П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.11.2020 року cуддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Дубановська І. Д. , розглянувши справу про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, працюючої, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , до адміністративної відповідальності зі слів не притягувалася,

за ст. 124 КУпАП

В С Т А Н О В И В:

04 листопада 2020 року до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшов адміністративний матеріал з БПП в м. Біла Церква УПП у Київській області ДПП про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП, мотивовано наступним.

В протоколі зазначено: 28 жовтня 2020 року о 10 год. 10 хв. в м. Біла Церква по б-ру Олександрійському 42/41, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки «HYUNDAI GETZ» д.н.з. НОМЕР_2 , не булла уважною, не стежила за дорожньою обстановкою, не зреагувала на її зміну та не наддала перевагу в русі автомобілю марки «LEXUS ES350» д.н.з. НОМЕР_3 , який рухався по б-ру Олександрійському та скоїла з ним зіткнення. При ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження та завдано матеріальні збитки, чим порушив вимоги п. 2.3 б, 10.2 ПДР України, чим вчинено правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину не визнала та пояснила, що 28 жовтня 2020 року, о 10 год. 10 хв, рухалася на автомобілі марки «HYUNDAI GETZ НОМЕР_4 » з номерним знаком НОМЕР_2 , переїхавши головну дорогу по б-ру Олександрійському в м. Біла Церква в бік другорядної дороги по вул. Підвальній м. Біла Церква, опинившись вже на другорядній дорозі по вул. Підвальній, пригальмувала перед пішохідним переходом, пропускаючи перехожих, її автомобіль практично не рухався, отримала удар в бік пасажирського сидіння і вона знепритомніла. Цим часом автомобіль марки «Lexus ES 350», який виїзджав з другорядної дороги по вул. Богдана Хмельницького (односторонній рух) перестроювався на головну дорогу по б-ру Олександрійському, або вчиняв інші дії, на великій швидкості, не помітив її та врізався у правий бік пасажирського сидіння автомобіля марки «HYUNDAI GETZ НОМЕР_4 ». У водія автомобіля марки «Lexus ES 350» був відсутній гальмівний шлях, не вдаючись до екстреного гальмування. На вимогу скласти протокол ще й на водія автомобіля марки «Lexus ES 350», який винний у даному ДТГІ було відмовлено. Працівником поліції поліцейським взводу роти БПП в м. Біла Церква УПП у Київській області, сержантом поліції Брезіним Олексієм Михайловичем було проігноровано заяву про порушення водієм марки «Lexus ES 350» правил дорожнього руху. Також працівниками поліції їй, не було надано допомоги у небезпечній ситуації, не була викликана швидка допомога. І тільки після того, як працівники поліції поїхали, вона самостійно викликала собі швидку допомогу і була доставлена на стаціонарне лікування в КП БМР «Білоцерківська міська лікарня № 2» з діагнозом: «Струс головного мозку, закрита травма голови». Працівник поліції, який складав протокол однобоко, маючи власну вигоду від водія автомобіля марки «Lexus ES 350», який перевищив швидкість, його швидкість не встановлена працівниками поліції, пояснення відібрані не були, у автомобіля марки «Lexus ES 350» був відсутній гальмівний шлях і працівники поліції це помітили, про що склали схему ДТП та інші документи, фото-фіксації в тому числі, але чомусь вини водія автомобіля марки «Lexus ES 350», який не гальмував, виїхав на її другорядну дорогу, здійснив зіткнення з нерухаючим авто, не вбачають. Це означає, що водій автомобіля марки «Lexus ES 350» був не уважний, відволікся і не помітив її тарнспортний засіб, виїхавши на її другорядну дорогу здійснив зіткнення з автомобілем марки «HYUNDAI GETZ НОМЕР_4 », який не рухався, пропускаючи перехожих, чим порушив п.2.3 б та п.10.2 ГІДР. Також під час спілкування працівники поліції поводили себе зверхньо, грубили, користуючись ситуацією, що їй було зле, почалися запаморочення, не роз`яснюючи права та обов`язки намагалися постійно підсовувати якісь документи та грубо вимагали їх підписати. У випадках, коли для прийняття об`єктивного рішення виникає необхідність для отримання додаткових даних, поліцейський, який оформлює матеріали ДТП, протягом доби передає оформлені матеріали ДТП для подальшого розгляду уповноваженій особі підрозділу поліції, на території обслуговування якого сталася пригода. Уповноважена особа підрозділу поліції під час розгляду матеріалів ДТП новинен(на) в найкоротший строк, але не більше одного місяця з дати вчинення ДТП встановити всі обставини її скоєння, вжити інших заходів щодо об`єктивного визначення особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, передбачене статтею 124 КУпАП, скласти відносно такої особи протокол про адміністративне правопорушення та в п`ятиденний строк надіслати його до відповідного суду. Працівником поліції не знайдені та не опитані свідки ДТП, яких було чимало, в тому числі ті, які переходили пішохідний перехід. Також, не з`ясовано з якою швидкістю та по якій дорозі рухався автомобіль марки «Lexus ES 350» і чому відсутній у нього гальмівний шлях, не проведенні тести на стан алкогольного сп`яніння обох водіїв. З матеріалів справи вбачається, що передаючи справу до суду, не дослідивши та не надавши до суду усі належні та допустимі докази по справі, та їх відсутність, звинувачення про вчинення нею ДТП базується тільки на письмових поясненнях водія автомобіля марки «Lexus ES 350». Дані обставини суперечать намальованій схеми місця ДТП уже після мого підписання, користуючись її безпорадним станом працівники поліції скориставшись цим підсовуючи протокол та схему місце ДТП на підписання, чим порушували її конституційні права. Вказані порушення в складенні схеми місця ДТП не дають можливості встановити дійсні факти щодо ДТП що позбавляє можливості повного та неупередженого з`ясування обставини справи. 02 листопада 2020 року, була зареєстрована заява про вчинення злочину з вимогою внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та притягнути до відповідальності винних осіб. Станом на 09 листопада 2020 року про розгляд заяви та внесення відповідних відомостей до ЄРДР не проінформовано. Проїзд головної дороги здійснювала правомірно, не порушуючи ПДР, а отже, в її діях відсутня об`єктивна сторона адміністративного правопорушення. Недоліки, допущені при складенні протоколу про адміністративне правопорушення та оформленні матеріалів, позбавляють можливості здійснити всебічне, повне і об`єктивне з`ясування всіх обставин правопорушення і, як наслідок, здійснити розгляд адміністративної справи по суті та прийняти рішення по ній. В зв`язку з тим, що дійсне встановлення обставин було поверхове та однобоке, відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Дослідивши надані до справи матеріали, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , оцінивши в сукупності наявні докази, суд дійшов наступного висновку.

Об`єктивна сторона інкримінованого ОСОБА_1 правопорушення передбаченого КУпАП, характеризується наявністю дій спрямованими на порушення учасниками дорожнього руху Правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Згідно п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року за №14 Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті особа підлягає притягненню до адміністративної відповідальності у разі вчинення порушення нею як учасником дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпції, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинності.

Крім цього, ЄСПЛ підкреслив, що обов`язок адміністративного органу нести тягар доведення є складовою презумпції невинності і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до скоєння порушення.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права, а ЄСПЛ притримується у своїх рішення позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" № 39598/03 від 21 липня 2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

При цьому, ЄСПЛ у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» вказав, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Згідно ч. 1 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення, відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, крім іншого, є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

За змістом вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь - які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, іншими доказами.

У протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові уповноваженої особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Не допускається закреслення чи виправлення відомостей, що заносяться до протоколу про адміністративне правопорушення, а також внесення додаткових записів після того, як протокол підписаний особою, щодо якої він складений.

Згідно вимог статті 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353- XII, учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів. До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, особи, які рухаються в кріслах колісних, велосипедисти, погоничі тварин.

В загальних положеннях Правил дорожнього руху України визначено, що дорожньо- транспортна пригода - це подія, що сталася під час руху транспортного засобу, внаслідок якої загинули або поранені люди чи завдані матеріальні збитки.

Таким чином, умовою настання відповідальності за статтею 124 КУпАП є пошкодження транспортних засобів, тобто порушення повинно бути настільки істотним, щоб наслідком його стало пошкодження як мінімум двох автомобілів, а не одного.

В розумінні пункту 1.10 Правил дорожнього руху України, це витрати особи, цивільні права якої були порушені внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Правова природа адміністративної відповідальності також ґрунтується на конституційних принципах та правових презумпціях.

Так, згідно пункту 4.1. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 14-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (справа про адміністративну відповідальність у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху) зазначено, що Конституційний Суд України дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Наведені правові позиції закріплюють, що особа не вважається винною, доки її вина не буде доведена у встановленому законом порядку. Тобто, особа не повинна доказувати свою невинуватість і його поведінка вважається правомірною, доки не доведено зворотнє.

В Рекомендаціях № R (91) 1 Комітету Міністрів Ради Європи «Про адміністративні санкції» одним із принципів застосування адміністративних стягнень є встановлення обов`язку нести тягар доказування саме для адміністративних органів (принцип 7).

Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) в своїх рішеннях неодноразово зазначав, що санкції, які згідно національному законодавству Договірних держав не входять у сферу кримінальних покарань, можуть вважатися такими в світлі положень Конвенції. У своїх рішеннях у справах «Малофєєв проти Росії» від ЗО травня 2013 року, «Малиге проти Франції» від 23 вересня 1998 року, «Озтюрк проти Німеччини» від 21.02.1984 року ЄСПЛ визнав адміністративні правопорушення кримінальними злочинами, які підпадають під гарантії статі 6 Конвенції.

Крім того, у пункті 21 свого рішення у справі «Надточий проти України» від 15 травня 2008 року ЄСПЛ зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Як зазначено в преамбулі Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року, з наступними змінами, цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку з обов`язком держави виконати рішення ЄСПЛ у справах проти України; з необхідністю усунення причин порушення Україною Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і протоколів до неї; з впровадженням в українське судочинство та адміністративну практику європейських стандартів прав людини; зі створенням передумов для зменшення числа заяв до ЄСПЛ.

Склад правопорушення це сукупність названих у законі ознак, за наявності яких небезпечне і шкідливе діяння визнається конкретним правопорушенням. Такі ознаки мають об`єктивний і суб`єктивний характер.

Верховний Суд в пункті 39 своєї Постанові від 08.07.2020 року у справі № 463/1352/1б-а, провадження № К/9901/21241/18 зробив наступний висновок про те, що у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Відповідно до пункту 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 р. у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282), доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

У пункті 53 рішення від 20.09.2012 року по справі «Федорченко та Лозенко проти України» ЄСПЛ зазначив, що суди повинні при оцінці доказів керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом»; тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

У Рішенні від 20.10.2011 у справі «Rysovskyy v. Ukraine» Європейський суд з прав людини зазначив, що принцип «належного урядування» передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб («Веуеіег v. Italy», «Oneryildiz v. Turkey», «Megadat.com S.r.l. v. Moldova», «Moskal v. Poland»). На державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок («Lelas v. Croatia» і «Toscuta and Others v. Romania») і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси («Oneryildiz v. Turkey» та «Beyeler v. Italy»). Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків («Lelas v. Croatia»).

Вважаємо за необхідне зазначити, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтується на конституційних принципах та правових презумпція, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року №15-рп/2004 у справі за конституційним поданням Верховного Суду України, верховенство права є пануванням права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення в правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема й у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті насамперед ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним із проявів верховенства права є те, що право не обмежується законодавством, а включає також норми моралі, традиції, звичаї.

Оскільки суду не надано належних та допустимих доказів, провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Відповідно до частини другої статті 8 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в тому разі, якщо відсутня подія і склад адміністративного правопорушення.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що справа про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення її до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 247, 283, 284, 287-289, 291 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про притягнення до відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 Кодексу України закрити - за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області І.Д. Дубановська