Провадження № 3/127/7498/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" листопада 2020 р.м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Бернади Є.В.,

прокурора Михайлини О.М.,

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

23.09.2020 виявлено, що ОСОБА_1 , будучи суб`єктом, на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції» (далі Закон № 1700-VII) та суб`єктом відповідальності за порушення вимог фінансового контролю, несвоєчасно, а саме 20.07.2020 о 23.46 год., без поважних причин, подав на офіційний вебсайт Національного агентства з питань запобігання корупції декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за період з 01.01.2019 по 31.12.2019.

ОСОБА_1 в судовому засіданні винуватість у вчиненні правопорушення не визнав та суду пояснив, що не подав вчасно декларацію, оскільки строк дії його електронно-цифрового підпису (далі ЕЦП) скінчився, а у зв`язку із запровадженими карантинними заходами він не зміг вчасно його поновити. Він записався до податкової інспекції для отримання ЕЦП, однак через великі черги зміг отримати ЕЦП лише 20.07.2020. В той же ж день він подав декларацію. При цьому зазначив, що отримати ЕЦП через АТ КБ «Приватбанк» він не зміг, оскільки його рахунки заблоковані виконавчою службою.

Прокурор Михайлина О.М. вважав за доцільне накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення в межах санкції статті.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, суд дійшов до такого висновку.

З диспозиції частини першої статті 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КпАП) випливає, що відповідальність за даною нормою настає у разі несвоєчасного подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Слід звернути увагу, що дана норма є бланкетною. У зв`язку з цим суд вважає за доцільне зауважити наступне.

Підпунктом «б» пункту 1 частини першої статті 3 Закон № 1700-VII визначено, що до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування та, відповідно, на яких поширюється дія цього Закону, віднесено народних депутатів України, депутатів Верховної Ради Автономної Республіки Крим, депутатів місцевих рад, сільських, селищних, міських голів.

Так, з матеріалів справи випливає, що ОСОБА_1 є депутатом Вінницької обласної ради 7 скликання.

Відповідно до положень статті 18 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад», депутат місцевої ради зобов`язаний додержуватися Конституції України та законів України, актів Президента України, Кабінету Міністрів України, регламенту ради та інших нормативно-правових актів, що визначають порядок діяльності ради та її органів.

Абзацом 2 частини другої статті 45 Закону визначено, що особи, які припинили діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або іншу діяльність, зазначену у підпунктах "а" і "в" пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані наступного року після припинення діяльності подавати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік, в установленому частиною першою цієї статті порядку, тобто шляхом заповнення її на офіційному веб-сайті НАЗК до 1 квітня.

Разом з тим, суд враховує, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникнення і поширення коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 17.03.2020 р. розділ XIII Прикінцеві положення Закону України «Про запобігання корупції» доповнено пунктом 2-1 такого змісту: «Встановити, що декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, які відповідно до статті 45 цього Закону подаються за минулий рік до 1 квітня, у 2020 році суб`єкти декларування подають до 1 червня.

Суб`єкти декларування, які у період до 1 червня 2020 року не мали можливості подати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, передбачену абзацом першим частини другої статті 45 цього Закону, або повідомлення про суттєві зміни у майновому стані відповідно до статті 52 цього Закону у зв`язку із встановленням на території їх проживання карантинно-обмежувальних заходів, звільняються від відповідальності за несвоєчасне подання такої декларації чи повідомлення у зазначений період».

Згідно з даними Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, які розміщенні на вебсайті Національного агентства з питань запобігання корупції встановлено, що ОСОБА_1 подав щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2019 рік 20.07.2020 о 23.46 год.

ОСОБА_1 в судовому засіданні факту несвоєчасного подання декларації не заперечував, зазначивши при цьому, що не зміг вчасно подати декларацію через відсутність у нього ЕЦП. Зокрема, зазначив, що у зв`язку із запровадженими карантинними заходами він не зміг вчасно поновити ЕЦП. Повідомив суду, що він записався до податкової інспекції для отримання ЕЦП, однак через великі черги зміг отримати ЕЦП лише 20.07.2020. Крім того, послався про неможливість отримання ЕЦП через АТ КБ «Приватбанк» у зв`язку з блокуванням його рахунків. Разом з тим, будь-яких об`єктивних доказів на підтвердження зазначених обставин, зокрема підтвердження визначення податковою інспекцією дати отримання ОСОБА_1 ЕЦП саме 20.07.2020, суду надано не було. Також суду не було надано доказів на підтвердження блокування рахунків ОСОБА_1 та неможливості отримання ЕЦП через АТ КБ «Приватбанк». При цьому суд враховує, що клопотань щодо витребування будь-яких відомостей на підтвердження зазначених обставин ОСОБА_1 не було.

Суд враховує роз`яснення, надані Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі від 22.05.2017 № 223-943/0/4-17, відповідно до яких під поважними причинами слід розуміти неможливість особи подати вчасно декларацію у зв`язку з хворобою, перебуванням особи на лікуванні, внаслідок стихійного лиха (повені, пожежі, землетрусу), технічних збоїв офіційного вебсайту НАЗК, витребуванням відомостей, необхідних для внесення в декларацію, перебуванням (триманням) особи під вартою тощо.

З огляду на викладе, суд вважає, що ОСОБА_1 в судовому засіданні не довів факту неможливості подання декларації у зв`язку із встановленням карантинно-обмежувальних заходів, на які він посилався як на обставину, що виключає його відповідальність. Натомість суд вважає, що надані суду матеріали справи спростовують зазначені вище твердження ОСОБА_1 і підтверджують факт несвоєчасного подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Отже, враховуючи викладене, суд вважає, що в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт несвоєчасного подання ОСОБА_1 декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за період з 01.01.2019 по 31.12.2019. А тому, суд вважає, що дії останнього охоплюються складом правопорушення, передбаченого частиною першою статті 172-6 КпАП, за ознаками несвоєчасного подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави.

Вирішуючи питання щодо виду та міри адміністративного стягнення, необхідного і достатнього для виправлення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, суд враховує, що згідно з наданими матеріалами ОСОБА_1 раніше до адміністративної відповідальності не притягувався, обставин, що обтяжують покарання судом встановлено не було, а тому суд вважає за доцільне застосувати до нього адміністративне стягнення у виді штрафу.

Згідно зі статтею 40-1 КпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення з особи, на яку накладено стягнення, справляється судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Керуючись статтями 172-6, 283, 284 КпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень на користь держави.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 420,40 гривень.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя: