П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.11.2020 м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Хамник М.М., у присутності представника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності адвоката Німець О.М., розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, ідентифікаційний номер - суду невідомий, місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 , тимчасово не працює, -

за адміністративне правопорушення, передбачені ч.1 ст. 130, ст. 122-2, ч.2 ст. 126 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

До Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшли матеріали справ про адміністративне правопорушення за №308/10474/20 (провадження №3/308/6065/20), №308/10476/20 (провадження 3/308/6067/20) та №308/10475/20 (провадження №3/308/6066/20), про притягнення до адміністративної відповідальності громадянина України ОСОБА_1 , за ч.1 ст.130, ст. 122-2 та ч.2 ст. 126 КУпАП, а тому спільний розгляд цих справ є доцільним.

Згідно протоколу серії ДПР18 №393528 від 22.09.2020 убачається, що 21.09.2020 о 23 год. 11 хв. ОСОБА_1 по вул. Центральній в с.Гайдош Ужгородського району керував мотоциклом «Musstang MT125-8», державний номерний знак « НОМЕР_1 » з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах з ротової порожнини, почервоніння очей. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків. Дії гр. ОСОБА_1 кваліфіковані за ч. 1 ст. 130 КУпАП за порушення п. 2.5 Правил дорожнього руху.

Згідно протоколу серії ДПР18 №393529 від 22.09.2020 убачається, що 22.09.2020 о 23 год. 11 хв. ОСОБА_1 по вул. Центральній в с.Гайдош Ужгородського району керував мотоциклом «Musstang MT125-8» державний номерний знак « НОМЕР_1 » на вимогу працівника поліції про зупинку транспортного засобу, завчасно подану синім та червоним маячком спецсигналом та звукової сирени не зупинився, був зупинений шляхом переслідування на патрульному автомобілі. Дії гр. ОСОБА_1 кваліфіковані за ст.122-2 КУпАП за порушення п. 2.4 Правил дорожнього руху.

З протоколу серії ДПР18 №087025 від 22.09.2020 убачається, що 21.09.2020 о 23 год. 09 хв. ОСОБА_1 по вул. Центральній в с.Гайдош Ужгородського району керував мотоциклом «Musstang MT125-8» державний номерний знак « НОМЕР_1 » без одягнутого шолома, під час перевірки стало відомо, що останній немає права керування. Дії гр. ОСОБА_1 кваліфіковані за ч.2 ст. 126 КУпАП за порушення п. 2.1 «а» Правил дорожнього руху.

На підтвердження вини ОСОБА_1 суду надано протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №393528 від 22.09.2020, протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №393529 від 22.09.2020, протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №087025 від 22.09.2020, пояснення ОСОБА_2 від 22.09.2020, пояснення ОСОБА_3 від 22.09.2020, рапорти поліцейського СРПП №1 Ужгородського РВП Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області від 22.09.2020, рапорт інспектора СРПП №2 Ужгородського РВП Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області від 22.09.2020, диски з відеозаписом.

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином.

Представник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності адвокат Німець О.М., у судовому засіданні пояснила, що ніяких доказів, які б підтверджували факт керування транспортним засобом, а саме мотоциклом «Musstang MT125-8» державний номерний знак « НОМЕР_1 », саме ОСОБА_1 немає. Так з відеозаписів, що містяться в матеріалах адміністративних справ не можна ідентифікувати ні транспортний засіб, ні кількість осіб, які перебували на транспортному засобі, ні особу, яка керувала ним. Крім того ОСОБА_1 є неповнолітнім і працівники поліції при складанні протоколів на останнього повинні були повідомити його батька. До матеріалів адміністративної справи додано відеозапис, на якому видно, що працівники поліції переслідували невідомих осіб, які рухались на мотоциклі та яким вдалося зникнути в невідомому напрямку. Розшукуючи їх, поліцейські побачили двох пішоходів, якими виявились ОСОБА_1 та його приятель. Після вимоги зупинитися капітан поліції ОСОБА_4 звинуватив їх у керуванні мотоциклом та порушенні ПДР.

Під загрозою застосування балончика зі сльозоточивим газом та кайданків поліцейський ОСОБА_4 змусив хлопців підійти до машини патрульної поліції, де на них чекав інший поліцейський ОСОБА_5 . Останній так само звинуватив хлопців, вказавши, що може будь-кого з них визнати винним та притягнути до відповідальності та запропонував їм самостійно обрати, хто буде відповідати за вказане правопорушення. Після того, як працівниками поліції було з`ясовано, що мотоцикл є власністю батька ОСОБА_1 , вирішили його притягнути до адміністративної відповідальності.

Відеофіксація відмови від проходження перевірки на ознаки алкогольного сп`яніння та складання протоколу відбулося у с.Середнє, а місце затримання ОСОБА_1 в с.Гайдош.

Також вказує про відсутність закону, який би передбачав адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, посилаючись, зокрема, на порушення законодавцем порядку внесення змін до законодавчих актів.

Зазначає, що склад правопорушення, передбачений ч.1 ст.130 КУпАП не передбачає такого суб`єкта його вчинення як пішохід чи водій транспортного засобу.

Стверджує, що працівники поліції затримали неповнолітнього ОСОБА_6 з його приятелем без складання протоколу про адміністративне затримання, ігнорували вимогу останніх подзвонити своїм батькам, після чого насильно затягли в службовий транспортний засіб та відвезли в невідомому напрямку, як згодом виявилось в смт.Середнє.

Щодо ознак сп`янінння свого підзахисного, які вказані у протоколі, зазначає, що такі відсутні в переліку Інструкції №1452/735. Крім того, відмова від проходження від огляду на стан сп`яніння повинна бути зафіксована саме на місці затримання, проте такий проведено в смт.Середнє. До того ж ОСОБА_1 не є водієм в розумінні постанови КМУ від 10.10.2001 №1306 Про правила дорожнього руху, оскільки немає посвідчення водія. Щодо свідків відмови зазначає, що вони були залучені вже в смт.Середнє, а не на місці затримання.

Таким чином, оскільки належних доказів того, що саме ОСОБА_1 керував мотоциклом немає, просить закрити адміністративне провадження у справах про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності передбачених ч.1 ст. 130, ч.2 ст. 126 та ст. 122-2 КУпАП, на підставі ч.1 ст. 247 КУпАП.

Заслухавши пояснення адвоката Німець О.М., дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до наступних висновків.

Згідно вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом та забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з ст.251КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

За положеннями ст. 280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, яке з урахуванням положень статей 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», є частиною національного законодавства, зазначено, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Згідно ст. 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають. Провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час вчинення правопорушення.

Санкцією ч. 1 ст.130 КУпАП, в редакції Закону, що діяв на момент вчинення правопорушення, передбачена відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

22.11.2018 прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» (закон про кримінальні проступки №2617-VІІІ), згідно з яким стаття 130 КУпАП більше не передбачала адміністративну відповідальність за управління автомобілем в стані сп`яніння. Така відповідальність перейшла до категорії кримінальних проступків, відобразившись у статті 286-1 КК України.

Закон про кримінальні проступки мав набрати чинності 01.07.2020. 17.06.2020 року прийнято закон про внесення змін до закону про кримінальні проступки №720-ІХ (Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень»), згідно з яким у розділі І Закону про кримінальні проступки вилучені положення, які змінювали статтю 130 КпАП та включали до КК статтю 286-1.

Закон про зміни до закону про кримінальні проступки №720-ІХ, набрав чинності 03.07.2020 року. Комітетом Верховної Ради України надані роз`яснення щодо окремих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» за № 720-ІХ від 17.06.2020 року, за змістом яких, враховуючи положення частини п`ятої статті 94 Конституції України Закон № 720-IX набрав чинності 3 липня 2020 року, а саме в день його опублікування.

Отже під час розгляду даної справи, судом береться до уваги та застосовується норма закону, якою передбачена відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно з вимогами ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (із змінами та доповненнями).

Пунктом 2.5 даних Правил передбачено, що водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Пунктом 2 Розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 № 1452/735 (далі - Інструкція) передбачено, що огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Згідно з п.6 Розділу І Інструкції огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби).

Відповідно до п. 1. Розділу ІІ за наявності ознак, передбачених пунктом 3 розділу І цієї Інструкції, поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом.

Згідно з п.4 Розділу І Інструкції ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.

Згідно п. 12. Розділу ІІ у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Відповідно до п.7 Розділу І Інструкції передбачено, у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Згідно з ч.3 та ч. 4ст. 266 КУпАП у разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення.

Диспозиція ст. 122-2 визначає склад адміністративного правопорушення, яке полягає у невиконанні водіями вимог поліцейського, а водіями військових транспортних засобів - вимог посадової особи військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України про зупинку транспортного засобу.

Диспозиція ч.2 ст. 126 КУпАП визначає склад адміністративного правопорушення, яке полягає у керуванні транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.

З досліджених в судовому засіданні доказів, встановлено, що ОСОБА_1 під час керування мотоциклом в темну пору доби на вимогу працівника поліції про зупинку транспортного засобу, завчасно подану синім та червоним маячком спецсигналом та звукової сирени, не зупинився, був зупинений в полі шляхом переслідування на патрульному автомобілі. Під час перевірки документів ОСОБА_1 встановленою, що останній не мав права керування транспортним засобом. У зв`язку з наявністю у нього ознак сп`яніння працівниками патрульної поліції йому було запропоновано у присутності його батька ОСОБА_7 пройти огляд на стан сп`яніння на приладі «Драгер» або у лікаря нарколога, на що останній разом за батьком відмовилися.

Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що гр. ОСОБА_1 порушив п. 2.5, п.2.4, 2.1 «а» ПДР, чим вчинив адміністративні правопорушення, передбачені ч.1 ст. 130, ст. 122-2 та ч.2 ст. 126 КУпАП.

Щодо заперечень, викладених представником ОСОБА_1 , адвокатом Німець О.М. у письмових заявах та у судовому засідання суд констатує наступне.

Представник особи, що притягається до адміністративної відповідальності стверджує, що ОСОБА_1 не може бути суб`єктом відповідальності за інкриміновані йому адміністративні правопорушення, оскільки немає статусу водія так як не отримував водійське посвідчення. Однак, суд з таким твердженням не погоджується, оскільки згідно диспозицій ч.1 ст. 130, ст.122-2 та ч.2 ст. 126 КУпАП суб`єктом відповідальності за вказані правопорушення є водії транспортних засобів та інші особи, що керували транспортними засобами.

Крім того, системний аналіз статей 12, 13 КУпАП, якою зокрема передбачена можливість адміністративної відповідальності осіб віком від шістнадцяти до вісімнадцяти років, а також застосування до них за адміністративні правопорушення, зокрема передбачені ст.ст.121-127, частинами першою, другою і третьою статті 130 КУпАП, на загальних підставах, дозволяє розробити висновок, що законодавець передбачав можливість вчинення таких правопорушень особами, які згідно вимог законодавства не можуть отримати водійське посвідчення в силу недосягнення відповідного віку.

Стосовно твердження про те, що ОСОБА_1 , не керував транспортним засобом, то доказів на спростування зазначеного факту суду не подано.

Щодо твердження захисника Німець О.М. про відсутність законного представника ОСОБА_1 під час його затримання та складання протоколу, то з відеозапису встановлено, що під час відмови від проходження ОСОБА_1 від огляду на стан сп`яніння був присутній батько ОСОБА_8 . Стосовно відсутності батька під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, то згідно Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС України від 06.11.2015 №1376, його присутність при складанні протоколу не є обов`язковою.

Відомості про затримання ОСОБА_1 , застосування до нього заходів насильства, інших упереджених дій працівників поліції при складанні протоколів про адміністративні правопорушення також не знайшли свого підтвердження.

Отже, судом досліджені та перевірені доказами обставини, які беззастережно свідчать про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованих йому адміністративних правопорушеннях та узгоджуються зі стандартом доказування «поза розумним сумнівом», який застосовується при оцінці доказів, а такі докази випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Ухвалюючи дане судове рішення, суд керується також ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення "Серявін та інші проти України") та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Зокрема, у рішенні Європейського суду з прав людини по справі "Серявін та інші проти України" (п.58) суд наголошує, що відповідно до принципу належного здійснення правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

При призначенні адміністративного стягнення ОСОБА_1 суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог ст.12 КУпАП адміністративній відповідальності підлягають особи, які досягли на момент вчинення адміністративного правопорушення шістнадцятирічного віку.

Згідно вимог ст.13 цього ж Кодексу до осіб віком від шістнадцяти до вісімнадцяти років, які вчинили адміністративні правопорушення, застосовуються заходи впливу, передбачені статтею 24-1 цього Кодексу.

У разі вчинення особами віком від шістнадцяти до вісімнадцяти років адміністративних правопорушень, передбачених статтями 44, 51, 121-127, частинами першою, другою і третьою статті 130, статтею 139, частиною другою статті 156, статтями 173, 173-4, 174, 183-1, 185, 190-195 цього Кодексу, вони підлягають адміністративній відповідальності на загальних підставах. З урахуванням характеру вчиненого правопорушення та особи правопорушника до зазначених осіб (за винятком осіб, які вчинили правопорушення, передбачені статтею 185) можуть бути застосовані заходи впливу, передбачені статтею 24-1 цього Кодексу.

Однак застосування органом (посадовою особою), уповноваженим розглядати справи про зазначені адмінправопорушення, суб`єктом яких є неповнолітній, заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу, є правом, а не обов`язком цього органу (посадової особи).

Як встановлено з матеріалів справи ОСОБА_1 народився 13 січня 2003 року, тобто на час вчинення адміністративного правопорушення - 21.09.2020- йому минуло сімнадцять років, а відтак він може нести відповідальність за вчинені ним адміністративні правопорушення передбачені ч.1 ст. 130, ст. 122-2 та ч.2 ст. 126 КУпАП на загальних підставах.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 36 КУпАП, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

До більш серйозного правопорушення вчиненого ОСОБА_1 слід віднести правопорушення кваліфіковане за ч.1 ст.130 КУпАП, за яким і слід накласти на ОСОБА_1 стягнення.

Санкцією ст.130 ч.1 КпАП України, передбачено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

З пункту 28 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005року №14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 грудня 2008 року №18, слідує, що позбавлення права керувати транспортними засобами можна застосовувати тільки як основне адміністративне стягнення за вчинення правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 121, ч. 4 ст. 122, ст. 122-2, ч. 3 ст. 123, статтями 124 і 130 КУпАП. Однак, суди не вправі застосовувати його тоді, коли винна особа вже позбавлена такого права або взагалі його не мала.

Як убачається із наданих суду матеріалів адміністративної справи ОСОБА_1 посвідчення водія не видавалось, що стверджується і його представником, який заперечував наявність статусу водія у свого підзахисного саме через відсутність такого посвідчення.

З урахуванням характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступеню його вини, суд приходить до переконання, що ОСОБА_1 доцільним буде обрати стягнення в межах санкції ч.1 ст.130КУпАП, а саме застосувати до нього стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200,00 грн. (десять тисяч двісті гривень) без позбавлення права керування транспортними засобами.

Саме таке стягнення буде достатнім для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самою особою, що притягається до адміністративної відповідальності, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 40-1 КУпАП, судовий збір по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» - ставка судового збору, у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 420,40 грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 34, 35, 40-1, 280, 283-284, 289 КУпАП, суддя

П О С Т А Н О В И В:

Об`єднати в одне провадження справи за №308/10474/20 (провадження №3/308/6065/20), №308/10475/20 (провадження №3/308/6066/20) та №308/10476/20 (провадження 3/308/6067/20) про притягнення до адміністративної відповідальності громадянина України ОСОБА_1 , за ч.1 ст.130, ч.2 ст. 126 та ст. 122-2 КУпАП, та присвоїти єдиний номер №308/10474/20 (провадження №3/308/6065/20).

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200,00 грн. (десять тисяч двісті гривень).

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 122-2 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі дев`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян , що становить 153,00грн. (сто п`ятдесят три гривень).

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 126 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510,00грн. (п`ятсот десять гривень).

У відповідності до ст. 36 КУпАП призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200,00 грн. (десять тисяч двісті гривень).

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (ідентифікаційний номер - суду невідомий), на користь держави судовий збір в розмірі 420,40 грн.

Постанова може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.

Строк пред`явлення постанови до виконання три місяці з дня набрання постановою законної сили.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду

Закарпатської області М.М.Хамник