу адміністративного правопорушення.

Приймаючи до уваги викладене, суддя вважає, що обставини, які викладені в протоколі не містять всіх істотних ознак складу правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП, а тому провадження у справі про адміністративне правопорушення необхідно закрити відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

З огляду на закриття провадження у справі, без накладення на особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, адміністративного стягнення, судовий збір, в порядку ст.40-1 КУпАП, стягненню не підлягає.

Керуючись ст.ст.33-35, ст.44-3, ч.1 ст.247, 280, 283, 284, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП, закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення, на підставі п.1 ст.247 КУпАП.

Постанова судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова судді може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, шляхом подання апеляційної скарги до Волинського апеляційного суду.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області Л.В. Івасюта