Номер провадження: 33/813/1353/20
Номер справи місцевого суду: 511/1308/20
Головуючий у першій інстанції Теренчук Ж. В.
Доповідач Князюк О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.11.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі головуючого судді Князюка О.В., за участю секретаря судового засідання Бикової К.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Роздільнянського районного суду Одеської області від 06 жовтня 2020 року в адміністративній справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

ІІ. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Постановою Роздільнянського районного суду Одеської області від 06.10.2020 року ОСОБА_1 , визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 статті 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян 10 200 (десять тисяч двісті) гривен з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Не погоджуючись з вказаною постановою ОСОБА_1 , 30 жовтня 2020 року подав апеляційну скаргу в якій просить суд постанову Родільнянського районного суду Одеської області скасувати та провадження у справі закрити за відсутності в діях апелянта складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що при розгляді справи у судовому засіданні присутнім не був, приймати участь у розгляді фізичної можливості не мав, оскільки хворів, про що належним чином повідомив суд.

Зазначає, що положення ч. 1 статті 130 КУпАП зі змінами та доповненнями станом на 1 липня 2020 року, що діють на сьогоднішній день, правопорушення не викладено в редакції, яка передбачає адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

В судове засідання призначене на 25 листопада 2020 року на 11:00 год з`явились: особа яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисник Мураховський І.В. Апеляційну скаргу підтримували, просили задовольнити в повному обсязі.

ОСОБА_1 в судовому засіданні вину заперечував, вказав, що результатам приладу «Драгер» не довіряє. В обґрунтування чого зазначив, що вживав пляшку пива, від якої результату в 2,49 %о тестуванням на алкоголь за допомогою приладу «Драгер 6820» бути не могло.

ІІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Перевірка доводів апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП у відношенні ОСОБА_1 та перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Частиною 7 ст. 294 КпАП України передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції, законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

У відповідності до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно положень ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу, впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно з положеннями ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги, але не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст.ст. 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до вимог ст.ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Згідно ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Судом встановлено 21.07.2020 року о 18 год 20 хв. на польовій дорозі між с. Кам`янка Роздільнянського району Одеської області та с. Покровка Роздільнянського району Одеської області ОСОБА_1 керував а/м ВАЗ 2107 д/н НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Згідно результату тестування на алкоголь за допомогою приладу «Драгер 6820» показник склав 2,49 %о. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п.2.9а ПДР.

Як вбачається з матеріалів справи та відповідно оскаржуваної постанови суду, в першому судовому засіданні ОСОБА_1 вину свою визнав. Суду пояснив, що 21.07.2020 року він вживав алкогольні напої. Зазначив, що ввечері він разом з ОСОБА_2 на його автомобілі поїхали до с. Кам`янка Роздільнянського району Одеської області. ОСОБА_2 був нетверезому стані та допустив ДТП. Тому після ДТП він сів за кермо автомобіля, однак проїхавши біля 400 м, він був зупинений працівниками поліції. За кермо автомобіля сів з огляду на те, що ОСОБА_2 взагалі не міг керувати автомобілем. Після цього попросив перерву в судовому засіданні для укладення договору з адвокатом.

В подальшому в судове засідання до суду першої інстанції призначене на 07.09.2020 року ОСОБА_1 не з`явився, надав суду довідку №37 КН «Великомихайлівська ЦРЛ» ВРР Одеської області, згідно якої лікарем отоларингологом йому встановлено діагноз «фолікулярна ангіна», лікування з 04.09.2020 року 08.09.2020 року, в судове засідання призначене на 22.09.2020 року ОСОБА_1 не з`явився, надав суду довідку №42 КН «Великомихайлівська ЦРЛ» ВРР Одеської області, згідно якої йому встановлено діагноз «двосторонній підчелюстний лімфадеміт», лікування з 21.09.2020 року по 23.09.2020 року, в судове засідання призначене на 24.09.2020 року ОСОБА_1 не з`явився, надав суду довідку №45 КН «Великомихайлівська ЦРЛ» ВРР Одеської області, згідно якої йому встановлено діагноз «двосторонній підщелепний лімфадеміт», лікування з 24.09.2020 року по 25.09.2020 року, в судове засідання призначене на 01.10.2020 року ОСОБА_1 не з`явився, надав суду довідку №535 КН «Великомихайлівська ЦРЛ» ВРР Одеської області, згідно якої йому встановлено діагноз «катаральна ангіна», амбулаторне лікування з 30.09.2020 року по 05.10.2020 року.

Між тим в день, коли були призначені судові засідання, дані довідки в суд першої інстанції надавав особисто, отримував судові повістки і покидав приміщення суду, не бажаючи приймати участь у судових засіданнях.

Розгляд справи було відкладено на 06.10.2020 року, однак ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду надав чергову заяву, в якій просив відкласти розгляд справи в зв`язку з хворобою, при цьому документів , які підтверджують поважну причину неявки в суд не надав.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 також визнав вину, повідомивши суд, що випив пляшку пива.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку що судом першої інстанції було дотримано норм процесуального права та з огляду на термін накладення адміністративного стягнення, визначений ст.38 КуАП надано особі, що притягується до адміністративної відповідальності достатньо часу на реалізацію свої прав.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» , ч.1ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

Щодо доводів ОСОБА_1 з приводу закриття провадження у справі, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

01 липня 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» № 2617-VIII від 22.11.2018 року, яким Кримінальний кодекс України доповнено статтею 286-1 «Керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції».

Стаття 130 КУпАП викладена в новій редакції «Керування суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції».

Відповідно до п.6 ст.247 КпАП України провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у випадку скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність.

Під скасуванням акта про адміністративну відповідальність необхідно розуміти видання нормативного акта, яким повністю скасовується караність того діяння, за яке передбачалась адміністративна відповідальність, або встановлюється відповідальність більш м`яка, ніж адміністративна.

Між тим, Законом України від 22.11.2018 року № 2617 VIII, який набрав чинності із 01 липня 2020 року відповідальність за діяння, які підпадали під ознаки статті 130 КпАП України, була посилена. Ці діяння були криміналізовані і підпали під ознаки кримінального проступку, передбаченого ст.286-1 КУпАП

Наведене дає підстави стверджувати про відсутність скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність, оскільки така відповідальність була не скасована, а навпаки посилена (криміналізована).

Відповідно до положень ст.58 Конституції України та ч.2 ст.8 КпАП України Закон України від 22.11.2018 року № 2617 VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» як такий, що посилює відповідальність за діяння, які підпадали під ознаки ст.130 КпАП України не має зворотної сили, тобто не поширюється на адміністративні правопорушення, передбачені ч.1 ст.130 КпАП України, які були вчинені до 01 липня 2020 року. Особи, які вчинили такі правопорушення до 01 липня 2020 року, згідно до ч.1 ст.8 КпАП України повинні нести відповідальність за законом, який діяв на час вчинення адміністративного правопорушення, тобто за ч.1 ст.130 КпАП України у відповідній редакції цього Закону, які діяли до 01 липня 2020 року.

Крім того, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень" № 720-IX від 17 червня 2020 року внесені нові зміни до Закону України від 22.11.2018 року № 2617-VIII, а саме виключені пункти/підпункти цього Закону, якими запроваджено нову редакцію ст.130 КпАП України та доповнено КК України статтею 286-1.

Відповідно до роз`яснення Комітету Верховної Ради України з питань правоохоронної діяльності щодо окремих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» № 720-IX від 17 червня 2020 року, частиною третьою статті 21 Закону України «Про комітети Верховної Ради України» передбачено, що комітети з питань, віднесених до предметів їх відання, мають право надавати роз`яснення щодо застосування положень законів України.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Організація, повноваження та порядок діяльності комітетів Верховної Ради України визначаються Конституцією України, законами України «Про комітети Верховної Ради України», «Про статус народного депутата України», Регламентом Верховної Ради України, іншими законами України та постановами Верховної Ради України. Відповідно до статті 1 Закону України «Про комітети Верховної Ради України» до завдань комітету віднесено здійснення за окремими напрямами законопроектної роботи, підготовки і попереднього розгляду питань, віднесених до повноважень Верховної Ради України, виконання контрольних функцій. Верховною Радою України 22 листопада 2018 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» (далі - Закон № 2617-VIII), яким визначено поняття кримінального правопорушення, кримінального проступку та особливості початку досудового розслідування у формі дізнання.

Закон № 2617-VIII повинен був набрати чинності 1 січня 2020 року, а до цього часу Кабінет Міністрів України у тримісячний строк з дня опублікування цього Закону мав внести на розгляд Верховної Ради України пропозиції щодо приведення законодавчих актів у відповідність до Закону; привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом; забезпечити приведення нормативно-правових актів міністерств та інших центральних органів виконавчої влади у відповідність до Закону. Крім того, окремим пунктом Генеральній прокуратурі України, Верховному Суду, Службі безпеки України, Державному бюро розслідувань рекомендовано привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом. 8 листопада 2019 року Комітетом проведено слухання на тему: «Готовність до впровадження інституту кримінальних проступків в практичну 2 діяльність органів досудового розслідування з 1 січня 2020 року», на яких було зазначено, що практично всі органи кримінальної юстиції, у компетенцію яких згідно з чинним кримінальним процесуальним законодавством входить здійснення досудового розслідування щодо діянь, які належать до категорії кримінальних проступків, не готові до здійснення цієї діяльності. 3 грудня 2019 року Верховною Радою прийнято Закон України «Про внесення зміни до розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» (далі Закон № 321-IX), яким відтерміновано набрання чинності Законом № 2617-VIII з 1 січня 2020 на 1 липня 2020 року. Під час прийняття Закону № 321-IX було визначено, що для уніфікації законодавства потрібно внести зміни до великого масиву законодавчих актів з метою узгодження термінології, запровадженої Законом № 2617-VIII, та термінології, яка застосовується в інших законодавчих актах. Для цього 17 червня 2020 року Верховною Радою прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» (далі Закон № 720-IX). У Розділі ІІ Закону № 720-IX зазначено, що «Цей Закон набирає чинності з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22 листопада 2018 року № 2617-VIII». 1 липня 2020 року Закон № 2617-VIII набрав чинності, а Закон № 720-IX був підписаний Президентом України 2 липня 2020 року та 3 липня 2020 року опублікований в газеті «Голос України».

Частина п`ята статті 94 Конституції України передбачає, що Закон набирає чинності через десять днів з дня його офіційного оприлюднення, якщо інше не передбачено самим законом, але не раніше дня його опублікування. Таким чином, частина п`ята статті 94 Основного Закону не допускає набрання законом чинності раніше дня його опублікування. Головною метою цієї конституційної норми, як зазначено в рішенні Конституційного Суду від 6 жовтня 2010 року № 21-рп/2010, є недопущення набрання законом чинності до моменту його офіційного оприлюднення, чим забезпечується реалізація конституційних положень, відповідно до яких закони не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність осіб, ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення (стаття 58 Конституції України).

З огляду на зазначене, враховуючи положення частини п`ятої статті 94 Конституції України Комітет вважає, що Закон № 720-IX набрав чинності 3 липня 2020 року, а саме в день його опублікування. Крім того, у зв`язку з набранням чинності 1 липня 2020 року Законом № 2617-VIII, відповідальність за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, або за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку медичного освідування на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а так само за вживання водієм транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди за його участю алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником), або після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного освідування з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого медичного освідування, була закріплена у статті 286-1 «Керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» України, а статтю 130 КУпАП було змінено. Однак, Законом України № 720-IX внесено зміни до Закону № 2617-VIII, відповідно до яких із Закону № 2617-VIII вилучені положення, які змінювали статтю 130 КУпАП та включали до КК України статтю 286-1.

Таким чином Комітет вважає, що з 3 липня 2020 року стаття 130 КУпАП підлягає застосуванню в редакції, що діяла до набрання чинності Законом № 2617-VIII, а стаття 286-1 КК України виключена.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП за ознакою керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні даного правопорушення підтверджується:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ОБ №097528 від 21.07.2020 року, згідно якого ОСОБА_1 21.07.2020 року о 18 год 20 хв. на польовій дорозі між с. Кам`янка Роздільнянського району Одеської області та с. Покровка Роздільнянського району Одеської області керував а/м ВАЗ 2107 д/н НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Згідно результату тестування на алкоголь за допомогою приладу «Драгер 6820» показник склав 2,49 %о. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п.2.9а ПДР;

- результатом тестування на алкоголь за допомогою приладу «Драгер 6820» від 24.04.2020 року складеного до протоколу серії ОБ №097528 від 21.07.2020 року показник якого склав 2,49 %о.

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів від 21.07.2020 року, в якому зафіксовано результат тестування на алкоголь за допомогою приладу «Драгер 6820» показник якого склав 2,49 %о згідно якого

- письмовими поясненнями свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , згідно яких в їх присутності було проведено тестування ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Драгер 6820» показник склав 2,49%о.

- особистими поясненнями, особи, що притягується до адміністративної відповідальності в суді апеляційної інстанції.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.9-а ПДД, згідно якого водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що в діях ОСОБА_1 є склад правопорушення передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП, який встановлює відповідальність за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

З підстав викладеного, апеляційний суд дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є необґрунтованими та не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного перегляду справи, у зв`язку з чим відсутні підстави для зміни або скасування оскаржуваної постанови.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

У відповідності до п. 1 ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.

Виходячи з вищезазначеного, апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою. Підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст. ст. 8, 62 Конституції України, ст.ст. 7, 252, 280, 284, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, Одеський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Роздільнянського районного суду Одеської області від 06 жовтня 2020 року- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Князюк