Справа № 711/8178/20
Номер провадження 3/711/2635/20
ПОСТАНОВА

04 грудня 2020 року Суддя Придніпровського районного суду м.Черкаси Михальченко Ю.В., розглянувши адміністративні матеріали, які надійшли з Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області, про притягнення

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП в матеріалах провадження відсутній, працюючої завідувачем магазину «Шарм»,

до адміністративної відповідальності зач.1 ст.44-3 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ :

В провадженні Придніпровського районного суду м.Черкаси знаходяться адміністративні матеріали, які надійшли з Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області, про ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. ч.44-3 КУпАП.

В судовому засіданні встановлено, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ГП № 110748 22.11.2020 року о 18.40 год. по бул.Шевченка 345 в м.Черкаси, в магазині парфумерії та побутової хімії «Шарм» ОСОБА_1 обслуговувала клієнтів, проводивши продаж товару, чим порушила п.п. 4 п.15 Постанови КМУ від 22.07.2020 року зі змінами, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст.44-3 КУпАП.

ОСОБА_1 , в судовому засіданні, вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнала та надала суду пояснення, що вона не є суб`єктом господарювання, а перебуває в трудових відносинах з ФОП « ОСОБА_2 », жодних рішень відносно роботи даного магазину особисто не приймає, а тому фактично не здійснює господарську діяльність та не може відповідати за дії суб`єкта господарювання, у якого працює. Крім того, матеріалах провадження не містять беззаперечних доказів порушення нею п.п. 4 п.15 Постанови Кабінету Міністрів України № 641 від 22.07.2020 р зі змінами, оскільки фактично магазин не працював, товари в магазині не відпускались, працівники, що були присутні в магазині виконували викладку товару на полиці. Крім того вказаний протокол та додані до нього матеріали не містять жодної інформації, кому було продано товар, яким доказом підтверджується факт придбання товару та взагалі незрозуміло, як саме працівниками поліції було встановлено факт реалізації товару. Враховуючи викладене просить суд провадження відносно неї закрити в зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, приходжу до наступних висновків.

Згідно зіст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані, зокрема, встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, показаннями технічних приладів та засобів, що мають функції відеозапису, тощо.

Відповідно до ст.ст.252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до положень статті 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

В судовому засіданні встановлено, що відповідно до п.п.3 п.2 Постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS- CoV-2, забороняється з 00 год. 01 хв. 17 березня 2020 р. до 3 квітня 2020 р. роботу суб`єктів господарювання, яка передбачає приймання відвідувачів, зокрема закладів громадського харчування (ресторанів, кафе тощо), торговельно-розважальних центрів, інших закладів розважальної діяльності, фітнес-центрів, закладів культури, торговельного і побутового обслуговування населення, крім роздрібної торгівлі продуктами харчування, пальним, засобами гігієни, лікарськими засобами та виробами медичного призначення, засобами зв`язку, провадження банківської та страхової діяльності, а також торговельної діяльності і діяльності з надання послуг з громадського харчування із застосуванням адресної доставки замовлень за умови забезпечення відповідного персоналу засобами індивідуального захисту.

З метою спонукання громадян та суб`єктів господарювання дотримуватись таких вимог законодавцем до Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб» (Закон № 530-ІХ від 17.03.2020) Верховна Рада України доповнила Кодекс України про адміністративні правопорушення статтею 44-3 «порушення правил щодо карантину людей».

Окрім зазначених норм Кабінетом міністрів України було прийнято Постанову «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 р. № 641» згідно якої, на всій території України запроваджено посилення протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Так в Протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що ОСОБА_1 22.11.2020 року о 18 годині 40 хв. за адресою: м.Черкаси, бульвар Шевченка, 345, обслуговувала клієнтів магазину, чим порушила вимоги карантину, а саме, п.п.4 п.15 Постанови Кабінету Міністрів України № 641 від 22.07.2020 р зі змінами.

Відповідно до п..п.4 п.15 Постанови Кабінету Міністрів України № 641 від 22.07.2020 року зі змінами, встановлено: додатково до обмежень, передбачених пунктом 10 цієї постанови, в період з 00 годин 00 хвилин суботи до 00 годин 00 хвилин понеділка на території України з 14 листопада 2020 р. до 30 листопада 2020 р. забороняється:

1) приймання відвідувачів суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері громадського харчування (барів, ресторанів, кафе тощо), крім діяльності з надання послуг громадського харчування із здійсненням адресної доставки замовлень та замовлень на винос; 2) приймання відвідувачів у торговельно-розважальних центрах; 3) приймання відвідувачів в інших закладах розважальної діяльності; 4) приймання відвідувачів суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері торговельного і побутового обслуговування населення, крім: торгівлі продуктами харчування на торговельних площах, не менше 60 відсотків яких призначено для торгівлі продуктами харчування, пальним, лікарськими засобами та виробами медичного призначення, ветеринарними препаратами, кормами; провадження діяльності з надання фінансових послуг, діяльності фінансових установ і діяльності з інкасації та перевезення валютних цінностей, діяльності операторів поштового зв`язку, а також медичної практики, ветеринарної практики, діяльності автозаправних комплексів (без зон харчування), діяльності з технічного обслуговування та ремонту транспортних засобів; торговельної діяльності із здійсненням адресної доставки замовлень.

Систематичний аналіз викладеної норми вбачає, що суб`єктами обмежень встановлених п.п.4 п,15 Постанови Кабінету Міністрів України № 641 від 22.07.2020 року зі змінами є виключно суб`єктами господарювання.

Отже, повертаючись до обставин даної справи, Суд звертає увагу на те, що ч.1 ст.44-3 КУпАП, передбачає відповідальність саме за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами, що в даному випадку інкримінується ОСОБА_1 .

В даній ситуації вимагається доведення того, що ОСОБА_1 порушила правила карантину, на підтвердження чого, суду було надано протокол про адміністративне правопорушення.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ГП № 110748 22.11.2020 року о 18.40 год. по бул.Шевченка 345 в м.Черкаси, в магазині парфумерії та побутової хімії «Шарм», де вона працює завідувачем, обслуговувала клієнтів, проводивши продаж товару, чим порушила п.п. 4 п.15 Постанови КМУ від 22.07.2020 року зі змінами, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст.44-3 КУпАП

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, що сформульована у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), згідно яких «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпції, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом».

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права міститься, зокрема у постанові Верховного Суду України від 10.09.2013 року (справа № 21-183а13), також аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 25.11.2014 року у справі № 21-519а14.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Згідно ст. 254 КУпАП, про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовими особами, складання протоколу є процесуальною дією суб`єкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення.

Обов`язок щодо збирання доказів, відповідно ст.251 КУпАП, покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

За змістом вимог ст.256, ч.1 ст. 257 КУпАП, питання наявності або відсутності складу адміністративного правопорушення суд вирішує лише у межах протоколу, складеного відносно конкретної особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

У справах «Малофеєва проти Росії» (рішення від 30 травня 2013 року, заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» (заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року), Європейський суд з прав людини, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Виходячи з аналізу вищевказаних норм, об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.44-3 КУпАП, полягає у припиненні суб`єктом господарювання, діяльність якого передбачає приймання відвідувачів, такої діяльності у період карантину.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 55 ГК України, суб`єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством.

Суб`єктами господарювання є: 1) господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку; 2) громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Враховуючи викладено, Суд приходить до висновку, що матеріали адміністративного провадження не містять будь-яких доказів того, що ОСОБА_1 , яка згідно протоколу про адміністративне правопорушення є лише завідувачем в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 », тобто найманим працівником, а не являється суб`єктом господарювання та в розумінні п.п.4 п.15 Постанови Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 року № 641, не є відповідальною особою за припинення приймання та обслуговування відвідувачів даним закладом у період карантину.

Крім того, сам факт здійснення торгівлі саме в приміщені магазину парфумерії та побутової хімії «Шарм» належними та допустимими доказами не підтверджено, оскільки: до матеріалів справи не долучено товарний чек, з відповідними реквізитами на основі яких можна було б встановити вихідні дані, а саме: дата, номер, найменування та відтиск печатки суб`єкта господарювання, підпис особи, яка реалізувала товар та ін.; фото/відеофіксації факту реалізація товару до матеріалів справи не надано.

Зазначені вище обставини на думку Суду свідчать про відсутність не лише складу адміністративного правопорушення, а й про відсутність самої події адміністративного правопорушення.

В такій ситуації протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належними доказами по даній справі в розумінні ст.251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійними беззаперечним доказом, а обставини викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у Суду.

Наведені факти у відповідності до статті 62 Конституції України повинні тлумачитись судом на користь ОСОБА_1 і вони дають змогу Суду оцінити дії останньої, як такі, що не містять склад адміністративного правопорушення передбаченого частиною 1 статті 44-3 КпАП України.

Суддя наголошує, що він не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція).

Так, ч.1 ст.6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який … встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення». Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку». А згідно з положеннями ч.3 ст.6 Конвенції кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя, тощо.

Відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України»,ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п.34 рішення у справі «Тейксейра де Кастор проти Португалії» від 09.06.1998 року, п.54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

Згідно з КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності (ч.1, 2 ст.7); завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (ст.245).

Діяння тільки тоді визнається адміністративним правопорушенням, коли воно містить всі ознаки його складу, відсутність хоча б однієї з них означає відсутність складу взагалі.

Об`єктивною складовою адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст..44-3 КУпАП є саме: порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Оскільки в ході судового розгляду суду не надано достатніх та допустимих доказів вчинення ОСОБА_1 вищевказаних порушень, а тому відсутня складова вищезазначеного правопорушення.

Згідно з п.1ст.247 КУпАП розпочате провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин суддя вважає, що відсутні докази на підтвердження складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.44-3 КУпАП.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.44-3, 247, 254, 256, 279, 283 КУпАП, Постановою Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 № 641, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.44-3 КпАП України - закрити за відсутністю в її діях складу правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду через Придніпровський районний суд м. Черкаси протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя: Ю.В.Михальченко