Великоолександрівський районний суд Херсонської області
Справа № 650/1733/20
провадження № 3/650/1040/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2020 року в смт. Велика Олександрівка Великоолександрівський районний суд Херсонської області: в складі: головуючого судді Сікора О.О., за участю: секретаря - Коваленко Ю.О., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , розглянувши матеріали, які надійшли від Великоолександрівського відділення поліції Бериславського відділу поліції ГУНП в Херсонській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

в с т а н о в и в :

03 листопада 2020 року до суду надійшов протокол про адміністративне правопорушення серія ДПР18 № 469069 від 09 вересня 2020 року, який складений про те, що ОСОБА_1 07 вересня 2020 року о 08.45 год. в смт. Велика Олександрівка по вул. Маяковського керував мопедом «Дельта», державний номер відсутній, з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини роту, шатка хода, невнятна мова, почервоніння обличчя). Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП.

На судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину не визнав, проти притягнення його до адміністративної відповідальності заперечив. Пояснив, що дійсно мала місце зупинка мопеда, яким він керував, однак поліцейським не була дотримана процедура притягнення його до адміністративної відповідальності. Йому не було запропоновано підписати протокол як і не надано його для ознайомлення, від підпису він не відмовлявся, про що свідчать письмові пояснення свідків.

Заслухавши особу, яка була присутня при розгляді справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.

Так, при розгляді справ про адміністративне правопорушення вказаної категорії, у відповідності до частин першої та другої статті 2 КУпАП національні суди застосовують:

Кодекс України про адміністративні правопорушення від 7 грудня 1984 року № 8073-X (далі - КУпАП).

Конституцію України прийнята на п`ятій сесії Верховної Ради України 28 червня 1996 року (далі - Конституція України).

Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, яку ратифіковано Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР (далі - Конвенція),

практику Європейського суду з прав людини як джерело права у відповідності до Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV;

Закон України «Про Національну поліцію» від 2 липня 2015 року № 580-VIII (далі - Закон),

Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затверджену Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року № 1395 (далі - Інструкція № 1395),

Порядок направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 р. N 1103 (далі - Порядок № 1103),

Інструкцію про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затверджену Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 № 1452/735 (далі - Інструкція № 1452),

Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі - ПДР).

Згідно з частиною першою статті 8 Закону поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно з пунктами 1 - 3 частини першої статті 18 Закону поліцейський (стаття 17), тобто особа, яка склала вказаний протокол, зобов`язана неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського, професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, поважати і не порушувати прав і свобод людини.

Згідно з частиною другою статті 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Виконання поліцейським таких обов`язків при оформленні матеріалів про адміністративне правопорушення є необхідною передумовою для прийняття останніх як належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів судом, а відтак можливості притягнення особи до встановленої адміністративної відповідальності.

Отже, недотримання поліцейським визначених вимог має наслідком відхилення (не прийняття до уваги) таких доказів судом та ухвалення відповідного рішення на підставі інших належних та допустимих доказах.

Обов`язку поліцейського неухильно дотримуватись приписів нормативно-правових актів у своїй діяльності кореспондує обов`язок суду перевірити направлені до суду матеріали, про що йдеться у пункті 2 частини першої статті 278 КУпАП.

Згідно із положеннями Глави 21 та статті 279 КУпАП особа, яка склала протокол про адміністративне правопорушення та інші матеріали не є особою, яка бере участь у справі, тобто вона не має права при судовому розгляді підтримувати «висунуте звинувачення», доводити прийнятність доказів, надавати нові докази, заперечувати проти тверджень інших учасників тощо.

Тобто, надані суду докази, які оформлені із порушенням вимог закону, судом не приймаються та суд при цьому не має права перебирати на себе повноваження сторони обвинувачення та намагатись усунуті допущені недоліки.

Саме такі висновки надані Європейським судом з прав людини у справі «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) де вказано про те, що національний суд не може вийти за межі висунутого обвинувачення або уточнити в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунути певні розбіжності або неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення, оскільки в такому випадку суд перебиратиме на себе функції сторони обвинувачення, чим порушить принцип рівності сторін і вимоги змагальності процесу. За таких обставин особа буде позбавлена можливості захищатися від висунутого проти неї обвинувачення перед незалежним судом. Навпаки, вона буде змушена захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується.

Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі. Аналіз положення частини третьої статті 62 Конституції України «обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом» дає підстави для висновку, що обвинувачення у вчиненні злочину не може бути обґрунтоване фактичними даними, одержаними в незаконний спосіб, а саме: з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина; з порушенням встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних; не уповноваженою на те особою тощо. З цього приводу достатньо категорично висловлювалися судді Конституційного Суду України у рішенні № 12рп/2011 від 20 жовтня 2011 року (справа № 1?31/2011).

Наведені постулати щодо належності та допустимості доказів, які розкриті для кримінального провадження також стосуються процедури доведення винуватості особи у справах про адміністративні правопорушення, оскільки Європейський суд з прав людини розповсюджує дію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод також на провадження у справах про адміністративні правопорушення у випадку якщо санкція відповідної статті передбачає обмеження прав особи (Наприклад, рішення у справі «Лучанінова проти України» від 09 червня 2011 року, заява № 16347/02).

Відповідно до наведених положень закону підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності за відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, за умови не надання нею згоди на проведення такого огляду на місці зупинки транспортного засобу є такі обставини:

1) поліцейський інформує водія про порядок застосування спеціального технічного засобу та на його вимогу надає сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки (пункт 5 Розділу ІІ Інструкції № 1452);

2) поліцейський пропонує водію пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного засобу (частина друга статті 266 КУпАП, пункт 4 Розділу ІХ Інструкції № 1395, пункт 6 Розділу І, пункт 1 Розділу ІІ Інструкції № 1452, пункти 3 - 5 Порядку № 1103);

3) водій відмовляється від такого огляду на місці зупинки транспортного засобу (частина третя статті 266 КУпАП, пункт 7 Розділу І Інструкції № 1452, пункт 6 Порядку № 1103);

4) поліцейський направляє водія для проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння в заклад охорони здоров`я шляхом видачі «направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» наведеного в додатку 1 до цієї Інструкції № 1452 (частини третя, четверта, шоста статті 266 КУпАП, пункти 3, 5 Розділу ІХ Інструкції № 1395, пункт 8 Розділу ІІ Інструкції № 1452, пункт 7 Порядку № 1103);

5) водій відмовляється від такого огляду в закладі охорони здоров`я (пункт 6 Розділу ІХ Інструкції № 1395, пункт 8 Порядку № 1103);

6) поліцейський оформлює протокол про адміністративне правопорушення за відмову водія від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння (пункт 8 Порядку № 1103).

Вказана процедура проводиться в присутності двох свідків (частина друга статті 266 КУпАП, пункт 4 розділу Х Інструкції № 1395, пункт 4 Порядку № 1103, пункт 6 розділу ІІ Інструкції № 1452).

Зважаючи на застосований до особи порядок свідки закликаються до участі у справі з тим, щоб гарантувати дотримання поліцейським встановленої законом процедури притягнення особи до адміністративної відповідальності, а отже зафіксувати ключові обставини, які мають істотне значення та відповідно підлягають доказуванню.

Таким чином, слід дійти висновку, що особа може бути притягнута до відповідальності за інкримінованою статтею виключно у випадку, якщо вона відмовилась від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в закладах охорони здоров`я після вжиття щодо неї вищенаведених дій у вказаній послідовності та в присутності свідків.

Натомість з показів свідків вбачається, що в їх присутності не відбувалася відмова ОСОБА_1 від підписання протоколу про притягнення до адміністративної відповідальності, а відтак слід виснувати, що при оформленні вказаної відмови поліцейським було порушено вимоги частини другої статті 256 КУпАП, пункту 2 розділу ІІ Інструкції № 1395, а також частини другої статті 266 КУпАП, пункту 4 розділу Х Інструкції № 1395, пункту 4 Порядку № 1103, пункту 6 розділу ІІ Інструкції № 1452, а відтак вказаний протокол, будучи у відповідності до частини першої статті 251 КУпАП доказом, є недопустимим доказом, а отже ним не підтверджується відмова водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку.

Фактично, за встановлених обставин справи, основним та єдиним доказом відмови водія від підпису протоколу є відмітка в ньому зроблена поліцейським, що само по собі, без підтвердження свідками, не може бути достатнім доказом даного факту і щодо чого вже неодноразово висловлювався Верховний Суд, зокрема, у постанові від 29 квітня 2020 року, № 161/5372/17.

Із зазначених обставин також вбачається, що протокол про адміністративне правопорушення складений у відсутності ОСОБА_1 , він з його змістом не ознайомлений, йому не були роз`яснені його права й обов`язки, передбачені статтею 268 КУпАП.

Суд змушений в котре звернути увагу правоохоронних органів на те, що в своїх численних рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що дотримання органами державної влади або уповноваженими службовими особами встановленої законом процедури притягнення особи до юридичної відповідальності є невід`ємним елементом права особи на справедливий суд констатований у ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а отже будь-яке відхилення від встановленого порядку є порушенням та не може гарантувати застосування до особи справедливих правових заходів закладених в нормах чинного законодавства.

Отже, зважаючи на те, що склад адміністративного правопорушення, який полягав у відмові особою від огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому порядку, при судовому розгляді не знайшов свого підтвердження, з огляду на те, що фактично протокол про адміністративне правопорушення оформлено із істотними порушеннями, провадження у справі підлягає закриттю.

За встановлених обставин, інші наведені ОСОБА_1 доводи не мають значення для правильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 247 ч.1, п.1, 251, 283, 284 КУпАП, суд

п о с т а н о в и в :

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 130 КУпАП, відносно ОСОБА_1 за протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 469069 від 07 вересня 2020 року - закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги особою, щодо якої її винесено - 08 грудня 2020 року.

Постанову може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено до Херсонського апеляційного суду через місцевий суд протягом 10 днів з дня винесення.

Суддя: _______________ О.О. Сікора