єдиний унікальний номер справи 546/712/20
номер провадження 3/546/281/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2020 року м. Решетилівка

Суддя Решетилівського районного суду Полтавської області Зіненко Ю.В., розглянувши матеріал, який надійшов з Решетилівського ВП Глобинського ВП ГУНП в Полтавській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого по АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , не працюючого, РНОКПП суду не відомий, до адміністративної відповідальності протягом року за ст. 130 КУпАП не притягувався,

за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

встановив:

До Решетилівського районного суду Полтавської області надійшла адміністративна справа про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст. 130 КупАП. З протоколу про адміністративне правопорушення серія ДПР18 №246864 від 04 вересня 2020 року вбачається, що 04 вересня 2020 року о 19 год. 10 хв. по вулиці Покровська, 1 в місті Решетилівка Полтавської області ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 21099, н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Своїми діями ОСОБА_1 допустив порушення п. 2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

09 вересня 2020 року ОСОБА_1 на адресу зазначену в протоколі: вул. Полтавська, 129, м. Решетилівка Полтавської області, направлено повістку про виклик до суду на 08 год. 30 хв. 12.10.2020 року, однак до суду повернувся конверт з поштовою відміткою «За вказаною адресою адресат не проживає» (а.с. 8, 9).

На запит щодо місця реєстрації проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 13.10.2020 року до суду надійшла відповідь з Решетилівської міської ради Полтавської області, відповідно до якої місце проживання ОСОБА_1 зареєстроване по АДРЕСА_2 (а.с. 10, 11).

15 жовтня 2020 року повістку про виклик до суду на 09.11.2020 року передано працівнику Решетилівського ВП Глобинського ВП ГУНП в Полтавській області для вручення ОСОБА_1 , однак виконати дане доручення, як повідомив поліцейський, не представилось можливим (а.с. 13).

09 листопада 2020 року ОСОБА_1 направлено повістки про виклик до суду на 11 год. 00 хв. 25.11.2020 року на адресу зазначену в протоколі про адміністративне правопорушення та на адресу місця реєстрація особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, однак до суду повернулися конверти без вручення з поштовими відмітками «Адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.а.с.14,15,16,17).

25 листопада 2020 року ОСОБА_1 повторно направлено повістки про виклик до суду на 14 год. 00 хв. 03.12.2020 року на обидві адреси, яка зазначена в протоколі про адміністративне правопорушення та на адресу зареєстрованого місця проживання (а.с.а.с.18, 19).

01 грудня 2020 року на офіційному веб-порталі судової влади України розміщено повідомлення для ОСОБА_1 про виклик в судове засідання на 14 год. 00 хв. 03.12.2020 року (а.с. 20).

У судове засідання 03.12.2020 року особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 не з`явився, про причини своєї неявки суду не повідомив.

Також, у судове засідання не з`явився свідок ОСОБА_3 та поліцейський Решетилівського ВП Глобинського ВП ГУНП в Полтавській області Тихоненко С.М.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_2 пояснив суду, що 04 вересня 2020 року приблизно о 19 год. по вулиці Покровська в місті Решетилівка Полтавської області був запрошений в якості свідка при складанні протоколу про адміністративне правопорушення відносно водія ОСОБА_1 . Зазначив, що ОСОБА_1 візуально перебував в стані алкогольного сп`яніння. На запитання суду чи пропонували працівники поліції пройти ОСОБА_1 огляд на стан сп`яніння на місці чи в закладі охорони здоров`я відповів, що не пам`ятає.

З дослідженого в судовому засіданні СD-диску із відеозаписом порушення правил дорожнього руху водієм ОСОБА_1 , вбачається лише факт зупинення працівниками поліції транспортного засобу ВАЗ 21099, н.з. НОМЕР_1 (а.с. 2). Факту відмови ОСОБА_1 від огляду на стан сп`яніння даний відеозапис не підтверджує.

Інших доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП адміністративна справа не містить.

Суддя, дослідивши матеріали справи, заслухавши показання свідка ОСОБА_2 , вивчивши та детально проаналізувавши матеріали даної справи на засадах змагальності і диспозитивності та давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що обставини, які викладені в протоколі про адміністративне правопорушення серія ДПР18 № 246864 від 04.09.2020 року, що складений відносно громадянина ОСОБА_1 про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не доведені «поза розумним сумнівом» особою, яка ініціювала процедуру притягнення особи до адміністративної відповідальності належними доказами, виходячи з таких підстав.

Стаття 251 КУпАП визначає поняття та джерела доказів у справі про адміністративне правопорушення. Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, в т.ч. тими, що використовуються особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу (частина 2 статті 251 КУпАП).

За нормою ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Норми статті 280 КУпАП визначають обставини, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення. Так, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинене адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, які пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Згідно п. 2.5 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306 (із змінами), водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 року №1452/735, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 року за №1413/27858 затверджено Інструкцію про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно п. 4 цієї Інструкції огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби) або лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Згідно п. 6 цієї Інструкції у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП встановлює юридичну відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (ч. 2 ст. 61 Конституції України).

Системний аналіз та юридичний зміст положень ч. 2 ст. 61 Конституції України свідчить проте, що в основу притягнення до юридичної відповідальності має бути покладений конкретний склад правопорушення, яке скоїла особа. Відмінність у складі правопорушення (як в цілому, так і в конкретних його елементах) дає підстави для притягнення особи до різних видів юридичної відповідальності. Також, юридична відповідальність встановлюється за скоєння конкретного правопорушення конкретною особою, тобто вона має індивідуальний характер і характеризується, наприклад, наявністю системи покарань та стягнень, можливістю призначення більш м`якого покарання, умовного засудження, відстрочки виконання вироку, давністю притягнення до кримінальної відповідальності та звільнення від неї тощо. Цей принцип забезпечується можливістю застосування виду юридичної відповідальності в залежності від ступеня суспільної небезпечності скоєного правопорушення. При цьому, принцип індивідуалізації відповідальності знаходить також свій вираз в тому, що при призначенні покарання (стягнення) мають враховуватися всі особливості та обставини справи, характер правопорушення, ступінь здійснення винною особою протиправного наміру, ступінь вини, властиві їй індивідуальні риси, спосіб життя, мотиви скоєння правопорушення і інше.

Відповідно до принципу 6 Рекомендації № R (91) 1 Комітету міністрів Ради Європи державам-членам стосовно адміністративних санкцій, ухваленої 13 лютого 1991 року, при застосуванні адміністративних санкцій, окрім сформульованих у Резолюції (77) 31 принципів справедливої адміністративної процедури, що звичайно застосовуються до адміністративних актів, слід керуватися такими особливими принципами: 1) особа, стосовно якої розглядається можливість застосування адміністративної санкції, попередньо інформується щодо фактів, які їй ставляться у вину; 2) вона має достатньо часу для підготовки свого захисту залежно від складності справи та суворості санкцій, що можуть бути застосовані; 3) вона або її представник інформується стосовно характеру доказів у справі, зібраних проти неї; 4) вона має можливість висловити свою думку перед оголошенням рішення про санкцію; 5) адміністративний акт про застосування санкцій містить мотиви, на яких вона ґрунтується.

Відповідно, судом встановлено, з огляду на положення ст. 251 КУпАП, що у посадової особи, яка ініціювала процедуру притягнення останньої до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП по обставинах, що вказані в адміністративному протоколі від 04.09.2020 року не має будь-яких доказів, які могли б бути оцінені судом за принципом «поза розумним сумнівом», зокрема, фото, звуко- чи відеодокази (звукозапис, відеозапис, фотознімки тощо).

Суд вкрай негативно ставиться до керування транспортними засобами у стані алкогольного сп`яніння. Однак боротьба з таким явищем не може відбутись шляхом порушення вимог Конституції та законодавства України.

Згідно ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до змісту ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Рішення Європейського суду є офіційною формою роз`яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв`язку з цим джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні.

Суд при оцінці наявних у справі доказів враховує висновки, які викладені у Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008 року та у Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року) про те, що суд при оцінці доказів повинен керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом»; таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

Отже, враховуючи сукупність вищевикладених обставин та висновків, з огляду на імперативні положення ч. 2 ст. 61 та ч. 3 ст. 62 Конституції України, норми ст. 245, 251, 278, 280 КУпАП, об`єктивні докази, які б «поза розумним сумнівом» свідчили про вчинене особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 правопорушення, в матеріалах справи відсутні і особою, яка ініціювала його процедуру притягнення до адміністративної відповідальності не доведені.

Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочатим, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Тобто, за сукупності вищевикладених та встановлених обставин у їх взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що розпочате адміністративне провадження відносно громадянина ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП слід закрити у зв`язку з відсутністю складу вищевказаного адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного та, керуючись ст. 61, 62 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст. 7, 130, 247, 251, 252, 280, 283, 284, 289, 294 КУпАП, -

постановив:

Провадження у справі про притягнення до відповідальності ОСОБА_1 за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Апеляційну скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови до Полтавського апеляційного суду через Решетилівський районний суд.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя Ю.В. Зіненко