ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2020 року м. Одеса

Суддя Приморського районного суду м. Одеси Циб І.В., розглянувши адміністративні матеріали, що надійшли з Департаменту аналітики та контролю Одеської міської ради, про притягнення до адміністративної відповідальності гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 41 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси надійшли адміністративні матеріали про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 41 КУпАП.

Так, згідно протоколу про адміністративне правопорушення № ОМС-ОД747/2230/АВ/ПТ/145 від 09.09.2020 року, встановлено, що ОСОБА_1 вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 41 КУпАП, у період з травня 2020 року по вересень 2020 року у приміщені філії «Південної» концерну «Військторгсервіс», за адресою: м. Одеса, вул. Штабний провулок, буд. 1.

Згідно протоколу головний бухгалтер філії «Південної» концерну «Військторгсервіс» ОСОБА_1 допустила порушення п. 3 ч. 1 ст. 107 КЗпП України, а саме не було проведено нарахування та виплата оплати праці за роботу у святкові і неробочі дні працівникам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (за роботу 01.05.2020 року, 09.05.2020 року, 07.06.2020 року та 28.06.2020 року) у розмірі одинарної ставки зверх окладу.

В порушення статті 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 року № 2050-ІІІ, ОСОБА_1 не провела компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати працівникам філії «Південна» концерну «Військторгсервіс».

В порушення ст. 4 вказаного Закону, виплата громадянам суми компенсації втрати частини заробітної плати за травень 2020 року у зв`язку із порушенням строків її виплати не була проведена головним бухгалтером ОСОБА_1 у тому самому місяці, у якому здійснювались виплати заборгованості по заробітній платні за травень 2020 року, а саме у липні 2020 року.

В порушення частин 1 та 2 статті 115 КЗпП України, частини 1 статті 24 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 № 108/95-ВР, виплата заробітної плати працівникам не була проведена головним бухгалтером ОСОБА_1 регулярно в робочі дні у строки, не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує 16 календарних днів, не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата, а саме виплата заробітної плати за травень 2020 року проведена 03.07.2020 та 09.07.2020 року, за червень 2020 року 10.07.2020 року та 29.07.2020 року, за липень 2020 року 04.09.2020 року. За серпень та вересень 2020 року виплати заробітної плати не проводились. Розмір заробітної плати за першу половину місяця не було визначено у розмірі не меншому оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника, що є порушенням частини 3 статті 115 КЗпП України та частини 3 статті 24 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 № 108/95-ВР.

Згідно протоколу дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ч. 1 ст. 41 КУпАП.

Судовий розгляд в суді проведено за відсутністю ОСОБА_1 , яка в судове засідання не з`явилась, будучи належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, шляхом надсилання судової повістки на адресу зазначеної в протоколі, однак вона повернулась до Приморського районного суду м. Одеси, у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою, а також шляхом складання телефонограми та смс-повідомлення за номером телефону. Про причини неявки ОСОБА_1 суд не повідомила, заяви про відкладення розгляду справу не подавала.

Крім того, інформація про дату, час та місце розгляду справи перебуває у відкритому доступі на офіційному сайті суду, а відтак остання мала цікавитись долею справи, добросовісно користуватись наданими їй процесуальними правами.

Суд вважає, що були створені всі умови для реалізації права особи на доступ до правосуддя, та приймаючи до уваги те, що ОСОБА_1 , будучи повідомлена про дату та час розгляду справи в суді, не з`явилась, суд оцінює таку поведінку ОСОБА_1 , як небажання особисто прийняти участь в розгляді справи в суді.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Суд, дослідивши матеріали адміністративної справи встановив наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 КУпАП адміністративна відповідальність передбачена за порушення встановлених термінів виплати пенсій, стипендій, заробітної плати, виплата їх не в повному обсязі, терміну надання посадовими особами підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності та фізичними особами-підприємцями працівникам, у тому числі колишнім, на їхню вимогу документів стосовно їх трудової діяльності на даному підприємстві, в установі, організації чи у фізичної особи-підприємця, необхідних для призначення пенсії (про стаж, заробітну плату тощо), визначеного Законом України «Про звернення громадян», або надання зазначених документів, що містять недостовірні дані, порушення терміну проведення атестації робочих місць за умовами праці та порядку її проведення, а також інші порушення вимог законодавства про працю.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дослідити в судовому засіданні наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Згідно ч. 1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Протокол у справі про адміністративне правопорушення є основним джерелом доказів, на підставі якого суд встановлює наявність чи відсутність у діянні особи правопорушення. Лише належно оформлений протокол дозволяє всебічно розглянути справу по суті.

Суд зазначає, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення суддя, відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Враховуючи, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, до суду не з`явилась, пояснення не надала, суд виходить з тих даних, які містяться в матеріалах справи.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , будучи головним бухгалтером філії "Південна" Концерну "Військторгсервіс", вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 41 КУпАП, у період з травня 2020 року по вересень 2020 року у приміщені філії «Південної» концерну «Військторгсервіс», за адресою: м. Одеса, вул. Штабний провулок, буд. 1, а саме: допустила порушення п. 3 ч. 1 ст. 107 КЗпП України, тобто не було проведено нарахування та виплата оплати праці за роботу у святкові і неробочі дні працівникам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (за роботу 01.05.2020 року, 09.05.2020 року, 07.06.2020 року та 28.06.2020 року) у розмірі одинарної ставки зверх окладу.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 107 КЗпП України робота у святковий і неробочий день (частина четверта статті 73) оплачується у подвійному розмірі: 3) працівникам, які одержують місячний оклад, у розмірі одинарної годинної або денної ставки зверх окладу, якщо робота у святковий і неробочий день провадилася у межах місячної норми робочого часу, і в розмірі подвійної годинної або денної ставки зверх окладу, якщо робота провадилася понад місячну норму.

Згідно ч. 1-2 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні.

Згідно ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 № 108/95-ВР заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно ч. 3 ст. 24 вказаного Закону розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника.

Таким чином, з викладеного випливає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 41 КУпАП, підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення № ОМС-ОД747/2230/АВ/ПТ/145 від 09.09.2020 року, ксерокопією акту інспекційного відвідування юридичної особи, яка використовує найману працю № ОМС-ОД747/2230/АВ/145 від 09.09.2020 року та іншими матеріалами.

Відповідно до ч. 2 ст. 33 КУпАП, при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом1якшують і обтяжують відповідальність.

Відповідно до ст. 34 КУпАП, обставин, що пом`якшують відповідальність за адміністративне правопорушення не встановлено.

Відповідно до ст. 35 КУпАП обставин, що обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення судом не встановлено.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 винна у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 41 КУпАП: порушення вимог законодавства про працю та про охорону праці.

Санкція ч. 1 ст. 41 КУпАП передбачає покарання у виді накладення штрафу від на посадових осіб підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та громадян суб`єктів підприємницької діяльності від тридцяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу порушника та ступінь вини, а також відсутність обставин, що обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення, суд вважає за необхідне накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Відповідно до ст. 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється Законом.

Відповідно до ст. 4 п. 2 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Докази того, що ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору, в матеріалах справи відсутні.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 9, 24, 33, 34, 41, 221, 280, 283, 284, 285 КУпАП, Закону України «Про судовий збір», суд,

ПОСТАНОВИВ:

Визнати винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 41 КУпАП, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , та накласти на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 (п`ятсот десять) гривень.

Відповідно до Закону України «Про судовий збір», стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , судовий збір, у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 420 грн. 40 копійок (чотириста двадцять гривень сорок копійок) на користь держави.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси.

Суддя Приморського районного суду

м. Одеси І.В. Циб