Справа № 149/2019/20
Провадження №3/149/610/20
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.11.2020 року м. Хмільник

Суддя Хмільницького міськрайонного суду Павлюк О. О., розглянувши матеріали, що надійшли від Управління патрульної поліції у Вінницькій області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, паспорт серії НОМЕР_1 виданий 23.02.2000, проживає по АДРЕСА_1

за ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

07.09.2020 о 15:30 год. по вул. Перемоги в с. Мар`янівка Хмільницького району Вінницької області ОСОБА_1 перебував без документів, що посвідчують особу, чим порушив постанову КМУ № 211 від 11.03.2020 та п. 10.2. Постанови КМУ № 641 від 22.07.2020.

Таким чином в діях ОСОБА_1 вбачаються ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

ОСОБА_1 неодноразово до суду не з`явилявся, про розгляд справи повідомлявся в порядку, визначеному ст. 277-2 КУпАП, за адресою, зазначеною в протоколі про адміністративне правопорушення. Рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення повернулись на адресу суду 16.11.2020 та 18.11.2020 за закінченням терміну зберігання.

Європейський Суд з прав людини (рішення «Пономарьов проти України» від 3 квітня 2008) наголошує що «сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження».

З огляду на те, що судом вжито всіх можливих заходів для повідомлення ОСОБА_1 про розгляд справи, приймаючи до уваги те, що ОСОБА_1 будучи обізнаним про складання щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення та розгляд справи про адміністративне правопорушення Хмільницьким міськрайонним судом, не вжив заходів, щоб дізнатись про стан відомого йому судового провадження, суд дійшов висновку, що наведена поведінка учасника процесу є такою, що направлена на затягування розгляду справи, а тому, з урахуванням ст. 268 КУпАП, та з метою дотримання строків, передбачених ст. 38 КУпАП, вважаю за можливе розглянути дану справу за відсутності ОСОБА_1 на підставі наявних у справі матеріалів.

Дослідивши наявні докази у справі, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

За змістом ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з положеннями ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

В статті 1 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» №1645-ІІІ від 06 квітня 2000 року визначено, що карантин - це адміністративні та медико-санітарні заходи, що застосовуються для запобігання поширенню особливо небезпечних інфекційних хвороб.

Згідно ст.29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» №1645-ІІІ від 06 квітня 2000 року карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України.

У рішенні про встановлення карантину зазначаються обставини, що призвели до цього, визначаються межі території карантину, затверджуються необхідні профілактичні, протиепідемічні та інші заходи, їх виконавці та терміни проведення, встановлюються тимчасові обмеження прав фізичних і юридичних осіб та додаткові обов`язки, що покладаються на них. Карантин встановлюється на період, необхідний для ліквідації епідемії чи спалаху особливо небезпечної інфекційної хвороби. На цей період можуть змінюватися режими роботи підприємств, установ, організацій, вноситися інші необхідні зміни щодо умов їх виробничої та іншої діяльності. До відміни карантину його територію можуть залишити особи, які пред`явили довідку, що дає право на виїзд за межі території карантину.

Згідно Постанови Кабінету Міністрів України № 641 від 22.07.2020 року (зі змінами) «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», в п.п.2 п. 10 зазначається, що на території України на період дії карантину забороняється перебувати на вулицях без документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство чи її спеціальний статус, без посвідчення про взяття на облік бездомної особи.

Статтею 44-3 КУпАП (в редакції, що діяла на момент вчинення правопорушення) передбачена відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Статтею 8 КУпАП врегульовано питання чинності закону про відповідальність за адміністративні правопорушення. Особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають. Провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.

У Рішенні Конституційного Суду України від 09.02.1999 року в справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зауважено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Відповідальність можлива лише за наявності в законі чи іншому нормативно-правовому акті визначення правопорушення, за яке така юридична відповідальність особи передбачена, і яка може реалізовуватись у формі примусу зі сторони уповноваженого державою органу.

Законом України "Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)", який набрав чинності 21.11.2020 року, статтю 44-3 КУпАП доповнено частиною другою. Водночас диспозиція та санкція частини першої вказаної статті (до набрання чинності згаданого закону стаття 44-3 КУпАП не передбачала поділу на частини) змін не зазнала. Відтак адміністративна відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами, не скасована, не посилена і не пом`якшена, і справа підсудна розгляду місцевим загальним судам.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення підтверджується: протоколом про адміністративне правопорушення серії АПР 18 № 537083 від 07.09.2020, в якому викладені обставини правопорушення, з якими ознайомлено ОСОБА_1 , письмовими поясненнями ОСОБА_1 , в яких він визнав обставини, зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення.

Враховуючи те, що чинна на момент розгляду справи редакція статті не скасовує та не пом`якшує адміністративну відповідальність особи, суддя з урахуванням усіх досліджених обставин вважає за необхідне прийняти рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності за ст. 44-3 КУпАП в редакції, яка була чинна на момент вчинення правопорушення.

При вирішенні питання про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, суддя враховує його особу, майновий стан, характер вчиненого правопорушення, з врахуванням приписів ст. 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя дійшла висновку, що до ОСОБА_1 належить застосувати адміністративне стягнення у виді штрафу .

Відповідно до ст. 40-1 КУпАП, п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, з особи на яку накладено адміністративне стягнення, стягується судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Керуючись ст. ст. 22, 33-35, 44-3, 221, 280, 283-284, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 420,40 грн. відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір".

Згідно ст. 307 ч.1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу.

Згідно ст. 308 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується: подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу; витрати на облік зазначених правопорушень.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду через Хмільницький міськрайонний суд протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя: Павлюк О. О.