Справа №488/1988/20
Провадження № 33/812/328/20
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

Іменем України

26 листопада 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Базовкіної Т.М.,

із секретарем судового засідання Тимошенком О.С.,

за участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника адвоката Морозова В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову, яку ухвалив Корабельний районний суд м. Миколаєва під головуванням судді Головіної Т.М. у приміщенні цього суду 24 вересня 2020 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , працює торговим представником ТОВ «Альторіс», визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік,

в с т а н о в и в:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №288915, складеного 25 червня 2020 р., 25 червня 2020 р. о 22 годині 45 хвилин у м. Миколаєві по вул. Новобудівній в районі будинку №1-О, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом автомобілем «FORD GALAXY 2.0 KAT», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: порушення мови, порушення координації рухів. В присутності двох свідків він пройшов медичний огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки ТЗ із застосуванням приладу Драгер, результат якого становив 1,49 ‰, з яким ОСОБА_1 був не згоден, у зв`язку з чим йому було запропоновано пройти медичний огляд у встановленому законом порядку, однак ОСОБА_1 відмовився від проходження медичного огляду в присутності двох свідків, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КупАП (у редакції закону 2016 року).

Постановою судді Корабельного районного суду м. Миколаєва від 24 вересня 2020 р. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП (у редакції закону 2016 року) та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік та 420 грн. 40 коп. судового збору на користь держави.

Не погоджуючись із постановою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову скасувати та ухвалити нову, якою провадження у справі закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 статті 130 КУпАП.

Апелянт вважає, що постанова є незаконною та необґрунтованою, ухваленою з порушенням чинного законодавства.

Апеляційна скарга мотивована тим, що при ухваленні постанови суд ґрунтувався лише власними переконаннями та взяв до уваги лише написані працівниками поліції матеріали справи. У зв`язку з тим, що справа була розглянута без присутності ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Морозова В.Ю., свідків, інспекторів поліції, які складали протокол, суддя не досконало дослідив матеріали справи, не заслухав думки всіх учасників, а також не взяв до уваги грубі порушення працівників поліції. Вважає, що в протоколі про адміністративне правопорушення серії БД №288915 працівниками поліції було застосовано неправильну кваліфікацію адміністративного правопорушення та помилково зазначено про порушення пункту 2.5 Правил дорожнього руху. Крім того, ОСОБА_1 після його незгоди з результатом огляду за допомогою приладу «Драгер» працівниками поліції не було запропоновано проходити відповідний огляд у медичному закладі, чим останні прямо порушили вимоги ч. 3 статті 266 КУпАП. Свідки у своїх поясненнях не зазначають наявність чи відсутність у ОСОБА_1 ознак стану алкогольного сп`яніння. Апелянт звертає увагу на те, що працівниками поліції не було долучено до матеріалів справи про адміністративне правопорушення роздруківку результатів приладу «Драгер», а отже не зрозуміло, який результат відобразив після огляду прилад «Драгер». Апелянт вважає, що інкриміноване йому правопорушення неможливо кваліфікувати за ст. 130 КУпАП, з огляду на те, що з 01 липня 2020 р. набули чинності зміни до деяких законодавчих актів, передбачені законом №2617- VIII від 22 листопада 2018 р. щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень. Зокрема, ним встановлювалася кримінальна відповідальність за керування транспортним засобом у стані сп`яніння. Внаслідок зазначених змін, станом на 02 жовтня 2020 р. діяння, а саме: керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції - не охоплюються диспозицією статті 130 КУпАП України. Та, відповідно, станом на 02 жовтня 2020 р. не утворюють склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Крім того, зазначає, що матеріали адміністративної справи та протокол про адміністративне правопорушення працівниками складені з наступними порушеннями, а саме: працівниками поліції не було виписано направлення на медичний огляд до лікарні, що є грубим порушенням; в матеріалах справи відсутня довідка про відсторонення особи від керування транспортним засобом; в протоколі про адміністративне правопорушення, який було складено відносно ОСОБА_1 , відсутні телефонні номери свідків; до матеріалів справи про адміністративне правопорушення не було долучено відповідний чек приладу «Драгер»; в матеріалах справи не містяться відомостей про те, чи притягувалася особа до адміністративної відповідальності за аналогічні порушення.

Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 , його захисника Морозова В.Ю., які підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги, дослідивши наявні у справі матеріали, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню із наступних підстав.

Приймаючи оскаржувану постанову, суд першої інстанції дійшов висновку, що факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, підтверджується даними протоколу про адміністративне правопорушення БД №288915 від 25 червня 2020 р., відповідно до якого 25 червня 2020 року о 22 годині 45 хвилин водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом автомобілем «FORD GALAXY 2.0 KAT», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 в м. Миколаєві по вулиці Новобудівній в районі будинку №1-О, з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме порушення мови, порушення координації рухів, зі згоди водія в установленому законом порядку в присутності двох свідків проводився огляд на стан сп`яніння, результати тесту № 44 від 25.06.2020 року склали 1,49 ‰ алкоголю в крові. З результатами тесту водій був не згоден, у зв`язку з чим йому було запропоновано пройти медичний огляд у встановленому законом порядку, однак ОСОБА_1 відмовився від проходження медичного огляду в присутності двох свідків;

письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 від 25 червня 2020 року, відповідно до яких останні підтвердили, що 25 червня 2020 року ОСОБА_1 в їх присутності пройшов огляд на місці зупинки за допомогою газоаналізатора «Драгер», результати тесту склали 1,49 ‰ алкоголю в крові;

роздруківкою тестування № 44 від 25.06.2020 року, відповідно до якої огляд ОСОБА_1 на стан сп`яніння проводився 25.06.2020 року о 23:19 годині за допомогою спеціального технічного засобу «DragerAlkotest 7510», номер приладу АRMF 0275, результати огляду - 1,49 ‰ в крові, з якими був ознайомлений останній, про що свідчить його підпис;

актом огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних пристроїв, огляд ОСОБА_1 був проведений в присутності свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 за допомогою алкотестеру «DragerAlkotest 7510», номер приладу АRMF 0275, результати проби позитивні, показник 1,49 ‰;

відеозаписом з нагрудного реєстратора патрульного, з якого вбачається, що 25.06.2020 року о 23:00 годині ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на місці зупинки за допомогою газоаналізатора «Драгер» та проїхати до медичного закладу для проходження медичного огляду, на що він відмовився, пояснивши, що він є пішоходом, вищевказаним транспортним засобом не керував. Після чого о 22:18 годині в присутності двох свідків він продув газоаналізатор «Драгер», результати проби були позитивні, показник 1,49 ‰. З вказаними результатами був не згоден, до медичного закладу їхати відмовився.

Перевіривши під час апеляційного розгляду наявні у справі докази, апеляційний суд дійшов висновку, що такий висновок не ґрунтується на вимогах закону та обставинах справи про адміністративне правопорушення.

Згідно пункту 2.9 (а) Правил дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 № 1306 (далі - Правила), водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (пункт 2.5 Правил).

Невиконання вказаних правил утворюють склад правопорушення, передбаченого статтею 130 КУпАП (у редакції закону 2016 року).

Згідно частини 1 статті 130 КУпАП у вказаній редакції адміністративним правопорушенням є керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23 жовтня 1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності» (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998).

Згідно «критеріїв Енгеля», сформованих Європейським судом з прав людини у справі «Енгель та інші проти Нідерландів» (1976 рік), критеріями для визначення поняття «кримінальне обвинувачення» є: критерій національного права (чи підпадає певне протиправне діяння під ознаки злочину згідно з національними нормами); критерій кола адресатів (якщо відповідальність поширюється на невизначене коло осіб, то правопорушення підлягає кваліфікації як кримінальне); критерій мети та тяжкості наслідків (у випадку, якщо у санкції наявний саме елемент покарання, а передбачені санкції є достатньо суворими, скоєне правопорушення розглядається за природою кримінального злочину).

Системний аналіз положень ст. 130 КУпАП в редакції закону 2016 року, відповідальність за якою поширюється на невизначене коло осіб та передбачає накладення штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік, дозволяє дійти до висновку, що за своєю суттю це є кримінальним порушенням/обвинуваченням.

При цьому кваліфікація порушення/обвинувачення як «кримінального» дає особі додаткові гарантії, які передбачені Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, у тому числі обов`язок довести вину особи, який передбачений ч. 2 ст. 6 Конвенції, та заборона подвійного притягнення до відповідальності за одне порушення (ст. 4 Протоколу 7 до Конвенції).

Згідно ст. 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Статтею 62 Конституції України визначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом (частини 1-3 ст. 7 КУпАП).

Згідно із ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до вимог статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З аналізу статей 251, 252 КУпАП слідує, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Отже, суддя, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, повинен всебічно, повно і об`єктивно дослідити всі обставини справи, оцінивши кожен доказ як окремо, так і в їх сукупності й навести в своєму рішенні висновки за результатами їх дослідження та оцінки щодо відсутності або наявності в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, складу інкримінованого їй адміністративного правопорушення.

Вимоги вказаних правових норм не були дотримані судом першої інстанції в повному обсязі.

Так, адміністративне правопорушення - це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності. Проте щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.

Об`єктивною стороною адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП (у редакції закону 2016 року) є: 1) керування транспортним засобом у стані сп`яніння (алкогольного, наркотичного чи іншого); 2) передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння; 3) відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Суб`єктом правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, коли особі інкремінується керування транспортним засобом у стані сп`яніння або відмова від проходження медичного огляду на стан сп`яніння, може бути будь-яка особа, що досягла шістнадцятирічного віку (ст. 12 КУпАП), яка керувала транспортним засобом.

Тобто доказуванню підлягають такі обставини: 1) керування особою транспортним засобом та 2) перебування цієї особи у стані сп`яніння (наркотичного, алкогольного чи іншого) або відмова від проходження медичного огляду на стан такого сп`яніння.

У пункті 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз`яснено, що керування транспортним засобом - виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Для притягнення до відповідальності за ст. 130 К пАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.

У постанові від 20 лютого 2019 по справі №404/4467/16-а Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначив, що «само по собі керування транспортним засобом розуміється як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування».

Таким чином, керування транспортним засобом це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу.

За такого знаходження за кермом транспортного засобу, яке не є в стані руху (знаходиться в нерухомому стані), особи в нетверезому стані не є доказом вчинення останньою адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, оскільки саме перебування особи на місці водія не доводить факт керування транспортним засобом, незалежно від наявності ввімкненого двигуна.

Згідно пояснень особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 в апеляційному суді він заперечував факт керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння 25 червня 2020 року о 22 год. 45 хвил. Пояснював, що відпочивав на пляжі, сів за руль, щоб включити кондиціонер, їхати на автомобілі не збирався.

Згідно пояснень ОСОБА_1 , які зафіксовані на відеозаписах з нагрудної відеокамери поліцейського, що додані до протоколу про адміністративне правопорушення, він також заперечував факт керування транспортним засобом під час прибуття поліцейських на місце події та у відповідь на пропозицію пройти медичний огляд на стан сп`яніння, наполягав на тому, що автомобіль не рухався, він не їхав.

Також на відеозапису з нагрудної камери поліцейського зафіксовано, що працівник поліції пояснює ОСОБА_1 , що «есть видео, где вы едете, останавливаетесь, открываете багажник». На запитання ОСОБА_1 про таке відео поліцейській відповів: «С видео будете знакомиться в суде».

Проте матеріали адміністративної справи не містять такого відеозапису, який підтверджує факт керування ОСОБА_1 25 червня 2020 року о 22 годині 45 хвилин автомобілем «FORD GALAXY 2.0 KAT», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в м. Миколаєві по вулиці Новобудівній в районі будинку №1-О (тобто факт руху цього автомобілю), як про це зазначено в протоколі про адміністративне правопорушення.

Згідно рапорту поліцейського взводу №1 роти №2 батальйону №2 УПП в Миколаївській області ДПП Валерія Щуцького (а.с. 9) у зв`язку з відсутністю носія, а саме DVD-R диску немає змоги долучити відеоматеріали до протоколу БД №288915 від 25 червня 2020 р. за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не підтверджується факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом іншими наявними в адміністративній справі доказами, зокрема, письмовими поясненнях свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які підписали протокол про адміністративне правопорушення. Ці особи двічі викликались за клопотанням ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції, але не з`явилися.

Долучені до адміністративної справи пояснення ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с. 7, 8) не можна вважати допустимими доказами, оскільки вони отримані та викладені з порушення процедури: в поясненнях не зазначений процесуальний статус вказаних осіб, не зазначено про роз`яснення прав та обов`язків особам, які надали пояснення, а також посадова особа, яка відбирала пояснення, у зв`язку з чим надавались такі пояснення. Також пояснення не містять зазначення особи (прізвища, ім`я, по-батькові), яка керувала транспортним засобом.

За такого в матеріалах справи відсутні допустимі та достовірні докази того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або з ознаками сп`яніння відповідно до обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення серії БД №288915, складеного 25 червня 2020 р., а тому недоведеним є факт, що ОСОБА_6 є суб`єктом відповідальності за вказане у протоколі правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною 1 статті 130 КУпАП.

З огляду на наведене, а також положення статті 62 Конституції України суд помилково дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним 25 червня 2020 р. правопорушення, оскільки в суді не доведена належними та допустимим доказами наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.

Тому постанова суду підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі про адміністративне правопорушення з підстав, передбачених пунктом 1 частини 1 статті 247 КУпАП, через відсутність в діях ОСОБА_6 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 не посилався на те, що не керував автомобілем за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, але наполягав на таких обставинах в суді апеляційної інстанції та під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, а встановлені судом обставини свідчать про неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, тому в силу положень частини 7 статті 294 КУпАП апеляційний суд вважає, що не обмежений доводами апеляційної скарги.

Щодо доводів апеляційної скарги про закриття справи про адміністративне правопорушення через скасування адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачені частиною 1 статті 130 КУпАП, то вони є безпідставними.

Статтею 8 КУпАП передбачено, що особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.

Так, до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» №2617-УІІІ від 22 листопада 2018 року (далі - Закон), тобто до 01 липня 2020 року, КУпАП передбачав адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами або суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Після набрання чинності Законом, тобто з 01 липня 2020 року, відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, вживання водієм транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди за його участю алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником), або після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння або вживання лікарських препаратів, що знижують його увагу на швидкість реакції, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого огляду, було виключено з частин 1 та 3 статті 130 КУпАП та закріплено у статті 286-1 КК України.

Підстава для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачена пунктом 6 частини першої статті 247 КУпАП, відсутня. Згідно з цим пунктом провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в разі скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність.

Натомість у результаті внесення змін до статті 130 КУпАП юридична відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, або інші дії, виключені зі статті 130 КУпАП, була не скасована, а навпаки посилена.

Таким чином, суди мають здійснювати розгляд справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 130 КУпАП, які було вчинено до 1 липня 2020 року, відповідно до цієї статті у редакції, чинній на час вчинення таких діянь.

Інші доводи апеляційної скарги з урахуванням встановлених вище обставин не впливають на прийняте рішення.

Керуючись статтями 247, 294 КУпАП, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, постанову Корабельного районного суду м. Миколаєва від 24 вересня 2020 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП за протоколами серія БД № 288915 від 25 червня 2020 року, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік, скасувати, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити за відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського

апеляційного суду Т.М. Базовкіна