Віньковецький районний суд Хмельницької області
Справа № 670/646/20
Провадження № 3/670/320/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2020 року смт. Віньківці

Суддя Віньковецького районного суду Хмельницької області Потапов О.О.,

розглянувши матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , не працює,

за ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу серії ДПР 18 №487127 ОСОБА_1 03.10.2020 року біля 11.10 год. в смт. Віньківці по вул. Шевченка керував автомобілем «АУДІ» д/н НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння - різкий запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на стан сп`яніння в установленому порядку водій відмовився в присутності свідків, порушив п. 2.5 ПДР України, вчинивши правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, надіслав письмове пояснення, в якому повідомляє, що не визнає своєї вини. Він не заперечує факт керування та зупинки його авто поліцейським 03.10.2020 року біля 11.10 год. в смт. Віньківці по вул. Шевченка, але наголошує на тому, що діяв у стані крайньої необхідності. Він керував автомобілем «АУДІ» д/н НОМЕР_1 і їхав до батька в лікарню, маючи намір заїхати в аптеку за ліками та заїхати до родички за продуктами харчування для батька, який на той час лікувався у Віньковецькій ЦРЛ. Батько йому повідомив по телефону про терміновість придбання ліків у зв`язку із загостренням хвороби. Підтвердив факт лікування свого батька копією картки стаціонарного хворого. Не заперечував факт вживання пива напередодні, але зазначив, що не перебував у стані сп`яніння.

Відповідно до ст. 251 КУпАП фактичні дані, що стосуються справи, зокрема наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні, інші обставини, встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, іншими документами.

Стороною обвинувачення доведений факт керування ОСОБА_1 автомобілем з ознаками алкогольного сп`яніння, та відмову водія пройти обстеження на стан такого сп`яніння, що є порушенням п.2.5 ПДР України.

Згідно положень п.2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Так, винність ОСОБА_1 в порушені п.2.5 ПДР України підтверджується:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 від 03.10.2020 року, в якому інспектор поліції повідомляє, що ОСОБА_1 керував автомобілем з ознаками алкогольного сп`яніння і відмовився пройти огляд на стан сп`яніння, що засвідчені підписом самого ОСОБА_1 і підписом понятих;

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння водія, де зазначено про хитку ходу, присутність запаху алкоголю з ротової порожнини ОСОБА_1 ;

- письмовими поясненнями на місці зупинки очевидців ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які повідомили, що водій ОСОБА_1 відмовився пройти на місці зупинки та в ЦРЛ тест на стан алкогольного сп`яніння;

- письмовими поясненнями в суді ОСОБА_1 про вживання напередодні пива.

З аналізу представлених доказів та повідомлення обвинуваченого про вживання алкоголю напередодні, суд приходить до переконання про доведеність його вини у вчиненні інкримінованого йому правопорушення.

Представлені докази суд відповідно до вимог ст. 251 КУпАП вважає належними та допустимими. За сукупності проаналізованих доказів доведено вину порушника у керуванні транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, та відмову пройти огляд на стан сп`яніння, що являється порушенням вимог п. 2.5 ПДР України.

Стаття 18 КУпАП зазначає, що не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності.

Повідомляючи про хворобу батька та необхідність доставлення йому ліків, обвинувачений описує схему його дій. Це поїздка до аптеки, потім поїздка до родички за продуктами харчування, потім поїздка в лікувальний заклад. Приступ бронхіту в лікувальному закладі можу бути знято медичним втручанням, при цьому в картці хворого за 03.10.2020 року про це не зазначено. Піклування про здоров`я хворого протягом невизначеного проміжку часу неможна вважати дією, яка вчинена у стані крайньої необхідності, адже поїздка до аптеки та до родички потребує певних затрат часу, до якого додається час поїздки до лікарні та час доставки ліків лікуючому лікарю для виділення їх пацієнту. Чи не занадто багато часу витратить обвинувачений, чи варто йому особисто сідати за кермо, чи неможливо попросити сторонню особу або викликати таксі? Ці запитання обвинувачений не коментує у письмовому поясненні. Із наведеного слідує, що небезпека здоров`ю батька за даних обставин могла бути усунута іншими засобами. Окрім того, загроза невизначеному колу осіб особою, яка керую автомобілем з ознаками сп`яніння є не меншою для суспільної безпеки ніж визначена обвинуваченим загроза. Тому ОСОБА_1 не довів існування вказаних ним обставин, а саме, що діяв в межах крайньої необхідності.

Вина його в порушені п.2.5 ПДР знайшла підтвердження.

Представлені докази суд відповідно до вимог ст. 251 КУпАП вважає належними та допустимими.

Щодо вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд виходить з наступного.

Так, законом України від 22 листопада 2018 року №2617-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» (даліЗакон №2617-VIII), який набрав чинності 1 липня 2020 року, крім іншого, було криміналізовано керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (ст. 286-1 КК України).

Відповідно до частини першої статті 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Близькі за змістом положення містяться у частині другій статті 4 КК, відповідно до якої кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння. Зазначені положення кореспондуються з положеннями частини другої статті 58 Конституції України, згідно з якою ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Виходячи із цих положень до осіб, які до 01 липня 2020 року вчинили керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, або інші дії, викладені у статті 130 КУпАП, має бути застосовано закон, що діяв під час і за місцем вчинення правопорушення.

Як вбачається із матеріалів адміністративного провадження щодо ОСОБА_1 , а саме протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 487127 встановлено, що подія мала місце 03 жовтня 2020 року.

Закон № 2617-VIII відповідно до п.1 «Прикінцевих та перехідних положень» набрав законної сили 01 липня 2020 року. Тобто, з 01 липня 2020 року керування транспортним засобом у стані сп`яніння відноситься до кримінальних проступків.

Щодо Закону № 720-IX від 09 квітня 2020 р., який мав набути чинності одночасно із Законом №2617-VIII та, зокрема, скасувати ті пункти, які передбачали введення ст. 286-1 КК України та зміну редакції ст. 130 КУпАП, то слід зазначити наступне.

17 червня 2020 року було прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» № 720-ІХ від 09.04.2020 р., який 2 липня 2020 року було підписано президентом України, а 3 липня 2020 року - опубліковано в офіційній парламентській газеті "Голос України", тобто 03.07.2020 року він набув чинності.

Вказаним законом № 720-ІХ від 09.04.2020 року внесено зміни до Закону України №2617-VIII від 22.11.2018 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень" (Відомості Верховної Ради України), а саме: у пункті 1: підпункти 2-4, 7 виключити; пункт 4 Закону № 2617-VIII від 22.11.2018 року, щодо зміни ст. 130 КУпАП; підпункти 127, 128, 131, 149, 171, 207 виключити [п.п.171Закону №2617-VIII від 22.11.2018 щодо введення в дію ст. 286-1 КК України «Керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції»].

Проте, Закон України № 2617-VIII від 22.11.2018 року(про доповнення ст. 286-1 КК України та зміни ст. 130 КУпАП) набрав законної сили 01 липня 2020 року. Отже, вказані зміни не вдалось привести в дію (вчинити Верховній Раді), у зв`язку з тим, що Закон № 720-ІХ від 09.04.2020 року набрав чинності на третій день після набрання чинності вищевказаного закону №2617-VIII від 22.11.2018 при цьому такі зміни суперечать чинному на той час Закону України №619-ІХ від 19.05.2020 року, відповідно до якого зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

За таких обставин, аналіз змін показав, що Закон №720-IX наразі чинний, але за винятком тих положень, які стосуються внесення змін до Закону №2617-VIII. Наведене підтверджується як аналізом зазначеного Закону, так і аналізом положень КК, КУпАП та КПК.

Отже, з урахуванням положення ч.5 ст. 94 Конституції України, згідно із яким Закон не може набрати чинності раніше дня його опублікування, положення ч.6 ст. 3 КК, ч. 3 ст. 1 КПК, ч. 4 ст. 2 КУпАП, положення закону, яким до іншого закону вносяться зміни, після набрання ними чинності стають невід`ємною частиною закону, до якого вносяться зміни, і вичерпують свою дію, а відтак ст. 286-1 КК України фактично вважається чинною. Вона надрукована в КК України на сайті ВР України, проте не скасовано Закон, що виключає її дію, тому застосування її є спірним.

Як вбачається з офіційного веб-сайту Верховної Ради України (посилання: https://zakon.rada.gov.ua) положеннями частини 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено з 01 липня 2020 року відповідальність за керування в стані сп`яніння річковими, морськими або маломірними суднами або за відмову від проходження огляду осіб, які керують річковими, морськими або маломірними суднами.

Відтак, положення статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення не викладено в редакції, яка передбачає адміністративну відповідальність водіїв транспортних засобів за керування транспортним засобом в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння та за відмову проходження огляду водієм на стан алкогольного сп`яніння.

Отже, в порушення вимог ст. 256 КУпАП фабула правопорушення у протоколі про адмінправопорушення серії ДПР18 № 487127 від 03.10.2020 року щодо ОСОБА_1 не відповідає диспозиції, визначеній у ч. 1 ст. 130 КУпАП, яка станом на момент складання протоколу (03.10.2020 року) та на теперішній час (04.12.2020 року) розміщена на офіційному сайті Верховної Ради України, та виходить за її межі.

Виходячи зі змісту ст. ст. 7, 254, 278 КУпАП провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється щодо правопорушника в межах протоколу про адміністративне правопорушення.

У зв`язку з наведеним, суд приходить до висновку, що на час вчинення ОСОБА_1 порушення п. 2.5 ПДР України зміст статті 130 ч.1 КУпАп не було введено в Кодекс про адміністративні правопорушення, а відповідно в дію законодавцем, як не була ним виключена і ст. 286-1КК України із кримінального Кодексу, хоча волевиявлення законодавця про внесення таких змін існує і прописано окремим Законом.

Із наведено слідує, що з 01 липня 2020 року для водіїв транспортних засобів не існувало покарання за порушення п.2.5 ПДР України, оскільки відповідальність за це не прописана в Кодексі про адміністративні правопорушенння, тобто в Законі.

Nulla poena sine lege (лат. Немає покарання без закону) правовий принцип, згідно якого, ніхто не може бути покараний за проступок, не заборонений законом. Цей принцип прийнятий і кодифікований в більшості сучасних держав як базова вимога верховенства Закону.

В даному випадку проступок ОСОБА_1 заборонений п. 2.5 ПДР України, але покарання за нього не прописано в КУпАП, тому провадження підлягає закриттю на підставі ст. 284 КУпАП із повідомленням прокурора про діючу норму ( ст. 286-1 КК України) та направленням матеріалів.

Керуючись ст.ст. 253, 284 КУпАП,

п о с т а н о в и в:

Закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 за ст. 130 ч.1 КУпАП.

Матеріали справи надіслати прокурору.

Постанова може бути оскаржена протягом 10 днів з дня її винесення, шляхом подання апеляційної скарги до Хмельницького апеляційного суду через Віньковецький районний суд.

Суддя О.О.Потапов