САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ЧЕРНІВЦІ
Справа № 726/1040/20
Провадження №3/726/578/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.12.2020 м. Чернівці

Суддя Садгірського районного суду м. Чернівці Мілінчук С. В. розглянувши адміністративну справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого по АДРЕСА_1 , за вчинення правопорушення передбаченого ст. 124 КпАП України,

ВСТАНОВИВ :

До Садгірського районного суду м. Чернівці надійшли матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , за вчинення ним правопорушення передбаченого ст. 124 КпАП України.

Так у протоколі про адміністративне правопорушення вказано, що 26.07.2020 року о 12 годині 03 хвилин по вул Старожучківський шлях, 13 А ОСОБА_1 , керуючи велосипедом «CASHAD» скоїв зіткнення під час руху по пішохідній доріжці призначенням д.з. 5.35.2 та д.з 1.14.1 із автомобілем «Mersedes benz E 280», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , що призвело до механічних пошкоджень велосипеда та автомобіля, чим порушив вимоги п. 6.6.в., 6.7., 4.10, 4.14 а ПДР України.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник пояснили, що правилами дорожнього руху не передбачений обов`язок велосипедиста спішуватись при переході (переїзді) пішохідного переходу. Окрім того, у протоколі помилково зазначено про те, що ОСОБА_1 рухався по пішохідній доріжці.

Відповідно до ст. 245 КУпАП вказує, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації,трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У п 24. Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зазначено про необхідність звернути увагу судів на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників.

Згідно ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно п. 6.7. ПДР України велосипедисти повинні виконувати вимоги цих Правил, що стосуються водіїв або пішоходів і не суперечать вимогам цього розділу.

Згідно п. 4.10. ПДР України перед виходом на проїзну частину з-за транспортних засобів, що стоять, та будь-яких об`єктів, що обмежують оглядовість, пішоходи повинні впевнитись у відсутності транспортних засобів, що наближаються.

Згідно п. 4.14. а ПДР України пішоходам забороняється виходити на проїзну частину, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху.

Згідно п. 6.6.в. ПДР України велосипедисту забороняється рухатися по тротуарах і пішохідних доріжках (крім дітей до 7 років на дитячих велосипедах під наглядом дорослих);

Згідно п.1.10. ПДР України, пішохідна доріжка - доріжка з покриттям, призначена для руху пішоходів, виконана в межах дороги чи поза нею і позначена знаком 4.13.

тротуар - елемент дороги, призначений для руху пішоходів, який прилягає до проїзної частини або відокремлений від неї газоном.

Таким чином, правилами дорожнього руху визначено заборону для велосипедистів рухатися по тротуарах і пішохідних доріжках. Як вбачається із протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18№ 136381 від 26.07.2020 року, ОСОБА_1 не здійснював рух по тротуару чи пішохідній доріжці, а тому не міг порушити вимоги п.6.6.в ПДР України. Відповідно, вимоги п. 4.10 та 14.2(a) ПДР, зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення, стосуються саме пішоходів і на велосипедистів не поширюються, тому застосуванню вказані пункти ПДР, для оцінки дій велосипедиста ОСОБА_1 , не підлягають.

Окрім того, згідно висновку експерта № 399-А від 20.10.2020 року, саме у діях водія автомобілю «Mersedes benz E 280», державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_3 може вбачатись невідповідність вимогам п. 12.3. ПДР, що з технічної точки зору перебуватиме у причинному зв`язку із настанням ДТП. У водія транспортного засобу, з технічної точки зору, була можливість уникнути ДТП при належному виконання вказаного пункту ПДР, оскільки в момент виникнення небезпеки для руху, автомобіль перебував на відстані 34.1 (53.3) м від місця зіткнення.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях у справах «Тейксейра де Кастро проти Португалії» та «Шабельник проти України» неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані їм докази, а порядок збирання доказів має відповідати передбаченим національним правом вимогам основним правам гарантованих Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

У рішенні в справі «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення без участі сторони обвинувачення, ініціював дослідження доказів обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому, за логікою ЄСПЛ, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч. 1 ст. 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_1 , за обставин викладених у протоколі, не було порушено вимоги п. 6.6.в., 6.7., 4.10, 4.14 а ПДР України.

Відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов`язок здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення. Приймаючи рішення, суду необхідно керуватись п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України», яким визначено, зокрема, що доведення вини має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпції, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Таким чином, дослідивши зібрані у справі докази та оцінивши їх у сукупності, не виявляється можливим констатувати про те, що ОСОБА_1 порушив вимоги п. 6.6.в., 6.7., 4.10, 4.14 а ПДР України, за що наступає адміністративна відповідальність, передбачена ст. 124 КУпАП. Враховуючи, що суд, будучи позбавлений можливості брати на себе функції сторони обвинувачення, не може змінювати та усувати розбіжності та неточності, які мають місце в протоколі про адміністративне правопорушення, оскільки такі дії будуть мати наслідком необґрунтоване та безпідставне притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, беручи до уваги те, що усі сумніви щодо доведеності вини трактуються на користь останнього, вважаю за необхідне провадження у справі закрити.

Керуючись ст. 63 Конституції України, ст. 7, ст. 124, 245, 247, 278, 280, 251-252, 256, КпАП України, -

ПОСТАНОВИВ :

Провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за скоєння правопорушення передбаченого ст. 124 КпАП України закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

Постанова судді може бути оскаржена до Чернівецького апеляційного суду через Садгірський районний суд м. Чернівці протягом 10-ти діб з дня її винесення.

СуддяС. В. Мілінчук