ПОСТАНОВА

Іменем України

№ 610/2647/20

№ 3/610/1018/2020

м. Балаклія 24.11.2020 року

Суддя Балаклійського районного суду Харківської області Стригуненко Володимир Миколайович, розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Дубина Новосанжарського району Полтавської області, зареєстрованого: АДРЕСА_1 , проживаючого: АДРЕСА_2 , працюючого водієм на ГПУ «Шебелинкагазвидобування», рнокпп НОМЕР_1 , за ст. 44-3 КУпАП,

в с т а н о в и в:

15.10.2020 року об 11.30 годині в Харківська область, Балаклійський район, траса сполучення смт.Донець - с.П`ятигірське ОСОБА_1 здійснював перевезення пасажирів автобусом ПАЗ 320540-04 д.н.з. НОМЕР_2 , перебуваючи без вдягнутих засобів індивідуального захисту (захисної маски, що закриває ніс та рот), чим порушив правила щодо карантину людей, передбачені п.п. 1 п. 10 Постанови КМУ № 641 від 22.07.2020р.

05.11.2020р. ОСОБА_1 у поданій до суду заяві вказав, що в зазначені у протоколі день та час він, перебуваючи у захисній масці, на службовому автомобілі перевозив у с. П`ятигірське працівників ПАТ «Укргазвидобування», які також перебували у захисних масках чи респіраторах. Його зупинив працівник поліції та вказав на порушення. Він, перебуваючи у захисній масці, пояснив поліцейському, що порушень не допускав, однак поліцейський, не проводячи огляду, склав протокол. У протоколі не конкретизовано, перевезення якого пасажира без засобів індивідуального захисту йому інкримінується, та вид засобів індивідуального захисту. Згідно п.п. 2 п. 11 постанови КМУ № 641 перевізник несе відповідальність за забезпечення водіїв засобами індивідуального захисту, зокрема респіраторами або захисними масками, та здійснює контроль за використанням засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок пасажирами під час перевезення, в тому числі виготовлених самостійно. Тому вважає, що він не є суб`єктом правопорушення.

В суді ОСОБА_1 вину у вчиненні інкримінованого йому правопорушення визнав, однак лише в частині його перебування в громадському транспорті без вдягнутого засобу індивідуального захисту (захисної маски), яку він спустив на підборіддя.

Згідно постанови КМУ від 22 липня 2020 р. № 641 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», зі змінами, внесеними постановою КМУ від 13.10.2020р. № 956, тобто у редакції станом на 15.10.2020, встановлено з 1 серпня 2020 р. до 31 грудня 2020 р. карантин на усій території України.

Підпунктом 1 пункту 10 вказаної постанови, порушення якого інкримінується ОСОБА_1 , заборонено на період дії карантину, тобто до 31 грудня 2020 року перебування в громадських будинках і спорудах, громадському транспорті без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно.

Суб'єктом відповідальності при порушенні цього пункту є особи, які перебувають в громадському транспорті без вдягнутих засобів індивідуального захисту.

Вивчивши докази по справі, оцінивши їх у сукупності приходжу до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення в частині перебування в громадському транспорті без вдягнутих засобів індивідуального захисту (захисної маски, що закриває ніс та рот), повністю доведена:

-протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 298752 від 15.10.2020р., яким зафіксовані вищевикладені обставини;

-письмовими поясненнями свідка ОСОБА_2 , який вказав, що знаходився в службовому автобусі 15.10.2020р. в 11.40год., коли між смт. Донець та ОСОБА_3 їх зупинили співробітники поліції через те, що водій був без вдягнутої маски на ніс та рот, а вона знаходилась у нього на підборідді;

-письмовими поясненнями свідка ОСОБА_4 , яка вказала, що знаходилась в робочому транспорті 15.10.2020р. в 11.40год., коли на дорозі смт. Донець - Курган їх зупинили співробітники поліції через те, що водій віз пасажирів без вдягнутої маски;

-письмовими поясненнями самого ОСОБА_1 , який пояснив, що 15.10.2020р. на службовому автобусі виїхав з пасажирами з Юліївської колони до Кургану, в нього почалась розмова з комірником підприємства, але в масці індивідуального захисту спілкуватись було незручно, тому він спустив її на підборіддя та їхав. Поблизу Кургану їх зупинили працівники поліції та роз`яснили йому Постанову КМУ, склали адміністративний матеріал;

-іншими матеріалами справи.

Вказані документи відповідно до ст. 251 КУпАП є доказами в справі про адміністративне правопорушення і узгоджуються між собою.

Крім того, згідно протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 інкримінується надання послуги з перевезення пасажирів та перевезення пасажира без засобів індивідуального захисту.

При цьому ні протокол, ні додані до нього матеріали не містять відомостей про те, кого саме без засобів індивідуального захисту перевозив ОСОБА_1 .

Зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення свідки ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , які були пасажирами автобусу, в судове засідання не з'явились, в своїх письмових поясненнях цю обставину не підтверджують, та сам водій ОСОБА_1 не визнає обвинувачення в цій частині.

Згідно підпункту 2 пункту 11 постанови КМУ № 641 від 22.07.2020р., перевізник несе відповідальність за забезпечення водіїв засобами індивідуального захисту, зокрема респіраторами або захисними масками, та здійснює контроль за використанням засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок пасажирами під час перевезення, у тому числі виготовлених самостійно.

Отже, виходячи з наявних матеріалів справи, можливо зробити висновок, що ОСОБА_1 інкримінується порушення також п.п. 2 п. 11 Постанови КМУ № 641, тобто нездійснення контролю за використанням засобів індивідуального захисту пасажирами під час перевезення.

Суб'єктом відповідальності в цьому випадку є перевізник, який несе відповідальність за забезпечення водіїв засобами індивідуального захисту, зокрема респіраторами або захисними масками, та здійснює контроль за використанням засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок пасажирами під час перевезення, в тому числі виготовлених самостійно.

За визначенням ст. 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; водій - особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка.

Таким чином, поняття «водій» та «перевізник» в силу закону не є тотожними.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, останній складено саме щодо водія ОСОБА_1

ОСОБА_1 не є перевізником, тому не є суб'єктом правопорушення у виді не забезпечення водіїв засобами індивідуального захисту та нездійснення контролю за використанням засобів індивідуального захисту пасажирами під час перевезення.

Крім того, слід зауважити, що в силу приписів пп. «б» п. 2.3. Правил дорожнього руху для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний, зокрема, бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Наведені приписи унеможливлюють безперервне здійснення водієм контролю за використанням пасажирами засобів індивідуального захисту безпосередньо у дорозі.

Таким чином, інкриміноване обвинувачення в частині надання послуги з перевезення пасажирів та перевезення пасажира без засобів індивідуального захисту достатньою сукупністю належних доказів не підтверджено.

Дії ОСОБА_1 за вказаним фактом кваліфікую за ст. 44-3 КУпАП, якою передбачено адміністративну відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дослідити в судовому засіданні наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд, з огляду на матеріали справи, дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП України.

В той же час, згідно ст. 22 КУпАП, при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Положення зазначеної статті відображають принцип індивідуалізації адміністративної відповідальності, який означає відповідність заходу впливу, який обирається для правопорушника, меті адміністративній відповідальності.

Він передбачає як індивідуальний підхід до застосування примусових заходів залежно від особистих якостей правопорушника та характеру і обставин вчинення проступку, так і можливість пом`якшення і навіть відмови держави від застосування заходів відповідальності, якщо її мета може бути досягнута іншим шляхом.

Згідно ст. 23 КупАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що попереджувальних цілей щодо ОСОБА_1 можливо досягти без застосування засобів адміністративного впливу та із застосуванням такого виховного заходу, як усне зауваження, який буде достатнім для досягнення визначеної ст. 23 КУпАП мети - запобіганню вчинення нових правопорушень.

У зв 'язку з тим, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення вперше, вказав, що не має достатніх доходів на сплату штрафу; вчинене діяння внаслідок конкретних обставин справи, не відповідало тій суспільній небезпечності, яка є типовою для цього виду правопорушення, зокрема, дії особи, що притягається до адміністративної відповідальності, суб'єктивно не були направлені на заподіяння шкоди суспільним інтересам, юридичним та фізичним особам, тяжких чи будь-яких взагалі наслідків не настало, правопорушення не спричинило значної шкоди суспільним або державним інтересам, правам інших осіб; виходячи з пояснень притягуваного, який визнає свою вину в частині доведеного обвинувачення, у вчиненому щиро розкаюється, з урахуванням інших обставин, викладених у ст.ст. 33-35 КУпАП України, суд вважає за можливе застосувати до ОСОБА_1 положення ст. 22 КУпАП та звільнити останнього від адміністративної відповідальності, оголосивши йому усне зауваження, що буде достатнім для попередження скоєння ним нових правопорушень.

Тим більш, на теперішній час ч. 2 ст. 44-3 КУпАП передбачене покарання за перебування в громадському транспорті під час дії карантину без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у вигляді штрафу від 170грн. до 255грн.

Застосування навіть мінімального стягнення, передбаченого санкцією інкримінованої статті, у виді 17000грн. буде непропорційним новим його розмірам та за наведених обставин явно несправедливим, достатніх підстав для цього не убачається.

Згідно з ч. 2 ст. 284 КУпАП при оголошенні усного зауваження виноситься постанова про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 22, 23, 33-35, 252, 280, 284-285 КУпАП,

п о с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звільнити від адміністративної відповідальності за ст. 44-3 КУпАП, внаслідок малозначності вчиненого адміністративного правопорушення, обмежившись усним зауваженням.

Провадження в даній справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Балаклійський районний суд Харківської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня її винесення апеляційної скарги.

Суддя В.М. Стригуненко