06.11.2020 Єдиний унікальний номер 205/7530/20
ПОСТАНОВА
Іменем України
06 листопада 2020 року м. Дніпро

Суддя Ленінського районного суду м. Дніпропетровська Таус М.М., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла з Військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, який мешкає у АДРЕСА_1 , за ч.2 ст. 172-10 КУпАП,

за участю особи, що притягується до відповідальності ОСОБА_1 , захисника адвоката Токарєва В.В., -

ВСТАНОВИВ:

В провадження Ленінського районного суду м. Дніпропетровська надійшов протокол про адміністративне правопорушення, в якому зазначено, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 27 серпня 2020 року №241-НР командир 1 взводу охорони 1 роти старший прапорщик ОСОБА_1 призначений начальником виїзної варти у складі Добового наряду на 28 серпня 2020 року. Близько 07-45 години 27 серпня 2020 року виконуючим обов`язки начальника штабу військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 доведено зазначений наказ до ОСОБА_1 , однак останній відмовився виконувати зазначений наказ. Крім того, близько 07-50 години старшому прапорщику ОСОБА_1 у присутності старшого сержанта ОСОБА_3 та старшого лейтенанта ОСОБА_4 повторно доведено наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 27 серпня 2020 року №241-НР, відповідно до якого командир 1 взводу охорони 1 роти старший прапорщик ОСОБА_1 призначений начальником виїзної варти у складі Добового наряду на 28 серпня 2020 року, проте старший прапорщик ОСОБА_1 повторно відмовився виконувати зазначений наказ.

Таким чином, своїми діями старший прапорщик ОСОБА_1 порушив вимоги Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, тобто вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 2 ст. 172-10 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його захисник адвокат Токарєв В.В. заперечували проти обставин, викладених у протоколі, зокрема ОСОБА_1 вину у вчиненому адміністративному правопорушенні не визнав в повному обсязі та суду пояснив, що 27 серпня 2020 року близько 07-45 години він дійсно прибув до пункту постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 на загальне шикування, де на порозі приміщення штабу капітан ОСОБА_2 задав йому питання, чому він не отримує зброю, на що ОСОБА_1 повідомив, що йому не відоме, що він заступає на чергування та жодних наказів з цього приводу він не отримував, після чого у нього з ОСОБА_2 відбувся словесний конфлікт, свідками якої були старший сержант ОСОБА_3 та старший лейтенант ОСОБА_4 . При цьому, він, ОСОБА_1 жодним чином не відмовлявся заступати в наряд, а намагався з`ясувати на якій підставі його раптово ставлять саме в цей наряд без відповідного наказу, лише на словах. В подальшому в ході з`ясування обставин ОСОБА_1 дізнався, що відносно нього було проведено службове розслідування та його було притягнуто до дисциплінарної відповідальності.

Вислухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, його захисника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Відповідно до вимог ст.245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне і повне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 252, 280 КУпАП України, при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому, спрощений підхід до розгляду справ про адміністративне правопорушення з боку судів є неприпустимим.

Так, відповідно до ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно ч.2 ст.172-10 КУпАП адміністративна відповідальність настає у разі відмови від виконання законних вимог командира (начальника), вчинене в умовах особливого періоду.

Пункт 35 закону України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» передбачає порядок віддання й виконання наказів, а саме накази віддаються, як правило, в порядку підпорядкованості. За крайньої потреби командир (начальник), старший за службовим становищем, ніж безпосередній начальник, може віддати наказ підлеглому, минаючи його безпосереднього начальника, про що повідомляє безпосереднього начальника підлеглого чи наказує підлеглому особисто доповісти своєму безпосередньому начальникові.

Наказ можна віддавати одному чи групі військовослужбовців усно або письмово, у тому числі з використанням технічних засобів зв`язку.

Наказ повинен бути сформульований чітко і не може допускати подвійного тлумачення.

З протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 ставиться в провину саме невиконання наказу командира військової частини.

Під наказом розуміється одна із форм реалізації владних функцій, організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських обов`язків військової службової особи, змістом якої є пряма, обов`язкова для виконання вимога начальника про вчинення або не вчинення підлеглим (групою підлеглих) певних дій по службі.

Під наказом розуміється також пряма вимога у вигляді розпорядження, вказівки, команди тощо. Наказ завжди має бути конкретним, законним і виданим тільки в межах компетенції відповідної службової особи, а наказ з фінансових, матеріально-технічних та кадрових питань, - крім того, у письмовій формі. Якщо наказ виданий з порушенням вимог, які до нього пред`являються законодавством, він є незаконним.

З огляду на вищевказане, у кожному конкретному випадку має бути з`ясовано: чи не обумовлене невиконання наказу тим, що він був сформульований невиразно, нечітко й незрозуміло, допускав подвійне тлумачення або чи не був він перешкодою для виконання наказу іншого начальника.

На переконання суду, у особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , не було умислу на вчинення інкримінованого йому адміністративного правопорушення.

За таких обставин, виходячи з загальних засад судочинства, передбачених ст.129 Конституції України, як рівність учасників та змагальність сторін, суд, беручи до уваги неспростовані доводи ОСОБА_1 , вважає що в його діях відсутня суб`єктивна сторона - умисел, а отже і склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-10 КУпАП, що відповідно до ч.1 п.1 ст.247 КУпАП є підставою закриття провадження у справі.

Відповідно до вимог ст.8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Враховуючи викладене, вважаю, що в справі про адміністративне правопорушення підлягає застосуванню положення ст.62 Конституції України про те, що винуватість особи повинна бути доведена у встановленому законом порядку. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

На підставі наведеного, суд дійшов висновку про закриття провадження у справі щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.172-10 КУпАП, оскільки в інкримінованих йому діях відсутній склад адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. ст. 9, 172-10, 247, 277, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі відносно ОСОБА_1 за ч.2 ст. 172-10 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови
Апеляційна скарга, подаються до відповідного апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя М.М. Таус