КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №33/824/3830/2020
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2020 року суддя Київського апеляційного суду Мосьондз І.А., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Голосіївського районного суду міста Києва від 13 серпня 2020 року,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 13 серпня 2020 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 20400 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 роки без оплатного вилучення транспортного засобу.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу з доповненнями, в якій просить оскаржувану постанову суду скасувати у зв`язку із неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що він не здійснював керування транспортним засобом та не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння, а надані працівниками поліції докази його винуватості вважає неналежними та недопустимими. За доводами апелянта, 12.07.2020 року він планував працювати кур`єром в службі доставки, однак його мопед «Honda» д.н.з. НОМЕР_1 зламався. Коли до нього звернулись працівники поліції, він рухався по тротуару, штовхаючи мопед. Зазначає, що не вживав алкогольних напоїв або наркотичних засобів, від проходження огляду на стан сп`яніння відмовився за порадою поліцейських.

Також посилається на те, що протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам ст.256 КУпАП, оскільки не містить відповідної частини статті 130 КУпАП та формулювання обставин вчиненого правопорушення, а саме в протоколі не зазначено, від проходження якого саме огляду та у який спосіб він відмовлявся. При цьому, поліцейськими не було йому запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки з використанням спеціальних технічних засобів, чим порушено вимоги ст.266 КУпАП. Вважає, що не можуть бути належними доказами його винуватості і пояснення свідків, оскільки вони надруковані на заздалегідь підготовлених бланках, заповнені одним почерком та не містять конкретної інформації щодо обставин події.

За доводами апелянта, суд незаконно застосував до нього адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки він не отримував водійського посвідчення.

Також вважає, що суд, притягнувши його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.130 КУпАП, вийшов за межі складеного протоколу про адміністративне правопорушення, який не містив даних про те, що він повторно протягом року вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

За наслідками апеляційного розгляду просить оскаржувану постанову скасувати, а провадження по справі закрити у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення захисника Нечваля Я.В., який підтримав подану апеляційну скаргу, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положеннями статей 251 та 252 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Згідно оскаржуваної постанови ОСОБА_1 визнаний винуватим у тому, що він 12.07.2020 року о 13 год. 15 хв. керував транспортним засобом «Honda» д.н.з. НОМЕР_1 по вул.Козацькій, 118 в місті Києві з ознаками наркотичного сп`яніння, від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан сп`яніння відмовився в присутності двох свідків, чимпорушив п.2.5 ПДР України.

Апеляційним переглядом встановлено, що суддя розглянув справу у відповідності до положень ст.ст.245, 252, 280, 283 КУпАП, всебічно, повно та об`єктивно дослідив обставини справи про адміністративне правопорушення та на підставі досліджених доказів обґрунтовано дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_1 порушення п.2.5 ПДР України.

З таким висновком погоджується суд апеляційної інстанції, оскільки він ґрунтується на наявних в матеріалах справи доказах.

Зокрема, як вбачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 керував транспортним засобом і був зупинений працівниками поліції. У зв`язку з наявними ознаками наркотичного сп`яніння йому було запропоновано пройти відповідний огляд у медичному закладі, від чого останній відмовився в присутності двох свідків.

Із дослідженого відеозапису нагрудної камери працівника поліції вбачається, що працівниками поліції ОСОБА_1 пропонувалося пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я, проте водій у присутності двох свідків від проходження огляду на стан сп`яніння відмовився. Жодних зауважень на те, що він не здійснював керування транспортним засобом та був зупинений працівниками поліції, ОСОБА_1 не висловлював (а.с.8 т.).

Крім цього, у відповідній графі протоколу містяться особисті письмові пояснення ОСОБА_1 про те, що він «ознайомлений з тим, що відсторонений від керування. Транспортний засіб залишає на місці» (а.с.1 т.1).

Необґрунтованими є доводи апелянта про те, що поліцейські не пропонували йому пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки з використанням спеціальних технічних засобів, чим порушено вимоги ст.266 КУпАП, оскільки відповідно до п.12 розділу 2 Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом МОЗ та МВС України № 1452/735 від 09.11.2015 року у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу 1 цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я. Проведення лабораторних досліджень на визначення наркотичного засобу або психотропної речовини обов`язкове.

Таким чином, огляд на стан наркотичного сп`яніння проводиться лише в закладах охорони здоров`я і не передбачає можливості проведення такого огляду за допомогою спеціального технічного засобу.

Не відповідає фактичним обставинам справи і твердження апелянта про неналежність та недопустимість доказів, якими доводиться його винуватість у порушенні п.2.5 ПДР.

Зокрема, складений відносно ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення, підписаний ним без застережень, відповідає вимогам ст.256 КУпАП та є джерелом доказової інформації про подію правопорушення та особу, яка його вчинила.

Викладені в протоколі обставини відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння підтверджуються поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які є належними і допустимими доказами по справі.

При цьому, положення Кодексу України про адміністративні правопорушення, та Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом МОЗ та МВС України № 1452/735 від 09.11.2015 року, не містить вимог щодо присутності свідків під час зупинки транспортного засобу.

Оскільки ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, суд першої інстанції обґрунтовано та на законних підставах визнав його винуватим у порушенні п.2.5 ПДР України.

Разом з цим, слушними є твердження апелянта про те, що суд, притягнувши його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.130 КУпАП, вийшов за межі складеного протоколу про адміністративне правопорушення.

Так, із протоколу про адміністративне правопорушення ДПР18 №429036 від 12.07.2020 року вбачається, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Honda» д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп`яніння: звужені зіниці очей не реагують на світло, виражене тремтіння пальців рук, неприродна блідість. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку ОСОБА_1 відмовився в присутності двох свідків, чимпорушив п.2.5 ПДР України.В діях ОСОБА_1 вбачається склад правопорушення, передбаченого статтею 130 КУпАП.

Системний аналіз положень ст.256, 280 КУпАП свідчить про те, що розгляд справи проводиться суддею з метою перевірки обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, тобто в межах складеного протоколу.

При цьому, викладені у протоколі обставини не містять жодних даних про те, що ОСОБА_1 повторно протягом року вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Разом з цим, не ґрунтуються на вимогах закону твердження апелянта про те, що суд незаконно застосував до нього адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки за встановлених судом обставин він здійснював керування транспортним засобом та як водій допустив порушення, передбачене п.2.5 ПДР.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне змінити постанову, перекваліфікувавши дії ОСОБА_1 з частини другої на частину першу статті 130 КУпАП, з призначенням йому адміністративного стягнення в межах санкції вказаної статті.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Голосіївського районного суду міста Києва від 13 серпня 2020 року змінити.

Перекваліфікувати дії ОСОБА_1 з частини 2 на частину 1 статті 130 КУпАП, за якою призначити йому адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік.

В решті постанову суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя І. Мосьондз