Справа № 266/5937/20
Провадженя№ 3/266/2290/20
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30.11.2020 року м.Маріуполь
Суддя Приморського районного суду м. Маріуполя Курбанова Н.М., розглянувши справу про притягнення до адміністративної відповідальності
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_1 від 06.07.1999р., виданий Центрально-Міським РВ Макіївського МУ УМВС України у Донецькій області, РНОКПП не відомий, громадянина України, який працював директором ТОВ «Візит-Сервіс 2005», який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,
за ч. 1 ст. 483 МК України,
Дослідивши письмові матеріали справи, приходжу до наступного висновку.
Стаття 9 КУпАП визначає, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до ст. 268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Особливості розгляду справ про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 2791 - 2794 цього Кодексу. При розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені частиною першою статті 44, статтями 51, 146, 160, 1724 - 1729, 173, 1732, частиною третьою статті 178, статтями 185, 1851, статтями 1857, 187 цього Кодексу, присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, є обов`язковою. У разі ухилення від явки на виклик органу внутрішніх справ або судді районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду цю особу може бути органом внутрішніх справ (Національною поліцією) піддано приводу. Законами України може бути передбачено й інші випадки, коли явка особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, в орган (до посадової особи), який вирішує справу, є обов`язковою.
Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення суд, відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, повинен з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші факти, що мають значення для правильного вирішення справи.
При цьому відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява №3572/03 у справі «Цихановський проти України» національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вжити якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні.
Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
У розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, притягнення особи до адміністративної відповідальності розцінюється як «кримінальне обвинувачення», оскільки адміністративні правопорушення мають ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні ст. 6 Конвенції. Таку позицію висловив Європейський суд з прав людини в рішенні по справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року.
Юридична природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосуванням державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваженнями, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.
Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правовій презумпції, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).
Чинними нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення питання щодо витребування інформації про: зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, про перетин державного кордону України (в`їзд або виїзд) та контрольні пункти в`їзду/виїзду на тимчасово окуповані території України, по справі про адміністративне правопорушення не врегульовано, з огляду на що суд приходить до висновку про можливість застосування аналогії закону до процедури витребування інформації, необхідної для належного виклику ОСОБА_1 в судове засідання, для своєчасного, об`єктивного розгляду справи.
Аналогія закону - це засіб заповнення прогалин у законодавстві, який полягає в застосуванні до нього іншої норми закону, яка регламентує подібні відносини.
Законодавство про адміністративні правопорушення не містить заборони на використання аналогії закону.
Аналізуючи викладене суд вважає за доцільне застосувати до виниклих правовідносин за аналогією кримінальний та цивільний процесуальні закони, як найближчий у процесуальному законодавстві.
Відповідно до ст. 187 ч. 7 ЦПК України, інформація про місце проживання (перебування) фізичної особи боржника має бути надана протягом п`яти днів з моменту отримання відповідним органом реєстрації місця проживання та перебування особи відповідного звернення суду.
Згідно ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
З огляду на встановлені обставини, з урахуванням практики ЄСПЛ, з метою своєчасності розгляду справи, для належного повідомлення ОСОБА_1 про час, місце та дату розгляду справи, відоме місце реєстрації якого знаходиться на окупованій території, приходжу до висновку про необхідність встановлення його місця реєстрації, перебування, шляхом зобов`язання Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України та відділу аналітичного забезпечення Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради, надати відповідні відомості.
Керуючись ст. ст. 248, 251, 279 КУпАП, суд
Зобов`язати Головний центр обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України надати суду інформацію чи перетинав державний кордон України (в`їзд або виїзд) та контрольні пункти в`їзду/виїзду на тимчасово окуповані території України: громадянин України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якщо так то вказати конкретні дати.
Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя Курбанова Н. М.