ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 3/753/8408/20
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" листопада 2020 р. суддя Дарницького районного суду м. Києва Трусова Тамара Олександрівна, розглянувши справу про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Києва, громадянки України, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

З Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві до суду надійшли матеріали про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КпАП України).

У протоколі про адміністративне правопорушення серії ГР № 181776 від 20.08.2020 зазначено, що у червні 2020 року за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 вчинила фізичне насильство над малолітньою дочкою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В суді ОСОБА_1 заперечувала свою провину у вчиненні фізичного насильства щодо дочки посилаючись на те, що таких дій вона не вчиняла.

Пояснила, що у червні 2020 р. на період літніх канікул її дочки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 попросилися пожити з бабусею - її матір`ю ОСОБА_5 . За її згодою діти переїхали до бабусі, а вона їм постійно телефонувала та провідувала. Наприкінці липня 2020 р. її колишній чоловік ОСОБА_6 , батько ОСОБА_4 , з її дозволу поїхав з дочкою на море до м. Одеси. Весь час вона спілкувалась з дочкою та колишнім чоловіком по телефону. 05.08.2020 вони повернулись до Києва і цього ж дня вона приїхала до ОСОБА_6 та на прохання останнього дозволила дочці залишитись з ним ще на один день. Наступного дня вона приїхала за дитиною та дізналась, що ОСОБА_4 забрала її старша дочка ОСОБА_7 . Вона телефонувала ОСОБА_8 , але та не відповідала, а мати їй повідомила, що не знає де знаходяться ОСОБА_4 та ОСОБА_8 . Наступні дні телефон ОСОБА_8 не відповідав, телефон ОСОБА_4 був відключений, при неодноразових приїздах додому до ОСОБА_8 двері ніхто не відчинив. Весь цей час вона спілкувалась з матір`ю, яка стверджувала, що їй невідомо, де знаходиться ОСОБА_4 , але заспокоювала її, даючи зрозуміти, що з дитиною все гаразд. Так тривало до 20.08.2020. Оскільки ніхто з родичів не міг пояснити, у кого перебуває її дочка, вона звернулася до поліції, де дізналась, що ще 07.08.2020 її сестра ОСОБА_9 подала до поліції заяву про те, що вона ніби-то зловживає алкоголем і постійно знущається на дітьми, які просять допомоги у неї та бабусі, що не відповідає дійсності. Замість того, щоб об`єктивно розібратися в ситуації та вжити заходів щодо повернення дитини згідно з поданою нею заявою, інспектор ювенальної поліції склав на неї даний протокол.

За міркуванням ОСОБА_1 її рідною сестрою ОСОБА_9 було вчинено викрадення ОСОБА_4 , та в подальшому вона планує на підставі хибних обвинувачень позбавити її батьківських прав та взяти опікунство над дитиною, оскільки сестра незаміжня і не має власних дітей. ОСОБА_1 вважає, що долучені до матеріалів справи пояснення ОСОБА_4 були надані під психологічним тиском ОСОБА_9 , з якою у неї склалися особисті неприязні відносини.

Заслухавши особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, її захисника Козоріза С.В. та дослідивши матеріали адміністративної справи, суд дійшов висновку про недоведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення з таких підстав.

Частиною 1 статті 173-2 КпАП України встановлена адміністративна відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Стаття 1 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» (далі - Закон № 2229-VIII) визначає, що домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчинюються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала, а також погрози вчинення таких діянь; фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Частиною другою статті 3 Закону № 2229-VIII визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти.

Згідно з частиною 2 статті 173-2 КпАП України передбачена адміністративна відповідальність за дії, встановлені частиною першою цієї статті, вчинені особою, яку протягом року піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.

Стаття 251 КпАП України визначає, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Дослідженням змісту складеного щодо ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення встановлено, що він не відповідає вимогам статті 256 КпАП України, а саме: у

ньому не зазначено дату вчинення і суть адміністративного правопорушення (в чому полягало застосоване нею до дочки фізичне насильство) та відсутня вказівка на попереднє адміністративне стягнення.

Незважаючи на повернення судом матеріалів справи до Дарницького УП ГУ НП у м. Києві для належного оформлення (постанова від 26.08.2020), жодних змін про протоколу про адміністративне правопорушення не було внесено.

На підтвердження викладених у протоколі обставин щодо вчинення ОСОБА_1 фізичного насильства щодо дочки надано письмові пояснення малолітньої ОСОБА_10 , згідно яких у червні 2020 р. мати кричала на неї, хапала за руки, потім зв`язала її руки скотчем, ним же заклеїла рот, і у такому вигляді залишила лежати приблизно протягом години, при цьому била ременем по сідницях.

Рідна сестра ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , пояснила, що у червні 2020 мати влаштувала вдома сварку через повідомлення, яке тітка ОСОБА_12 написала її сестрі ОСОБА_4 . Мати стала кричати на ОСОБА_4 , а її терміново відправила до магазину. Коли приблизно через пів-години вона повернулась, ОСОБА_4 сильно плакала, мала змучений вигляд, на її тілі були сліди від ременя, а на руках - залишки скотчу. Як пізніше з`ясувалось, мама скотчем зв`язала ОСОБА_4 руки та заклеїла рот. В подальшому приїхав батько та забрав ОСОБА_4 .

Судом установлено, що малолітня ОСОБА_13 та неповнолітня ОСОБА_14 опитувались інспектором ювенальної поліції в присутності їх тітки ОСОБА_9 .

Відповідно до положень частини 1 статті 270 КпАП України інтереси особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, і потерпілого, які є неповнолітніми або особами, що через свої фізичні або психічні вади не можуть самі здійснювати свої права у справах про адміністративні правопорушення, мають право представляти їх законні представники (батьки, усиновителі, опікуни, піклувальники).

Водночас діючим КпАП України не передбачено норм щодо особливостей опитування малолітньої або неповнолітньої особи, у зв`язку з чим суд, керуючись статтею 9 Конституції України та частиною 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», вбачає підстави для застосування аналогії права, а саме норм Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України).

Стаття 226 КПК Українивизначає, що допит малолітньої або неповнолітньої особи проводиться у присутності законного представника, педагога або психолога, а за необхідності - лікаря.

Особам, які не досягли шістнадцятирічного віку, роз`яснюється обов`язок про необхідність давання правдивих показань, не попереджуючи про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань і за завідомо неправдиві показання.

До початку допиту особам, зазначеним у частині першій цієї статті, роз`яснюється їхній обов`язок бути присутніми при допиті, а також право заперечувати проти запитань та ставити запитання.

Зважаючи на конкретні обставини даної справи, опитування дітей мало бути проведене у присутності педагога або дитячого психолога, проте діти були опитані в присутності тітки, яка не є їх законним представником.

Більше того, з огляду на пояснення ОСОБА_1 , її сестра ОСОБА_9 має власний інтерес у цій справі, а відтак неможливо виключити її вплив на дітей з метою надання необхідних їй пояснень.

За таких обставин суд відкидає вищенаведені пояснення дітей як такі, що не відповідають критерію допустимості доказів.

Під час дооформлення матеріалів згідно з постановою суду інспектор ювенальної поліції повторно опитав ОСОБА_15 вже у присутності старшого психолога ВКЗ ОСОБА_16 , проте до матеріалів справи не долучено жодних доказів, які б підтверджували її фах дитячого психолога, а відтак ці пояснення суд також не може покласти в обґрунтування свого рішення.

У матеріалах справи також наявні акти проведення оцінки рівня безпеки дітей ОСОБА_10 і ОСОБА_14 , від 17.08.2020 та копія постанови судді від 15.05.2020 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства щодо двох дітей, однак на підставі вказаних документів неможливо встановити наявність всіх елементів об`єктивної сторони адміністративного правопорушення.

У відповідності до статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Отже ураховуючи, що протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам статті 256 КпАП України, а викладені у ньому обставини не підтверджуються належними, допустимими та достатніми доказами, суд дійшов до переконання про недоведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 173-2 КпАП України, що є підставою для закриття провадження в справі за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись частиною 3 статті 130, статтями 279, 280, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником або прокурором протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя: