Справа № 339/362/20 451
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 листопада 2020 року м. Болехів
Суддя Болехівського міського суду Івано-Франківської області Головенко О. С., розглянувши матеріали, які надійшли від Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини про притягнення до адміністративної відповідальності
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительку с.Підбережжя Болехівської міської ради Івано-Франківської області, громадянку України, працюючої секретарем Підберезької сільською радою Болехівською міською радою Івано-Франківської області, на утриманні двоє неповнолітнії дітей
за ч.2 ст. 212-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення,
якій роз"яснено зміст ст.63 Конституції України та права, передбачені ст. 268 КУпАП,-
В С Т А Н О В И В :
02 вересня 2020 року ОСОБА_1 , працюючи секретарем Підберезької сільської ради Болехівської міської ради Івано-Франківської області безпідставно відмовила у задоволенні запиту на інформацію з приводу звернення гр. ОСОБА_2 щодо надання рішення сільської ради про затвердження технічної документаціїабо проекту землеустрою про передачу у приватну власність гр. ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , тобто порушила п.3 ч.1 ст.24 Закону України "Про доступ до публічної інформації".
В судовому засіданні ОСОБА_1 пояснила, що 27 серпня 2020 р. ОСОБА_2 звернулася до сільського голови с. Підбережжя Романів Н. про надання інформації, а саме: рішень сільської ради про затвердження технічної документації або проекту землеустрою про передачу в приватну власність земельної ділянки гр. ОСОБА_3 та гр. ОСОБА_5 .
Згідно резолюції сільського голови ОСОБА_6 , вона підготувала відповідь в зазначений термін, так як це входить в її обв"язки. У відповідді відмовила в наданні такої інформації, оскільки заява не відповідала вимогам закону через не зазначення всіх даних щодо осіб, яких стосувався запит ( ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ), переконавши сільську голову, яка підписала вказаний документ у правильності відповідді. Вину визнала повністю, щиро розкаялась, просила суворо не карати.
Потерпіла ОСОБА_2 в судовому засіданні вказала, що до адміністративної відповідальності повинна бути притягнена сільська голова с.Підбежжя Романів Н., так як за її підписом вона отримала вказану відповідь.
Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Крім визнання вини ОСОБА_1 , її винність у вчинені правопорушення підтверджується матеріалами справи, а саме:
- даними щодо обставин скоєного, викладеними в протоколі про адміністративне правопорушення від 10 листопада 2019 р., в якому зазначено, що 02 вересня 2020 року ОСОБА_1 , працюючи на посаді секретаря Підберезької сільської ради безпідставно відмовила у задоволенні запиту на інформацію потерпілій ОСОБА_2 (а.с.3-7);
- зверненням про надання публічної інформації від 27.08.2020 р., з якого вбачається, що потерпіла ОСОБА_2 звернулася до сільського голови с. Підбережжя Романів Н. про надання інформації, а саме: рішень сільської ради про затвердження технічної документації або проекту землеустрою про передачу в приватну власність земельної ділянки гр. ОСОБА_3 та гр. ОСОБА_5 .
На даному запиті міститься власноручно написана резолюція сільського голови Романів Н. про те, що ОСОБА_7 повинна підготувати відповідь в зазначений термін (а.с.9);
- відповіддю за підписом сільського голови с.Підбережжя Романів Н. від 02.09.2020 р., в якій вказано, що вищевказаний запит на отримання публічної інформації від 27.08.2020 р. не відповідає вимогам щодо надання публічної інформації (а.с.10).
- заявою ОСОБА_2 до представника Секретаріату уповноваженого Верховної Ради України з прав людини в західних областях Семчишин С.І. про усунення порушень права на доступ до публічної інформації та притягнення сільської голови с. Підбережжя ОСОБА_6 ї до адміністративної відповідальності за ст. 212-3 КУпАП (а.с.8);
- рішенням виконавчого комітету Підберезької сільської ради від 02.09.2020 р, згідно якого обрано секретарем сільської ради ОСОБА_1 (а.с.11);
- посадовою інструкцією секретаря сільської ради ОСОБА_1 в якій вказано, що вона є відповідальною особою за реєстрацію запитів на доступ до публічної інформації, надання на них відповіді, оприлюднення публічної інформації, в тому числі у форматі відкритих даних (а.с.12-13).
Отже, аналізуючи вказані докази, суд встановив, що 27 серпня 2020 року ОСОБА_2 звернулася до сільського голови с. Підбережжя Романів Н. із запитом про надання інформації щодо земельних ділянок, які надавались у власність гр. ОСОБА_3 та гр. ОСОБА_5 .
Вказану відповідь на таке звернення згідно посадової інструкції та за резолюцією сільського голови підготувала секретар сільської ради ОСОБА_1 , якою відмовила у наданні копій запитуваних документів у зв`язку з тим, що запит не відповідає вимогам щодо надання інформації (а.с.10), переконавши голову сільської ради, яка підписала вказану відповідь у правомірності таких дій.
Відтак, відповідальність за вчинене повинна нести саме ОСОБА_1 , а не сільський голова ОСОБА_6 , як про це вказує потерпіла.
Оскільки відповідь на запит підписаний сільським головою Романів Н., то 22 вересня 2020 року ОСОБА_2 звернулася до представника Секретаріату уповноваженого Верховної Ради України з прав людини в західних областях Семчишин С.І. із заявою про усунення порушень права на доступ до публічної інформації та притягнення сільської голови с. Підбережжя ОСОБА_6 до адміністративної відповідальності за ст. 212-3 КУпАП (а.с.8).
Згідно із ч. 2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України».
Статею 34 Конституції України гарантовано кожному право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосібна свій вибір.
Крім того, статтею 40 Конституції України, встановлено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглядати звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
Виходячи з положення ст.1 ЗУ «Про доступ до публічної інформації» (надалі Закон), публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.
Згідно ст. 18 Закону, контроль за забезпеченням доступу до публічної інформації здійснюється, серед іншого, Уповноваженим Верховної Ради України з прав людини.
Аналіз цього визначення та переліку розпорядників публічної інформації, закріпленого у статті 13 Закону, свідчить, що публічною інформацією є відображена або задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях, зокрема: уся інформація, що перебуває у володінні владних повноважень, тобто органів влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, органів влади Автономної Республіки Крим, інших суб`єктів, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання; інша інформація, що становить суспільний інтерес.
Відповідно до ст. 5 Закону, кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.
Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.
Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єкта владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначені Законом, який є спеціальним Законом, який має пріоритет перед іншими законодавчими актами і повинен виконуватися усіма розпорядниками інформації.
Згідно п. 2 ч. 1ст. 5 Закону, забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію».
Відповідно до ч. 5 ст. 6 Закону, не може бути обмежено доступ до інформації про розпорядження бюджетними коштами, володіння, користування чи розпорядження державним, комунальним майном, у тому числі до копій відповідних документів, умови отримання цих коштів чи майна, прізвища, імена, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримали ці кошти або майно. При дотриманні вимог, передбачених частиною другою цієї статті, зазначене положення не поширюється на випадки, коли оприлюднення або надання такої інформації може завдати шкоди інтересам національної безпеки, оборони, розслідуванню чи запобіганню кримінальному правопорушенню.
Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 14 Закону, розпорядники інформації зобов`язані надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.
Відповідно до п. 5.5 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 29.09.2016 року №10 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації», відмова у наданні інформації є обґрунтованою у разі, якщо розпорядник в листі вказує, якому саме з інтересів загрожує розголошення запитуваної інформації, в чому полягає істотність шкоди цим інтересам від її розголошення, чому шкода від оприлюднення такої інформації переважає право громадськості знати цю інформацію в інтересах національної безпеки, економічного добробуту чи прав людини.
Такий обґрунтований висновок має надаватися розпорядником інформації в листі, яким він повідомляє у надані запитуваної інформації з мотивів обмеження доступу до неї.
Як вбачається з листа № 5/02.-14/5 від 02 вересня 2020 року, відмовлено у надані копій запитуваних документів у зв`язку з тим, що не відповідає вимогам щодо надання інформації адресованого ОСОБА_2 (а.с. 10).
Зробивши системний аналіз зазначеного вище законодавства, втановлено, що запитувана потерпілою інформація не є інформацією з обмеженим доступом, конфіденційною або таємною, а відтак були відсутні перешкоди для її надання у встановленому Законом порядку.
Пунктом 1 статті 24 Закону передбачено, що відповідальність за порушення законодавства про доступ до публічної інформації несуть особи, винні у вчиненні таких порушень: 1) ненадання відповіді на запит; 2) ненадання інформації на запит; 3) безпідставна відмова у задоволенні запиту на інформацію; 4) неоприлюднення інформації відповідно до статті 15 цього Закону; 5) надання або оприлюднення недостовірної, неточної або неповної інформації; 6) несвоєчасне надання інформації; 7) необґрунтоване віднесення інформації до інформації з обмеженим доступом; 8) нездійснення реєстрації документів;9) навмисне приховування або знищення інформації чи документів.
Частиною 2 ст. 212-3 КУпАП встановлена відповідальністьза порушення Закону України "Про доступ до публічної інформації", а саме: необґрунтоване віднесення інформації до інформації з обмеженим доступом, ненадання відповіді на запит на інформацію, ненадання інформації, неправомірна відмова в наданні інформації, несвоєчасне або неповне надання інформації, надання недостовірної інформації.
Таким чином, в діях ОСОБА_1 є склад правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 212-3 КУпАП, оскільки вона, всупереч вимогам п.3 ч.1ст.24 Закону України "Про доступ до публічної інформації",будучи посадовою особою, секретарем сільської ради в силу своїх посадових обов"язків безпідставно відмовила у задоволенні запиту на інформацію.
Санкція ч.2 ст. 212-3 КУпАП передбачає накладення на посадових осіб від двадцяти п`яти до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Призначаючи адміністративне стягнення ОСОБА_1 , суд згідно вимог ст. 23,33 КУпАП враховує характер вчиненого правопорушення, особу порушника, визнання нею вини у вчиненному, наявність двох неповнолітніх дітей на її утриманні .
При таких обставинах, до неї слід застосувати адміністративне стягнення у вигляді штрафу в межах мінімальної санкцiї ч. 2 ст. 212-3 КУпАП.
Відповідно до ст. 40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.
Тому з ОСОБА_1 слід стягнути судовій збір у розмірі 420.20 грн.
На підставі викладеного, ч.2 ст.212-3 КУпАП та керуючись ст. 283,284 КУпАП,-
ПОСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 визнати винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 212-3 КУпАП та накласти стягнення у вигляді штрафу у розмірі 25 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 425 (чотириста двадцять п`ять) гривень.
Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в дохід держави в сумі 420 (чотириста двадцять) грн. 40 коп.
Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим протягом десяти днів з дня винесення постанови до Івано-Франківського апеляційного суду через Болехівський міський суд.

Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Суддя Головенко О.С.