490/3994/19 від24.11.2020
н/п 3/490/49/2020
Центральний районний суд м. Миколаєва
________________________________________________________________________________
Справа № 490/3994/19
П О С Т А Н О В А

Іменем України

24 листопада 2020 року м. Миколаїв

Суддя Центрального районного суду м. Миколаєва Скрипченко С.М., розглянувши протокол про вчинення:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на момент вчинення адміністративного правопорушення, працював на посаді заступника начальника СІЗО з інтендантського та комунально-побутового забезпечення ДУ "Миколаївський слідчий ізолятор", наразі працює фахівцем з цивільного захисту ДУ "Миколаївський слідчий ізолятор", зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ,

адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

26.04.2019р. у відношенні ОСОБА_1 складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, згідно якого останній несвоєчасно подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, перед звільненням, чим порушив вимоги абз. 1 ч. 2 ст. 45 Закону України "Про запобігання корупції".

Прокурор Вільчак З.І. у судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_1 відповідно до займаної посади згідно зі ст. 1 та підп. Д п. 1 ч. 1 ст. 3 ЗУ "Про запобігання корупції" є суб`єктом, на якого поширюється дія цього Закону. Таким чином відповідно до абз. 1 ч. 2 ст. 45 ЗУ "Про запобігання корупції", розділу ІІ п. 5 п.п. 2 Порядку формування, ведення та оприлюднення (надання) інформації Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, ОСОБА_1 повинен був подати декларацію, перед звільненням, не пізніше двадцяти робочих днів після припинення діяльності, пов`язаної з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, а саме до 17.10.2018р. Однак ОСОБА_1 подав таку декларацію лише 26.10.2018р. На підставі викладеного прокурор вважав, що у матеріалах адміністративного протоколу достатньо доказів у підтвердження вчиненого ОСОБА_1 правопорушення, у зв`язку із чим клопотав про притягнення останнього до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_1 заперечив проти обставин, викладених у протоколі. Пояснив, що 17.10.2018р. його було звільнено із займаної посади за власним бажанням. Після чого з метою встановлення точної суми виплат, здійснив запити до відповідних органів про нарахування йому коштів, оскільки ОСОБА_1 отримує виплати як учасник ліквідації наслідків Чорнобильської аварії, виплати від профспілок. Після отримання довідок одразу подав декларацію - 26.10.2018р. Таким чином ОСОБА_1 зазначив, що невчасне подання декларації було пов`язане у зв`язку зі збиранням точних та достовірних відомостей для її заповнення, що є поважною причиною. Просив закрити провадження по справі, у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Заслухавши наведені пояснення, вивчивши матеріали додані до протоколу, приходжу до наступних висновків.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (рішення ЄСПЛ від 14 жовтня 2010 у справі "Щокін проти України"), визначено концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу "якості закону". В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосовувати найбільш сприятливий для особи підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Так, диспозиція ч. 1 ст. 172-6 КУпАП передбачає відповідальність за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. За своєю конструкцією дана диспозиція наводить необережну форму вини. Між тим згідно до Інформаційного листа ВССУ України з розгляду цивільних і кримінальних справ, вбачається що вирішуючи питання про притягнення осіб до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, слід враховувати що суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу; вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності з накладенням стягнення в межах санкції статті.

Обов`язок довести вину особи у вчиненні конкретного правопорушення покладено саме на орган, який склав протокол, в даному випадку Управління стратегічних розслідувань в Миколаївській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України.

Вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, згідно зі ст. 62 Конституції України.

Частиною першою статті 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Отже, для притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення необхідно встановити наявність в її діях сукупності об`єктивних та суб`єктивних ознак правопорушення, зокрема й наявність вини у формі умислу або необережності.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 на момент вчинення правопорушення займав посаду заступника начальника СІЗО з інтендантського та комунально-побутового забезпечення ДУ "Миколаївський слідчий ізолятор" та відповідно до займаної посади згідно зі ст. 1 та підп. Д п. 1 ч. 1 ст. 3 ЗУ "Про запобігання корупції" був суб`єктом, на якого поширюється дія цього Закону.

Згідно наказу №74/ОС від 16.10.2018р. та поданого рапорту про звільнення ОСОБА_1 звільнився 17.10.2018р. за власним бажанням.

Таким чином відповідно до абз. 1 ч. 2 ст. 45 ЗУ "Про запобігання корупції", розділу ІІ п. 5 п.п. 2 Порядку формування, ведення та оприлюднення (надання) інформації Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, ОСОБА_1 повинен був подати декларацію, перед звільненням, не пізніше двадцяти робочих днів після припинення діяльності, пов`язаної з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, а саме до 17.10.2018р. Однак ОСОБА_1 подав таку декларацію лише 26.10.2018р.

Згідно матеріалів справи слідує, що при складанні адміністративного протоколу, всупереч вимогам ч. 1 ст. 9 КУпАП, залишилися недоведеними форма вини, мета і мотив його вчинення. Жоден з доказів, які покладено в основу протоколу щодо ОСОБА_1 не підтверджує поза розумним сумнівом наявності умислу останнього не подавати декларацію особи після звільнення.

Більше того, як слідує із власних пояснень ОСОБА_1 , наданих у судовому засіданні, останній вказував про невчасність подання декларації у зв`язку із витребуванням відомостей, необхідних для внесення в декларацію.

Прокурором у судовому засіданні та матеріалами протоколу таких пояснень ОСОБА_1 не спростовано.

Окрім того згідно до Інформаційного листа ВССУ України з розгляду цивільних і кримінальних справ, вбачається, що конструктивною ознакою цього правопорушення є також несвоєчасне подання декларації без поважних на те причин. Тобто за наявності останніх відповідальність за аналізованою частиною статті виключається. Під поважними причинами слід розуміти зокрема неможливість особи подати вчасно декларацію у зв`язку з витребуванням відомостей, необхідних для внесення в декларацію.

Таким чином, інкриміноване правопорушення та обставини, викладені в адміністративному протоколі, базуються лише на припущеннях, а встановлені в ході судового розгляду обставини є підставою для розумного сумніву в доведеності вини ОСОБА_1 , оскільки надані докази не підтверджують наявності умислу останнього у вчиненні інкримінованого йому правопорушення, окрім того враховується поважність причин невчасного подання декларації, зумовленого витребуванням відомостей, необхідних для внесення в таку декларацію, що свідчить про відсутність у діянні ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

На підставі викладеного та керуючись п. 1 ст. 247, ст.ст. 172-6 ч. 1, 283-285 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В :

Провадження у справі про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП - закрити, у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанову може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду протягом 10 днів.

Суддя С.М. Скрипченко