ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2020 року м. Одеса

Суддя Приморського районного суду м. Одеси Циб І.В., розглянувши адміністративні матеріали, що надійшли з Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Туреччини, не працюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення ,

ВСТАНОВИВ:

На адресу Приморського районного суду м. Одеси надійшли адміністративні матеріали про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 191463 від 17.09.2020 року, встановлено, що 17.09.2020 року гр. ОСОБА_1 за адресою: м. Одеса, вул. Преображенська, буд. 32, знаходився на робочому місці без засобів індивідуального захисту, чим порушив Постанову Кабінету Міністрів України № 641 від 22.08.2020 року.

Зазначена подія була кваліфікована співробітниками поліції як порушення, за яке передбачена відповідальність за ст. 44-3 КУпАП.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчинені, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

В судове засідання, призначене на 30.10.2020 року з`явився ОСОБА_1 разом із перекладачем ОСОБА_2 , свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, не визнав та пояснив, що є громадянином Туреччини, погано розуміє російську мову та взагалі не володіє українською мовою. Однак під час складання протоколу про адміністративне правопорушення йому не було надано можливості скористатись послугами захисника та перекладача. Він взагалі не розумів, які події відбуваються. Його пояснення написані були іншою особою, а він, не розуміючи, що в них написано, на вимогу поліцейського їх підписав.

Враховуючи вище наведене судовий розгляд справи було відкладено на 13.11.2020 року.

Однак, в судові засідання призначені на 13.11.2020 року, 18.11.2020 року та 27.11.2020 року ОСОБА_1 не з`явився, у зв`язку з чим судовий розгляд в суді проведено за відсутністю ОСОБА_1 .

Суд зазначає, що інформація про дату, час та місце розгляду справи перебуває у відкритому доступі на офіційному сайті суду, а відтак останній мав цікавитись долею справи, добросовісно користуватись наданими йому процесуальними правами.

Згідно рішенню Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Вивчивши матеріали даної адміністративної справи, суд приходить до висновку, що провадження по ній підлягає закриттю з наступних підстав.

Згідно п. 1 розділу I Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення в органах поліції, яку затверджено наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.11.2015 року № 1376, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 1 грудня 2015 року за № 1496/27941 (далі Інструкція) зазначена Інструкція встановлює порядок оформлення в органах Національної поліції України, утому числі в їх структурних (відокремлених) підрозділах, матеріалів про адміністративні правопорушення, порядок розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також визначає порядок контролю за дотриманням законодавства під час оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення (крім правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху).

В п. 9 розділ II Інструкції закріплено вимоги при складенні протоколу про адміністративне правопорушення.

В абзаці 2 п. 9 розділ II Інструкції зазначено, що у графі протоколу про адміністративне правопорушення зазначається: «посада, найменування органу поліції, звання, прізвище, ім`я, по батькові посадової особи, яка склала протокол (повністю, без скорочень)».

В протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 191463 від 17.09.2020 року, в порушення вимог абзацу 2 п. 9 розділ II Інструкції зазначені скорочення, зокрема: посади, найменування органу поліції, звання особи, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, що також є порушенням ч. 1 ст. 256 КУпАП.

У порушення вимог ст. 256 КУпАП, у вказаному протоколі, не були зазначені прізвища та адреси свідків. В матеріалах справи відсутні будь-які пояснення осіб, які могли б підтвердити обставини вчинення ОСОБА_1 вказаного у протоколі правопорушення.

Крім того згідно абзацу 4 п. 12 розділ II Інструкціїу разі якщо особа, стосовно якої складається протокол про адміністративне правопорушення, не володіє українською мовою, протокол про адміністративне правопорушення складається за участю перекладача.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 не володіє українською мовою та поганго розуміє російську, при складанні протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ №191463 від 17.09.2020 року йому не залучили перекладача та захисника, що є порушенням вимог даної Інструкції.

Як вбачається з диспозиції ст. 44-3 КУпАП відповідальність настає за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Норма ст. 44-3 КУпАП є бланкетною, а тому серед ознак суті такого адміністративного правопорушення обов`язково повинно бути посилання на конкретний нормативно-правовий акт, яким встановлюються відповідні правила та якого не дотрималась особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, порушивши тим самим законодавчі приписи.

Формулювання суті правопорушення не може обмежуватися посиланням на нормативний акт, а повинно також містити відомості про вчинене правопорушення згідно диспозиції ст. 44-3 КУпАП з конкретизацією суті порушення у відповідності до вказаного Закону, інших актів законодавства або рішень органів місцевого самоврядування.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 191463 від 17.09.2020 року, встановлено, що 17.09.2020 року гр. ОСОБА_1 за адресою: м. Одеса, вул. Преображенська, буд. 32, знаходився на робочому місці, знаходився без засобів індивідуального захисту, чим порушив Постанову Кабінету Міністрів України № 641 від 22.08.2020 року.

При цьому, в порушення вище наведених вимог, особа, яка складала протокол не зазначила, який саме пункт Постанови Кабінету Міністрів України № 641 від 22.08.2020 року «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» було порушено ОСОБА_1 , таким чином неможливо встановити, які саме правила карантину він порушив.

У відповідності до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

В результаті аналізу досліджених доказів, суд змушений прийти до висновку про те, що зібраних органами поліції доказів недостатньо для визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні інкримінованого йому правопорушення. Відсутність достатніх доказів тягне за собою в даному випадку недоведеність події правопорушення і як наслідок відсутність об`єктивної сторони складу інкримінованого йому діяння.

Крім того, як встановлено в судовому засіданні, особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , не володіє українською мовою.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. В той же час, ст. 62 Конституції України передбачає, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

У п.1 ст.11 Загальної декларації прав людини, п.2 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод, у п.2 ст.14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, у принципі 36 Зводу принципів захисту всіх осіб, у ст. 62 Конституції України закріплено одне з найважливіших положень демократичної, правової держави презумпцію невинуватості, згідно з якою особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення і не може бути притягнута до відповідальності, доки її вину не буде доведено в законному порядку; ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення; обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У своєму рішенні від 10 лютого 1995 року, у справі «Аллене де Рібермон проти Франції», Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язків не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Відповідно до ст. 129 Конституції України розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Статтею 9 КУпАП регламентовано, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

З урахуванням положень зазначеної статті та відповідно до загальних засад адміністративного права України об`єкт правопорушення, об`єктивна сторона, суб`єкт та суб`єктивна сторона в своїй сукупності визначають склад адміністративного правопорушення.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Малофєєва проти Росії», серед іншого зазначено, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принцип рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Таким чином суд не вбачає підстав для притягнення гр. ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 44-3 КУпАП.

Крім того, не може залишитись поза увагою суду порушення допущені працівниками поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, які полягали в не наданні ОСОБА_1 скористатись послугами перекладача та захисника.

Так, забезпечення права людини на захист від обвинувачення у вчиненні злочину закріплено у ст. 11 Загальної декларації прав людини, прийнятої і проголошеної резолюцією 217 A (III) Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року та у ст.6Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 01.11.1950 року, ратифікованою Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» № 3477-1V від 23.02.2006 року, зі змінами, внесеними згідно із Законами № 3135-V1 від 15.03.2011 року та № 5463-V1 від 16.10.2012 року, остаточне рішення ЄСПЛ у справі проти України, яким визнано порушення Конвенції про захист прав і основоположних свобод, є обов`язковим для виконання Україною відповідно до ст. 46 Конвенції.

Цей Закон, як зазначено в Преамбулі, регулює відносини, що виникають у зв`язку з обов`язком держави виконати рішення ЄСПЛ у справах проти України; з необхідність усунення причин порушення Україною Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, і протоколів до неї; з впровадженням в українське судочинство та адміністративну практику європейських стандартів прав людини; зі створенням передумов для зменшення числа заяв до ЄСПЛ проти України.

Положеннями ст. 268 КУпАП визначені загальні правила участі захисника у справі про адміністративне правопорушення.

При цьому, Кодекс України про адміністративні правопорушення не містить спеціальних норм, що передбачають обов`язкову участь захисника у справі про адміністративне правопорушення, відповідно, не передбачають порядку залучення захисника, у зв`язку з чим з метою додержання принципу законності судового провадження, суд приходить висновку про необхідність в застосуванні принципу аналогії закону найбільш близької галузі права кримінального процесуального права та вважає за необхідне керуватись при розгляді даної справи положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Стаття 52 КПК України встановлює обов`язок залучення захисника в кримінальних провадженнях щодо осіб, які не володіють мовою, якою ведеться кримінальне провадження, з моменту встановлення такого факту.

Згідно з правовою позицією ЄСПЛ, відображеною, зокрема, у п. 262 рішення ЄСПЛ від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», «право кожного обвинуваченого у вчиненні злочину на ефективний захист, наданий захисником…, є однією з основних ознак справедливого судового розгляду». Також у п. 63 рішення ЄСПЛ від 09 червня 2011 року у справі «Лучанінова проти України», зазначено, що «для здійснення обвинуваченим свого права на захист йому зазвичай повинно бути забезпечено можливість отримати ефективну допомогу захисника із самого початку провадження» (п. 52 рішення ЄСПЛ від 27 листопада 2008 року у справі «Сальдуз проти Туреччини» та пункти 9091 рішення ЄСПЛ від 12 червня 2008 року у справі «Яременко проти України»). За необхідності захисника мають призначати офіційно. Просте призначення національними органами захисника не гарантує ефективну правову допомогу (п. 65 рішення ЄСПЛ від19 грудня 1989 року у справі «Камазінскі проти Австрії»).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 взагалі не розуміє української мови та обмежено володіє російською мовою, та в суді заявив, що не розумів подій, які відбувались під час складання протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 191463 від 17.09.2020 року, у зв`язку з чим, у відповідності до положень ст. 268 КУпАП, ст. ст. 7, 9, 52, 68 КПК України ОСОБА_1 мало бути обов`язково забезпечено право на захист та переклад на початковій стадії адміністративного провадження у цій справі.

В матеріалах судового провадження відсутні документи, які б підтверджували факт виконання працівниками поліції положень ст. 268 КУпАП, ст. ст. 7, 9, 52, 68 КПК України щодо залучення захисника та перекладача ОСОБА_1 , який не розуміє мову, якою ведеться провадження у справі.

Враховуючи зазначені обставини, протокол про адміністративне правопорушення, який є основним доказом (джерелом доказів) у справі та яким особі висувається обвинувачення, не може бути визнаний судом належним доказом у цій справі.

Визнаючи протокол про адміністративне правопорушення неналежним доказом у цій справі суд вважає за необхідне застосувати доктрину «плодів отруєного дерева» до інших доказів зібраних у справі, зокрема пояснень ОСОБА_1 від 17.09.2020 року, які написано українською мовою, відповідно до якої якщо джерело доказів є неналежним, то всі докази, отримані з його допомогою, будуть такими ж.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного суду, яка висловлена у постанові від 30.10.2019 року (справа № 455/2/17), згідно якої Верховний Суд погоджуючись з судами нижчих інстанцій, якими визнано недопустимим доказом висновки експертиз, зазначив, що у рішенні «Гефген проти Німеччини» ЄСПЛ для описання доказів, отриманих із порушенням встановленого порядку, сформував доктрину «плодів отруєного дерева», відповідно до якої якщо джерело доказів є неналежним, то всі докази, отримані з його допомогою, будуть такими ж.

Практика Європейського суду з прав людини вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом», яке має випливати із сукупності ознак чи непростовних презумпцій факту, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Встановлені судом обставини, з урахуванням вимог ч. 6 ст. 9, ст. 89 КПК України, також є безперечною підставою для визнання доказів, зібраних у справі недопустимими.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи зазначені обставини, аналізуючи в сукупності наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до однозначного висновку, що в даному випадку відсутні достатні об`єктивні дані, які вказують на вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого саме ст. 44-3 КУпАП, на підставі чого справу про адміністративне правопорушення відносно нього за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП слід закрити, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 7, 9, 44-3, 221,251, 252, 247, 280, 283, 284 КУпАП, суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Туреччини, не працюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за ст. 44-3 КУпАП закрити, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення шляхом подання апеляційної скарги через Приморський районний суд м. Одеси.

Суддя Приморського

районного суду м. Одеси І.В. Циб