Провадження № 3/161/5358/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2020 року Суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області Рудська С.М., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Луцьку Волинської області, громадянина України, освіта незакінчена вища, одружений, протягом року до адміністративної відповідальності за вчинення однорідного правопорушення не притягався, не судимий, працює водієм у ТзОВ «АВГ», зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ст. 185 КУпАП, -

В С Т А Н О В И Л А:

17.11.2020 року до Луцького міськрайонного суду Волинської області надійшов протокол про адміністративне правопорушення серії ГП № 113600 від 26.10.2020 року, відповідно до якого ОСОБА_1 , 26.10.2020 року близько 22:50 год., порушивши вимоги ПДР України був зупинений поблизу буд. № 54 по пр-ту Волі, у м. Луцьку та на законну вимогу ст. сержанта ОСОБА_2 пройти до службового автомобіля, у зв`язку із адміністративним затриманням та здійснював супротив, чим вчинив злісну непокору. Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 185 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину в інкримінованому правопорушенні не визнав та пояснив суду, що ймовірною причиною його затримання могло бути відмова пред`явити працівникам поліції посвідчення водія, однак достовірно йому така обставина невідома. Вважає, що патрульні поліцейські неправомірно застосували до нього фізичну силу, оскільки будь-якого правопорушення він не вчиняв.

Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, дослідивши письмові та електронні докази, які містяться в матеріалах справи, суд прийшов до наступних висновків.

Диспозиція ст. 185 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, а також вчинення таких же дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку.

Статтею 62 Конституції України імперативно визначено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У відповідності із ст. 9 КУпАП адміністративним проступком визнається протиправна, винна дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

На підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 185 КУпАП, органом, який склав протокол про адміністративне правопорушення було надано відеозапис із місця події, на якому зафіксовано обставини, які передували складенню адміністративних матеріалів відносно ОСОБА_1 за ст. 185 КУпАП.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, тощо, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За загальним правилом судочинства в справах про адміністративні правопорушення, суд може брати до уваги лише ті докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у провадженні, та інших обставин, які мають значення для провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Європейський суд неодноразово наголошував, що судочинство у національних судах повинно здійснюватись «згідно із законом».

У п. 44 рішення по справі «Корнєв та Карпенко проти України» від 30 вересня 2010 року Суд наголосив, що суди повинні забезпечувати дотримання матеріальних та процесуальних норм.

Для притягнення особи до адміністративної відповідальності, необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.

Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Так, наданий відеозапис містить фіксацію обставин, від моменту фактичного затримання ОСОБА_1 та застосування до нього спецзасобу «кайданки».

Проте, на вищевказаному відеозаписі не зафіксовані обставини висування працівником поліції законних вимог, які були не виконані ОСОБА_1 .

Крім того, орган, що склав протокол про адміністративне правопорушення, не зазначає в протоколі про вчинення ОСОБА_1 активної чи пасивної протидії при затриманні.

В свою чергу, будь-які інші належні та допустимі докази (в матеріалах справи відсутні.

Аналізуючи надані суду докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що провадження по справі відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю через відсутність в його діях події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, оскільки органом, яким було складено протокол про адміністративне правопорушення, не надано належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів того, що ОСОБА_1 , 26.10.2020 року близько 22:50 год., порушивши вимоги ПДР України був зупинений поблизу буд. № 54 по пр-ту Волі, у м. Луцьку та на законну вимогу ст. сержанта ОСОБА_2 пройти до службового автомобіля, у зв`язку із адміністративним затриманням та здійснював супротив, чим вчинив злісну непокору.

На переконання суду, застосування адміністративного стягнення до особи за відсутності будь-яких доказів її протиправної дії чи бездіяльності не відповідатиме принципу верховенства права і міститиме ознаки свавільного застосування адміністративних повноважень.

Пунктом 1 ст. 247 КУпАП визначено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Відтак, у відповідності до ст. 62 Конституції України, ст. 7, п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження у справі підлягає закриттю, в зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП.

Керуючись ст. ст. 185, п. 7 ст. 247, ст. ст. 251, 252, 280, 283-284 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ознаками ст. 185 КУпАП в зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржен а до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області С.М. Рудська