Провадження № 3/643/3831/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.12.2020 м. Харків

Суддя Московського районного суду м. Харкова Крівцов Д.А., розглянувши адміністративний матеріал, який надійшов від Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який працює водієм на підприємстві «Укравтотранс Плюс», проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, 09.09.2020 о 08:50 год. водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «БАЗ А079.14», державний номерний знак НОМЕР_1 , по вул. Ак. Павлова, 323/4 в м. Харкові, здійснював перевезення пасажирів по міському автобусному маршруту регулярних перевезень № 54е «Героїв Праці Дружби Народів» у кількості 39 осіб, що перевищує 50 відсотків місць для сидіння, передбачених технічною характеристикою транспортного засобу (21 місце), чим порушив п.п. 10 п. 14 постанови Кабінету Міністрів України № 641 від 22.07.2020 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».

Вказані дії кваліфіковані особою, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, як вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився. 07.12.2020 надав письмові пояснення, в яких вину не визнав. Зазначив, що згідно протоколу він порушив п.п. 10 п. 14 Постанови КМУ № 641 від 22.07.2020, який виключений на підставі Постанови КМУ № 848 від 16.09.2020 року. Просив закрити провадження в справі за відсутністю складу правопорушення.

Згідно ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Оцінюючи надані суду докази в їх сукупності, суд керується основними конституційними засадами судочинства, визначеними ст. 129 Конституції України, до яких відноситься забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а також ст. 62 Конституції України та загальними принципами права, згідно яких усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь та доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Також суд враховує висновки Європейського суду з прав людини, викладені зокрема в рішенні від 09.09.2011 року у справі «Лучанінова проти України», від 15.05.2018 року у справі «Надточій проти України», який неодноразово зазначав, що до провадження в справах про адміністративні правопорушення застосовується кримінальний аспект та відповідні гарантії ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема згідно яких кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Верховний Суд в постанові від 27.06.2019 року зазначив, що висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Положеннями ч. 2 ст. 251 КУпАП передбачено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожному гарантований розгляд його справи незалежним і безстороннім судом.

Європейський суд з прав людини в остаточному рішенні від 06.06.2018 року у справі «Михайлова проти України» зазначав, що в ситуації, коли суд за відсутності прокурора та особи, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, вимушений взяти на себе функцію пред`явлення та, що є більш важливим, нести тягар підтримки обвинувачення під час усного розгляду справи, можуть виникнути сумніви в наявності достатніх гарантій, здатних усунути обґрунтовані сумніви щодо негативного впливу такого процесу на безсторонність суду.

Оцінивши надані докази, судом встановлено наступне.

Згідно даних відеозапису, дві особи були залучені не в якості свідків перевезення пасажирів в кількості, що перевищує дозволену, а в якості свідків складання протоколу про це було прямо зазначено працівником поліції на відеозапису, який досліджений судом. При цьому один із свідків, згідно відеозапису, зазначав, що вони не бачили, скільки було пасажирів. В момент спілкування із свідками, салон автобуса був пустий тобто пасажири в ньому були відсутні.

За таких обставин у суду відсутні підстави оцінювати письмові пояснення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 09.09.2020, які містяться в матеріалах справи, в якості доказів, що підтверджують факт вчинення правопорушення, а саме перевезення пасажирів в кількості, що перевищує дозволену згідно вказаної вище Постанови КМУ.

Згідно відеозапису, працівник поліції почав рахувати пасажирів, які виходили з автобусу, та на цифрі «чотири» зупинив подальший рахунок. Так, згідно відеозапису, працівники поліції підійшли до автобусу, коли останній зупинився та з нього почали виходити пасажири. Працівник поліції порахував чотирьох пасажирів, що вийшли з автобусу, та припинив подальший рахунок пасажирів. При цьому відеозапис не містить будь-яких даних, з яких суд міг би встановити, що працівники поліції заходили в салон автобуса та рахували пасажирів, що перебували в салоні, або рахували пасажирів, які виходили з автобуса (крім 4 осіб), тобто відеозапис не містить даних відносно того, яким чином працівниками поліції було встановлено наявність в автобусі пасажирів в кількості саме 39 осіб.

Між тим, як вбачається з постанови Верховного Суду від 03.04.2019 року, ухваленої в справі № 537/1807/17, належним та допустимим доказом можуть бути лише дані відеозапису, в якому зафіксовано обставини вчинення адміністративного правопорушення.

Враховуючи наведене, суд не може визнати письмові пояснення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 09.09.2020, а також дані відеозапису доказами, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення.

Оцінюючи пояснення ОСОБА_4 , суд керується таким.

В письмових поясненнях від 09.09.2020 ОСОБА_1 зазначив, що перевозив 39 пасажирів, не встиг порахувати при кількості 21 пасажир.

При цьому в протоколі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 надав пояснення, згідно яких «не побачив».

Як вбачається з висновків щодо застосування норм права, викладених в постановах Верховного Суду від 15.05.2019 року по справі № 537/2088/17, від 20.05.2020 року по справі № 524/5741/16-а, сам факт визнання особою вини у порушенні ПДР не може бути достатнім доказом правомірності притягнення її до адміністративної відповідальності та не звільняє суб`єкта владних повноважень від доведення правомірності рішення про притягнення до адміністративної відповідальності.

За таких обставин, враховуючи заперечення ОСОБА_4 під час судового розгляду наявності в його діях складу адміністративного правопорушення, суд не може прийняти вказані вище пояснення в якості достатнього доказу вини ОСОБА_4 .

Крім того, як вже зазначалось судом, відеозапис не містить даних, які б дозволили суду встановити, що ОСОБА_4 , а також працівники поліції, перераховували пасажирів.

Оцінюючи дані протоколу про адміністративне правопорушення та рапорту працівника поліції, суд керується таким.

Протокол про адміністративне правопорушення, хоча і є одним з доказів в справі про адміністративне правопорушення, проте складається працівником поліції та по суті є фіксацією обставин справи, яка зроблена працівником поліції, тобто є відображенням його особистої позиції та його оцінкою тих чи інших обставин справи.

Як вбачається з висновків щодо застосування норм права, викладених в постанові Верховного від 20.05.2020 року по справі № 524/5741/16-а, рапорт працівника поліції не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративних правопорушень.

Також, як вбачається з постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 02.03.2017 року, залишеної без змін постановою Верховного Суду від 05.08.2019 року (справа № 712/12830/16-а), показання працівника поліції, надані в якості свідка, повинні оцінюватись критично, якщо останній є зацікавленою особою.

За таких обставин дані рапорту працівників поліції та складеного ними протоколу, суд не може визнати однозначним доказом винуватості ОСОБА_4 у вчиненні адміністративного правопорушення.

Інших доказів винуватості ОСОБА_4 суду не надано, оскільки ані відеозапис, ані показання свідків не підтверджують обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, а саме факт перевезення пасажирів в кількості 39 осіб.

За таких обставин, розглядаючи справу на підставі наданих доказів, суд приходить до висновку, що особою, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, не надано належних та допустимих доказів, які б поза розумним сумнівом доводили факт вчинення ОСОБА_4 вказаного вище адміністративного правопорушення.

Виниклі сумніви щодо порушення ОСОБА_4 вимог постанови Кабінету Міністрів України № 641 від 22.07.2020 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» суд, керуючись принципом презумпції невинуватості, тлумачить на користь ОСОБА_4 та приходить до висновку щодо недоведеності події і складу адміністративного правопорушення.

У відповідності до ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи наведене, суд закриває провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 126 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події і складу даного адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 126, п. 1 ч. 1 ст. 247, 248-249, 279, 283-284 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 44-3 КУпАП, відносно ОСОБА_1 , у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня винесення постанови шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Московський районний суд м. Харкова особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Суддя Крівцов Д.А.