П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2020 року м. Миколаїв

Суддя Миколаївського апеляційного суду Міняйло М.П., вирішуючи питання про прийняття до розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 на постанову судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 18 вересня 2020 року про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про зупинення стягнення з нього на підставі постанови Центрального районного суду м. Миколаєва від 16 листопада 2017 року

в с т а н о в и в:

Постановою судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 16.11.2017р. ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 483 ч.1 МК України та піддано стягненню у вигляді штрафу в сумі 43065грн. з конфіскацією товару, через неможливість конфіскації товару в натурі, стягнено ще 43065грн., а також судовий збір в сумі 320 грн. Постановою судді Апеляційного суду Миколаївської області від 28.02.2018р. вказане рішення залишене в силі. 23.05.2018р. постанова направлена до Заводського відділу ДВС м. Миколаєва ГТУЮ в Миколаївської області для виконання.

24.04.2019р. ОСОБА_1 звернувся до Центрального районного суду, як до органу, який видав виконавчий документ, з заявою про відстрочення виконання постанови від 16.11.2017р. В обґрунтування ОСОБА_1 зазначив, що є сумніви в тому, що постанови від 16.11.2017р. районного суду та від 28.02.2018р. апеляційного суду Миколаївської області є законними, оскільки в інших справах, що є аналогічними, судами приймалися інші рішення. З цього приводу на даний час розслідується кримінальні провадження щодо суддів, які вказані рішення приймали. З посиланням на ст. 378 ч.3 КАС України просив відстрочити виконання рішення на невизначений термін, а саме: до встановлення провини суддів, що приймали рішення.

Постановою судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 25 листопада 2019 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про відстрочку виконання постанови судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 16.11 2017 року.

04.03.2020 року ОСОБА_1 звернувся з заявою про вирішення питання про зупинення стягнення з нього на підставі постанови Центрального районного суду м. Миколаєва від 16 листопада 2017 року.

Постановою судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 18 вересня 2020 року провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про зупинення стягнення закрито.

Не погоджуючись з вказаною постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 18 вересня 2020 року, та прийняти нову постанову про зупинення стягення.

Перевіривши вказану апеляційну скаргу, вважаю, що у її прийнятті необхідно відмовити з огляду на наступне.

Згідно до статті 284 КУпАП по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов:

1) про накладення адміністративного стягнення;

2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 КУпАП;

3) про закриття справи.

Виходячи з вимог частини 2 статті 294 КУпАП в апеляційному порядку може бути переглянута постанова судді винесена у справі про адміністративне правопорушення.

Про можливість оскарження в апеляційному порядку тільки такого роду постанов зазначено і в рішенні Конституційного Суду України від 31 березня 2015 року за № 2-рп/2015 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення частини другої статті 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення у взаємозв`язку з положеннями пункту 8 частини третьої статті 129 Конституції України.

Визначальною для встановлення видів постанов судді, що можуть бути оскаржені в інстанційному судовому порядку, є частина друга статті 287 Кодексу, в якій зазначено, що постанова районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду (судді) про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржена в порядку, передбаченому цим кодексом.

Процедура перегляду постанови судді у справі про адміністративне правопорушення в апеляційному порядку регулюється положеннями статті 294 глави 24 "Оскарження постанови по справі про адміністративні правопорушення" розділу IV Кодексу. Цільовим призначенням цієї глави є встановлення порядку оскарження, зокрема, постанови судді у справі про адміністративне правопорушення.

Проте порядок виконання постанови про накладення адміністративного стягнення регламентується положеннями іншого розділу Кодексу, а саме розділом V "Виконання постанов про накладення адміністративних стягнень". Вони не перебувають у безпосередньому зв`язку з положеннями глави 24 розділу IV Кодексу, якими унормовується порядок оскарження постанови судді у справі про адміністративне правопорушення, ухваленої по суті.

Наведене є підставою для висновку, що за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення не можуть бути оскаржені інші постанови судді, крім зазначених у статті 284 Кодексу.

Відповідно до вимог статті 304 КУпАП питання, пов`язані з виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення, вирішуються органом (посадовою особою), який виніс постанову.

Як слідує з матеріалів справи, ОСОБА_1 оскаржується судове рішення від 18 вересня 2020 року, прийняте в рамках виконання постанови судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 16 листопада 2017 року, винесеної за наслідками розгляду справи про правопорушення, передбачене частиною 1 статті 483 МК стосовно ОСОБА_1 ..

Як вбачається зі скарги, з якою звернувся ОСОБА_1 до районного суду, він просить зупинити стягнення на підставі виконавчого документу.

Розглядаючи таку скаргу суд правильно наголосив, що вирішення таких заяв передбачене законом України «Про виконавче провадження» . В КУпАП же лише передбачено припинення, а не зупинення, як того вимагає апелянт, виконання постанови про накладення адміністративного стягнення. Тобто, законодавець надає право органу (посадовій особі), який виніс таку постанову припинити її виконання. Таке припинення можливе лише за відповідних обставин, які передбачені ст. 302 КУпАП.

До речі, процедура розгляду такого питання також не передбачає апеляційного оскарження.

Окрім того, слід зазначити, що ОСОБА_1 раніше звертався з подібною апеляційною скаргою до апеляційного суду, який в своєму рішенні від 27.12.2019 року вказав, що апеляційному провадженню не підлягають рішення, які приймалися судами згідно розділу V «Виконання постанов про накладення адміністративних стягнень».

ОСОБА_1 , після постановлення вказаного рішення апеляційним судом, не погоджуючись з постановою Центрального районного суду м. Миколаєва від 25 листопада 2019 року, звернувся з апеляційною скаргою 21 січня 2020 року до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17.02.2020 року ОСОБА_1 відмовлено у відкриття апеляційного провадження.

Я к зазначив Верховний Суд України у своїй постанові від 23.06.2016р. при розгляді справи № 5-91кс16, право на справедливий судовий розгляд, гарантований пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, належить розуміти в контексті преамбули цієї Конвенції, яка проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення справи судами, їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів.

Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до остаточного рішення суду і жодна сторона не має права вимагати перегляду цього рішення лише з однією метою домогтися повторного розгляду та ухвалення нового рішення у справі.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдинг» проти України», а також рішенням Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судом практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумні

За таких обставин, у прийнятті до апеляційного розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 слід відмовити.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

п о с т а н о в и в:

Відмовити ОСОБА_1 у прийнятті до розгляду апеляційної скарги на постанову судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 18 вересня 2020 року

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 18 вересня 2020 року - повернути ОСОБА_1 , як таку, що не підлягає апеляційному оскарженню.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судя: