Київський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

22 вересня 2020 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Тютюн Т.М. за участю ОСОБА_1 - особи, щодо якої винесено постанову, захисників Азральян С.М., Бурячека Г.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Канів Черкаської області, що зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ,

на постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 1 червня 2020 року,

у с т а н о в и в :

Постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 01.06.2020 на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.443 КУпАП.

Як встановив суд, 4 квітня 2020 року об 11 годині 55 хвилин ОСОБА_1 на території парку "Феофанія", що на вул. Лебедєва, 37 в м. Києві, порушив правила карантину, а саме, знаходився в громадському місці без засобів індивідуального захисту (захисна маска), чим порушив ст.29 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб".

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає про неправильне застосування суддею місцевого суду норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Як стверджує ОСОБА_1 , 04.04.2020 він та його сестра ОСОБА_2 зайшли до парку "Феофанія", там до них одразу підійшли працівники поліції, зробили зауваження стосовно відсутності захисної маски та повідомили, що до нього буде застосовано адміністративне стягнення у виді попередження. Один поліцейський почав оформляти матеріали, інший - зробив його фотознімок, потім він одягнув маску, що була в кишені, і поліцейські запевнили, що попереджають про дотримання встановлених у зв`язку з карантином обмежень. Він, у свою чергу, будучи впевнений, що інцидент вичерпано, написав у протоколі, що зобов`язується дотримуватися вимог, та підписав його, не читаючи. Другий примірник протоколу йому вручено не було і про те, що його притягнуто до адміністративної відповідальності, дізнався 12.08.2020 після ознайомлення з матеріалами справи в Голосіївському районному суді м. Києва. Отже, поліцейські ввели його в оману та не повідомили про складання протоколу.

Звертає увагу, що до протоколу про адміністративне правопорушення не долучено запис портативного відеореєстратора поліцейського, який підтвердив би викладені раніше обставини, а саме, наявність при собі маски та застосування стягнення у виді попередження. В його поясненнях, які містяться в справі, також вказано, що його попереджено про заборону перебування в парках, скверах та місцях масового скупчення людей, про обов`язкове носіння документів, які посвідчують особу, та дотримання вимог Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб". Рапорт ДОП Голосіївського УП ГУНП у м. Києві від 04.04.2020 не рукописний, а надрукований, що свідчить про те, що на час складання протоколу його виготовлено не було, а відтак, у протокол внесено додаткові записи вже після підписання ОСОБА_1 , або в протокол внесено завідомо неправдиву інформацію. У протоколі відсутні відомості про свідків, невірно вказано зареєстроване місце проживання ОСОБА_1 , адреса вчинення правопорушення не встановлена, що унеможливлює встановлення наявності чи відсутності складу правопорушення. Стверджує і про те, що протокол є недопустимим доказом, рапорт не є доказом у розумінні положень ст.251 КУпАП, а сам по собі факт визнання особою вини не є достатнім для притягнення до адміністративної відповідальності.

Крім того, всупереч вимогам Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС України № 1376 від 06.11.2015, суть правопорушення в протоколі не відповідає вимогам закону. Враховуючи те, що ст.443 КУпАП носить бланкетний характер, посилання в ній на п.5 ст.29 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" є неправильним, оскільки вказана норма не містить пунктів і в ній немає заборон відвідування парків або інших. Не містить протокол даних і про порушення обмежувальних заходів відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" № 211 від 11.03.2020, якою на усій території України встановлено карантин.

На вказані обставини суддя місцевого суду уваги не звернув, всупереч вимогам ст.268 КУпАП розглянув справу без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, зазначивши в постанові, що ОСОБА_1 в судове засідання двічі не з`явився, чим позбавив можливості реалізувати свої права. При цьому про час та місце розгляду справи його повідомлено не було і матеріали справи не містять даних про вручення йому повісток, копії яких наявні в справі. Накладаючи стягнення, суддя не врахував вимоги ст.33 КУпАП та не розглянув питання про можливість звільнення від адміністративної відповідальності на підставі ст.22 КУпАП з огляду на те, що він втратив роботу, своїми діями не завдав шкоди суспільним інтересам чи громадянам.

Посилаючись на низку рішень Європейського суду з прав людини, в тому числі "Лучанінова проти України", "Малофєєва проти Росії", ОСОБА_1 вважає, що суддя перебрав на себе функцію обвинувачення. Так, викладаючи в постанові опис обставин, установлених під час розгляду справи, суддя змінив їх порівняно з тими, що викладені в протоколі, додатково зазначив адресу парку та знаходження особи у громадському місці без засобів індивідуального захисту (захисна маска), про що в протоколі вказано не було. Ці обставини свідчать про порушення ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, адже суддя має бути неупередженим і безстороннім, не вправі самостійно змінювати на шкоду особи формулювання адміністративного правопорушення та не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином неминуче перебиратиме на себе функції обвинувачення. Разом з тим, у Постанові Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 в редакції, чинній на день складання протоколу, була відсутня заборона перебування в громадських місцях без вдягнутих засобів індивідуального захисту, оскільки ця заборона вводилася з 06.04.2020. А тому суд безпідставно визнав його винним у вчиненні адміністративного правопорушення за діяння, яке на час складання протоколу - 04.04.2020 не було протиправним.

Додатково ОСОБА_1 зауважує, що відповідно до ст.33 Конституції України має право на свободу пересування, а тому обмеження відвідування парку може бути лише за умови введення воєнного або надзвичайного стану Указом Президента України, який відповідно до положень ст.85 Конституції України не видавався.

Зважаючи на викладене, просить постанову судді скасувати та закрити провадження у справі.

Крім того, ОСОБА_1 подав клопотання про поновлення строку оскарження постанови, пропуск якого мотивує тим, що копія постанови, як це передбачено ст.285 КУпАП, йому не направлялася, з її текстом він ознайомився 12.08.2020, а копію захисник отримав 17.08.2020.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , який підтримав клопотання про поновлення строку та апеляційну скаргу і просив їх задовольнити; пояснення захисників Азральян С.М., Бурячека Г.О. на підтримку позиції їх підзахисного; вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, опитавши свідка ОСОБА_2 , апеляційний суд дійшов таких висновків.

Згідно з ч.2 ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Апеляційна скарга подана 21.08.2020, тобто з пропуском встановленого законом строку. Справу розглянуто за відсутності ОСОБА_1 , чим порушено його права, передбачені ст.268 КУпАП, оскільки відомості про своєчасне його сповіщення про місце і час розгляду справи, зокрема, про отримання повісток у справі відсутні. Як слушно вказується в клопотанні, всупереч вимогам ст.285 КУпАП суд не направляв йому копію постанови, і про зміст прийнятого рішення ОСОБА_1 дізнався 12.08.2020 під час ознайомлення з матеріалами справи, що підтверджується розпискою (а.с.16). Додатково ОСОБА_1 повідомив, що після повернення з Польщі виявив у поштовій скриньці конверт з копією постанови про відкриття виконавчого провадження, яка містила посилання на постанову Голосіївського районного суду м. Києва та номер справи, після чого звернувся до суду. Вказані обставини підтверджуються копією паспорту громадянина України для виїзду за кордон з відміткою про перетин кордону 08.08.2020 та копією постанови про відкриття виконавчого провадження державного виконавця Голосіївського ВР ДВС у місті Києві ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) від 03.08.2020 (а.с.64-65). Отже, строк оскарження постанови пропущений з поважних причин і підлягає поновленню.

Відповідно до вимог ст.ст.245, 252, 280 КУпАП в справі про адміністративне правопорушення обставини правопорушення повинні бути з`ясовані всебічно, повно і об`єктивно в їх сукупності.

При цьому суд при розгляді справи зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, і винести постанову, зміст якої має відповідати вимогам ст.283 КУпАП.

Цих вимог закону суддею місцевого суду під час розгляду справи та при винесенні постанови дотримано не було.

Як зазначено у постанові, вина ОСОБА_1 підтверджується даними в протоколі про адміністративне правопорушення, рапорті поліцейського, письмових поясненнях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, інших зібраних матеріалах.

Згідно з ч.2 ст.251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених ст.255 КУпАП.

Доказами у даній справі, які уповноважені посадові особи Національної поліції надали суду, є дані у: протоколі про адміністративне правопорушення, згідно з яким 04.04.2020 об 11 годині 55 хвилин за адресою: м. Київ, парк "Феофанія" ОСОБА_1 відвідав парк, чим порушив ст.29 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб", а саме, п.5, і вчинив правопорушення, передбачене ст.443 КУпАП; рапорті поліцейського про виявлення на території парку "Феофанія" на вул. Лебедєва, 37 в м. Києві ОСОБА_1 , який гуляв без захисної маски; фотознімку із зображенням ОСОБА_1 без захисної маски; письмових поясненнях, в яких він зазначив, що був попереджений працівниками поліції про заборону перебування в парках, скверах та в місцях масового скупчення людей, про обов`язкове носіння документів, які посвідчують особу, та зобов`язався не порушувати вимоги Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб".

За клопотанням ОСОБА_1 суд апеляційної інстанції заслухав пояснення свідка ОСОБА_2 , яка пояснила, що коли вона та брат з лісу зайшли на території парку "Феофанія", до них підійшли поліцейські та роз`яснили ОСОБА_1 , що парк відвідувати не можна. Поліцейські показали їм постанову, попросили брата щось підписати, фотографували і постійного говорили про попередження. Про складання протоколу про адміністративне правопорушення вони нічого не знали. Коли зайшли в парк, брат був без захисної маски, а потім вже одягнув її.

ОСОБА_1 підтвердив пояснення свідка і аналогічного змісту пояснення містяться в апеляційній скарзі.

Оцінюючи пояснення ОСОБА_1 та свідка, потрібно зазначити, що вони не заперечували ані факту перебування в парку, ані відсутності на ОСОБА_1 захисної маски. Пояснення ОСОБА_1 про те, що поліцейські застосували до нього попередження, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, оскільки щодо нього було складено протокол про адміністративне правопорушення, в якому містяться пояснення, що він зобов`язується дотримуватись встановлених обмежень, і повідомлено, що розгляд справи відбудеться в Голосіївському районному суді м. Києві. Ніяких перешкод для ознайомлення з протоколом не було, другий його примірник вручено ОСОБА_1 , йому роз`яснено права та обов`язки, передбачені ст.ст.55, 56, 59, 63 Конституції України, ст.268 КУпАП, що останній засвідчив своїм підписом. А тому доводи в апеляційній скарзі, що поліцейські ввели в оману, не вручили другий примірник протоколу та не роз`яснили права, є надуманими.

Нічим не доведеними припущеннями є і твердження про внесення до протоколу додаткових записів лише з огляду на наявність у ньому даних про долучення рапорту. Дійсно, рапорт ДОП Голосіївського УП ГУНП у м. Києві від 04.04.2020 (а.с.2) виготовлено у друкованому виді, у той час як спеціальних пристроїв при собі у поліцейських не було. Але ніщо не заважало оформити вказаний рапорт, інформація в якому повністю відповідає дійсності, у друкованому варіанті, як тільки для цього з`явилися відповідні умови. Не є перешкодою для розгляду справи в суді відсутність свідків, запису портативного відеореєстратора тощо, а так само відсутність у протоколі адреси парку "Феофанія", враховуючи те, що вона вказана в інших доказах.

З приводу тверджень ОСОБА_1 про невірне зазначення у протоколі адреси його реєстрації, знову ж таки, апеляційний суд вказує, що він підписав протокол без жодних зауважень.

З огляду на посилання ОСОБА_1 на гарантоване ст.33 Конституції України право на свободу пересування необхідно зауважити, що повноваження Кабінету Міністрів України щодо встановлення тимчасових обмежень прав фізичних і юридичних осіб та додаткових обов`язків, що покладаються на них, у разі введення карантину передбачені ст.29 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб". Необхідно зважити і на гарантоване ст.49 Конституції України право кожного на охорону здоров`я, задля забезпечення якого і було встановлено карантин. Тому необхідно виходити з оцінки забезпечення "справедливого балансу", дотримання принципу пропорційності (справедливої рівноваги між інтересами суспільства і основними правами окремої людини), на чому наголошує Європейський суд з прав людини. Цей принцип повністю узгоджується з ст.3 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою на здійснення права свободи пересування не встановлюються жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільства в інтересах національної або громадської безпеки, для забезпечення громадського порядку, запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі чи з метою захисту прав і свобод інших осіб. Це право також може бути у певних місцевостях підлягати обмеженням, що встановлені згідно із законом і виправдовуються суспільними інтересами в демократичному суспільстві.

Разом з тим, доводи в апеляційній скарзі про невідповідність протоколу вимогам ст.256 КУпАП є обґрунтованими.

Диспозиція статті 443 КУпАП є бланкетною, і при її застосуванні необхідно встановлювати не лише те, які саме нормативно-правові акти порушено, а й конкретно визначити, вимоги яких саме статей, пунктів не дотримано, а також розкрити суть допущеного порушення.

Посилання в протоколі на ст.29, а саме, п.5 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" є вочевидь неправильним, оскільки пункти у цій нормі відсутні, і в ній йдеться про особливості встановлення карантину, а не певні обмеження.

Згідно з п.п.5 п.2 Постанови Кабінету Міністрів України "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" № 211 від 11.03.2020 в редакції від 04.04.2020 року, чинній на час складання протоколу, було заборонено відвідування парків, скверів, зон відпочинку, лісопаркових та прибережних зон, крім вигулу домашних тварин однією особою та в разі службової необхідності.

Однак суддя місцевого суду, викладаючи у постанові опис обставин, установлених під час розгляду справи, послався на ст.29 Закону і зазначив про знаходження ОСОБА_1 у громадському місці без засобів індивідуального захисту (захисна маска), у той час як заборона перебування в громадських місцях без вдягнутих засобів індивідуального захисту передбачена п.п.1 п.2 вказаної постанови і вона вводилася з 6 квітня 2020 року.

Отже, апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності за дії, про вчинення яких протокол не складався, і які на момент складання протоколу не містили складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин апеляційну скаргу належить задовольнити, а постанова судді - скасувати та закрити провадження у справі на підставі п.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

п о с т а н о в и в :

Поновити ОСОБА_1 строк апеляційного оскарження постанови судді Голосіївського районного суду м. Києва від 1 червня 2020 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 1 червня 2020 року, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 000 /однієї тисячі/ неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 /сімнадцять тисяч/ гривень, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.443 КУпАП, скасувати та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Київського

апеляційного суду Т.М. Тютюн