Провадження № 3/643/3921/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.11.2020

20 листопада 2020 року місто Харків

Суддя Московського районного суду м. Харкова Сугачова О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові справу, яка надійшла від Управління патрульної поліції в Харківській області, про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

в с т а н о в и в:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 18.09.2020 серії ДПР18 № 107196, ОСОБА_1 , 18.09.2020 о 05:25 годині в м. Харкові по пр-ту Тракторобудівників, 57/59, керував автомобілем «ВАЗ 217030» д.н.з. НОМЕР_1 у стані алкогольного сп`яніння (згідно висновку № 1807 від 18.09.2020 КНП ХОР ОНД). Відносно ОСОБА_1 18.09.2020 складено адміністративний протокол серії ДПР18 № 107196 за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, однак, надав суду письмове клопотання, в якому просить закрити провадження у справі за відсутності його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, посилаючись на те, що свою вину не визнає, оскільки 18.09.2020 біля супермаркету «Велмарт» був припаркований та не рухався. В салоні автомобілю він лише перевіряв роботу автомагнітоли. Під час перебування в автомобілі на парковці, під`їхав екіпаж поліції та почали чіплятися до нього, внаслідок чого почали складати протокол на одних припущеннях, за відсутності доказів. ОСОБА_1 не погодився та повторно попрохав повторно пояснити причину складання протоколу та надати відео докази. Однак, працівники патрульної поліції погрожували евакуювати автомобіль. Під погрозами ОСОБА_1 погодився та пройшов освідоцтво на стан сп`яніння. В клопотанні ОСОБА_1 наголошував на тому, що не керував автомобілем, не був водієм, автомобіль не рухався, був припаркований на парковці.

Суд, вивчивши матеріали справи, надане клопотання, прийшов до такого.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень, у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Згідно до вимог ч. 1 ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративним правопорушенням, (проступком) визнається протиправні, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до положень Кодексу України про адміністративні правопорушення, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, необхідно з`ясувати чи дійсно особа знаходилася у стані алкогольного сп`яніння під час керування транспортним засобом та чи дійсно саме та особа, відносно якої складено протокол, а не інша, керувала транспортним засобом.

Із протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 , 18.09.2020 о 05:25 годині в м. Харкові по пр-ту Тракторобудівників, 57/59, керував автомобілем «ВАЗ 217030» д.н.з. НОМЕР_1 у стані алкогольного сп`яніння (згідно висновку № 1807 від 18.09.2020 КНП ХОР ОНД).

Так, із медичного висновку щодо результатів огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 1807 від 18.09.2020, дійсно вбачається, що « ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння».

Однак, у своєму клопотанні ОСОБА_1 посилається на те, що не керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, а тому вину не визнає, вважає, що адміністративний протокол складено з порушенням процедури.

Вказані ОСОБА_1 обставини підтверджуються оглянутим судом відеозаписом, який додано до матеріалів справи працівниками патрульної поліції (а.с.5).

З даного відеозапису вбачається, що 18.09.2020 зафіксована розмова інспекторів патрульної поліції з ОСОБА_1 , яка відбувається в темну пору доби, на парковці. ОСОБА_1 погодився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі. Жодних інших подій не вбачається, а основна частина відеозапису присвячена процедурі проходження ОСОБА_1 огляду в медичному закладі. Залучення свідків з відеозапису не вбачається.

Факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, його зупинка інспекторами патрульної поліції, з відеозапису не вбачаються та не зафіксовані.

Окрім того, судом вбачається, що фіксування спілкування працівників поліції з ОСОБА_1 не було безперервним, між фрагментами відеозаписів містяться перерви.

Пунктом 5 розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18.12.2018 № 1026 встановлено, що включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Пунктом 2 розділу ІІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18.12.2018 № 1026 встановлено, що включення відеореєстратора здійснюється з моменту початку виконання службових обов`язків або спеціальної поліцейської операції, а відеозапис ведеться безперервно до її завершення, при цьому в процесі включення відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу. Залежно від наявних режимів відеореєстратора та освітлення відеозапис здійснюється у відповідному режимі денної або нічної зйомки.

Таким чином, фрагментальність фіксування не дає змогу об`єктивно, в повному обсязі проаналізувати хід подій.

За результатами огляду відеозапису, доданого працівниками патрульної поліції до матеріалів справи, суд приходить до висновку, що обставини викладені в них, не спростовують доводів ОСОБА_1 , події, які зафіксовані на відео не відповідають обставинам, викладеним у адміністративному протоколі.

Відповідно до ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, водій притягується до адміністративної відповідальності у разі: Керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, є керування транспортним засобом у стані сп`яніння (наркотичного чи алкогольного). Тобто доказова база має бути спрямована саме на доведення одночасно двох обставин: керування транспортним засобом і перебування у стані сп`яніння (наркотичного чи алкогольного).

Той чи інший транспортний засіб має бути законно зупинений співробітниками поліції, в противному випадку протиправність зупинки (за умови відсутності задокументованого порушення ПДР та подальшим притягненням до відповідальності), може поставити під сумнів і саму подальшу процедуру виявлення водія у стані сп`яніння.

Так, у своєму рішенні від 15.03.2019 ВС у справі №686/11314/17 вказав, що оскільки поліцейським не задокументовано та не доведено належними і допустимими доказами факту порушення водієм правил дорожнього руху, то вимоги інспектора до водія про пред`явлення документів на право керування є неправомірними, а правоохоронці можуть зупиняти авто, лише коли є факт правопорушення.

Тобто, автомобіль до самої зупинки мав знаходитись в русі, оскільки керування транспортним засобом можливе лише тоді, коли останній рухається.

Чинне законодавство, в тому числі й Правила дорожнього руху України, не містить визначення терміну «керування транспортним засобом». Таке визначення було наведено в п. 27 Пленуму ВСУ від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», за яким керування транспортним засобом - виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Отже, наявність такої обов`язкової умови притягнення особи до адміністративної відповідальності як перебування особи у стані алкогольного сп`яніння під час керування транспортним засобом, судом в даній справі не встановлено, доказів у підтвердження цього не надано.

Відповідно до п. 1.10 Правил дорожнього руху України, водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Законодавець чітко визначає, що суб`єктом, сфера дії на якого поширюється дія Правил дорожнього руху України, зокрема, п. 2.9а вказаних Правил, є саме водій.

Так, на момент спілкування інспекторів патрульної поліції з ОСОБА_1 , останній не був водієм в розумінні Правил дорожнього руху України, оскільки не керував транспортним засобом, не був зупинений працівниками патрульної поліції, відтак, дія вказаних Правил на нього не поширюється та він не був зобов`язаний, в свою чергу, виконувати вимогу інспектора патрульної поліції щодо проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Більш того, як вбачається з оглянутого судом відеозапису, інспектори патрульної поліції взагалі не зупиняли автомобіль ОСОБА_1 під його керуванням.

Тобто, інспектори патрульної поліції встановили та відобразили в протоколі, що ОСОБА_1 нібито керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Окрім того, з рапорту інспектора патрульної поліції, який міститься в матеріалах справи на аркуші 8, вбачається, що ОСОБА_1 у присутності двох свідків погодився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі КНП ХОР «ОНД» по вул. Шевченка, 26.

Однак, в адміністративному протоколі серії ДПР18 № 107196 від 18.09.2020 відсутні будь-які дані щодо наявності свідків, а до адміністративного матеріалу поліцейськими додано пояснення нібито свідка ОСОБА_2 , який вказує, що ОСОБА_1 в його присутності та присутності іншого свідка (невідомої особи), погодився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі КНП ХОР «ОНД» по вул. Шевченка, 26. Пояснення іншого, невідомого свідка, в матеріалах справи відсутні та з боку працівників патрульної поліції не були додані.

Суд не бере до уваги такі пояснення свідка ОСОБА_2 , оскільки вони є неналежним доказом.

Отже, вказані інспекторами патрульної поліції в протоколі обставини, викликають у суду сумнів щодо їх достовірності.

Відповідно до ст. 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення, завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, вихованням громадян в дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, нормі стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Статтею 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

Відповідно до ст. 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням не інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом.

Оскільки надані суду матеріали не містять даних, які б дозволили суду встановити, що ОСОБА_1 дійсно перебував за кермом транспортного засобу в стані алкогольного сп`яніння та керував ним, суд приходить до висновку щодо відсутності правових підстав для притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Таким чином, досліджуючи та оцінюючи всі надані по справі докази в їх сукупності, суд не вбачає належним чином доведеної вини ОСОБА_1 .

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення: Провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Так, є правові підстави для закриття провадження по справі.

Керуючись ст.ст. 7, 247, 245, 251, 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд,

п о с т а н о в и в:

Провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення - закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Харківського апеляційного суду через Московський районний суд м. Харкова.

Постанова набирає законної сили після закінчення десятиденного строку на її оскарження, та може бути пред`явлена до виконання протягом трьох місяців.

Суддя О.О. Сугачова