НОВОМИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

27 листопада 2020 року Справа № 322/1016/20 (Провадження № 3/322/429/20)

Суддя Новомиколаївського районного суду Запорізької області Губанов Р.О., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши справу про адміністративне правопорушення, що надійшла до суду з Новомиколаївського ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області 27 жовтня 2020 року, за ч.2 ст.173-2 КУпАП щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , постановою судді Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 21 серпня 2020 року притягувався до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.173-2 КУпАП із накладенням стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривень,

встановив:

згідно з протоколом про адміністративне правопорушення від 5 жовтня 2020 року серії ВАБ №283725, 5 жовтня 2020 року о 13 годині 00 хвилин, ОСОБА_1 , знаходячись за місцем свого мешкання по АДРЕСА_1 вчинив домашнє насильство відносно своєї співмешканки ОСОБА_2 , в ході чого висловлювався в її адресу нецензурною лайкою, провокував бійку, погрожував фізичною розправою, чи міг завдати шкоду психічному здоров`ю ОСОБА_2 повторно протягом року.

На підтвердження обставин вказаних у протоколі додані протокол прийняття заяви ОСОБА_2 про вчинене кримінальне правопорушення або, таке що готується (далі заява ОСОБА_2 ), її письмові пояснення, письмові пояснення ОСОБА_1 і свідка ОСОБА_3 , а також копія постанови від 21 серпня 2020 року.

ОСОБА_1 під час розгляду справи про адміністративне правопорушення вину не визнав, зазначив, що 5 жовтня 2020 року о 13 годині 00 хвилин, він прийшов додому, в цей час його співмешканка ОСОБА_2 розпивала спиртні напої з подругами. Йому така поведінка ОСОБА_2 не сподобалась і він зробив їй зауваження, на що остання почала виражатися нецензурно. Щоб не продовжувати сварку він намагався вийти з дому, але ОСОБА_2 перекрила йому вихід та не випускала. Допускає, що міг відповісти нецензурно, однак не в бік ОСОБА_2 , а взагалі. Фізичною розправою останній він не погрожував. Дійсно відштовхнув ОСОБА_2 від виходу оскільки вона заважала йому вийти з дому, після чого та викликала працівників поліції. Зазначив, що письмове пояснення підписав його не читаючи, бланк же пояснення заповнював працівник поліції, у поясненні лише частково відображені обставини події, які фактично викривлені.

Потерпіла ОСОБА_2 в судові засідання призначені на 13 листопада 2020 року та 27 листопада 2020 року не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином в порядку, передбаченому ст.277-2 КУпАП, шляхом надсилання судової повістки.

Вирішуючи питання про наявність підстав для притягнення особи до адміністративної відповідальності, суддя виходить з наступного.

Частиною першою статті 173-2 КУпАП передбачена відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Частиною другої цієї ж статті передбачена відповідальність за вчинення тих самих дій особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Згідно з п.3 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство діяння (дія або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Пунктом 14 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що психологічним насильством є форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Таким чином, обов`язковим елементом суб`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, є умисел.

За змістом ст.10 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Проте, з пояснень ОСОБА_1 випливає, що між ним та ОСОБА_2 була сварка, яку провокувала сама ОСОБА_2 . Він умислу на вчинення домашнього насильства не мав.

Вчинення же ОСОБА_4 правопорушення не підтверджено належними і допустимими доказами.

Так на підтвердження вини останнього, посадовою особою Новомиколаївського ВП надано заяву ОСОБА_2 , письмові пояснення потерпілої ОСОБА_2 , свідка ОСОБА_3 (яка є донькою потерпілої) і самого ОСОБА_1 ..

Оцінуючи доказове значення письмових пояснень суддя виходить з наступного.

ОСОБА_1 зазначив, що він лише підписав бланк пояснення, однак обставини у протоколі викривлені.

Пояснення потерпілої ОСОБА_2 і свідка ОСОБА_3 , так само як і пояснення ОСОБА_1 , складені на бланку, заповнені працівником поліції і лише підписані вказаними особами.

Суть пояснень є аналогічними з тими, що вказані у бланку пояснення ОСОБА_1 (Фактично скопійовані один з одного), а отже викликають сумнів в їх правдивості.

З метою перевірки обставин вказаних у заяві і поясненні потерпілої, остання двічі викликалася в суд, однак жодного разу не з`явилася. Вказане свідчить про не бажання ОСОБА_3 реалізовувати свої права, а також додатково ставить під сумнів дійсність обставин вказаних у її заяві і письмовому поясненні.

Суддя зазначає, що виклик та допит свідків, а також витребування доказів з ініціативи суду, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, в тому числі й з метою своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи (ст. 245 КУпАП) є можливим лише за клопотанням сторони (потерпілої чи ОСОБА_1 ), в протилежному випадку це становитиме порушення принципу змагальності, права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом), про що наголошено ЄСПЛ у справах "Малофєєва проти Росії" (рішення від 30 травня 2013 року заява № 36673/04) та "Карелін проти Росії" (заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року). Клопотань про виклик і допит свідків сторонами не заявлялось.

Також суддя звертає увагу, що навіть при умові підтвердження факту нецензурної лайки ОСОБА_1 і погроз фізичної розправи в бік ОСОБА_2 , матеріали справи не містять доказів про те, що вказані дії могли нанести шкоду психічному здоров`ю потерпілої.

Відтак, доказів які б вказували на вину ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення, і спростовували його показання, матеріали справи не містять. Ймовірності заподіяння шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілої внаслідок сварки, що відбулась 5 жовтня 2020 року, з матеріалів справи не вбачається, а навпаки з пояснень ОСОБА_1 випливає, що він намагався уникнути конфлікту, піти з будинку, але ОСОБА_2 його не випускала і висловлювалася в його адресу нецензурно.

З положень ч.2 ст.62 Конституції України випливає, що рішення суду (в контексті обвинувачення) не може ґрунтуватися на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини тлумачаться на користь особи, яка притягається до відповідальності.

З огляду на вказане суддя дійшов висновку про необхідність закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст.221, 247, 283-285,294 КУпАП, суддя

постановив:

закрити провадження в справі про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.173-2 КУпАП щодо ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду через Новомиколаївський районний суд Запорізької області, шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя Р.О. Губанов