П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2020 року м.Рівне

Суддя Рівненського міського суду Крижова О.Г., розглянувши матеріали, які надійшли з Рівненського управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Рівне, громадянки України, працюючої в Державній установі «Дошкільний навчальний заклад (ясла - садок) №6 (м.Рівне) Національної поліції України» вихователя 1-ої категорії ДУ «Дошкільний навчальний заклад (ясла - садок) №6 (м.Рівне) Національної поліції України», зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП _________________,

у вчиненні правопорушень, передбачених ч.1 ч.2 ст.172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя -

В С Т А Н О В И Л А :

З протоколу про адміністративне правопорушення №18 від 28 вересня 2020 року вбачається, що ОСОБА_1 виконуючи обов`язки завідувача ДУ «ДНЗ (ясла - садок) № 6 (м.Рівне) Національної поліції України», будучи службовою особою юридичної особи публічного права, тобто суб`єктом, визначеним у підпункті «а» пункту 2 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», на якого поширюється дія Закону, 01.07.2019 року у адміністративному приміщенні вказаної Державної установи, що за адресою вул.Словацького, 7-А, м. Рівне, усвідомлюючи наявність реального конфлікту інтересів, що полягає у суперечності між службовими повноваженнями виконувача обов`язків завідувача ДУ «ДНЗ (ясла-садок) № 6 (м. Рівне) Національної поліції України» та приватним інтересом, а саме майновим інтересом зумовленим бажанням покращити матеріальне становище близької особи - матері ОСОБА_2 , отримавши для розгляду заяви останньої про надання основної щорічної відпустки з 15.07.2019 року та про надання одноразової матеріальної допомоги на оздоровлення у зв`язку з відпусткою, всупереч вимогам пункту 2 частини 1 етапі 28 Закону України «Про запобігання корупції», не повідомила в установленому порядку безпосереднього керівника - Голову Національної поліції України або Національне агентство з питань запобігання корупції про наявність у неї реального конфлікту інтересів, чим вчинила адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена частиною 1 статті 172-7 КУпАП.

З протоколу про адміністративне правопорушення №16 від 28 вересня 2020 року вбачається, що ОСОБА_1 виконуючи обов`язки завідувача ДУ «ДНЗ (ясла - садок) №6 (м.Рівне) Національної поліції України», будучи суб`єктом, визначеним у підпункті «а» пункту 2 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», на якого поширюється дія Закону, 24.06.2019 року перебуваючи у адміністративному приміщенні вказаної Державної установи, що за адресою вул. Словацького, 7-А, м. Рівне, усвідомлюючи наявність реального конфлікту інтересів, що полягає суперечності між приватним інтересом, а саме майновим інтересом зумовленим бажанням покращити матеріальне становище близької особи під час видання наказу № 29 від 24.06.2019 року «Про заохочення працівників дошкільного закладу», яким встановлено розмір премії працівникам ДУ «ДНЗ (ясла-садок) №6 (м. Рівне) Національної поліції України», у червні 2019 року, у тому числі близькій особі - матері ОСОБА_2 , всупереч вимогам пункту 2 частини 1 статті 28 Закону України «Про запобігання корупції», не повідомила у встановленому законом випадку та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів, чим вчинила адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена частиною 1 статті 172-7 КУпАП.

З протоколу про адміністративне правопорушення №19 від 28 вересня 2020 року вбачається, що ОСОБА_1 під час реалізації службових повноважень на посаді виконувача обов`язків ДУ «ДНЗ (ясла-садок) № 6 (м. Рівне) Національної поліції України» прийняла рішення в умовах реального конфлікту інтересів, винесла та підписала наказ № 29 від 24.06.2019 року «Про заохочення працівників дошкільного закладу», яким встановлено розмір премії працівникам ДУ «ДНЗ (ясла-садок) №6 (м. Рівне) Національної поліції України», у червні 2019 року, у тому числі близькій особі - матері ОСОБА_2 , чим вчинила адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена частиною 2 статті 172-7 КУпАП.

З протоколу про адміністративне правопорушення №17 від 28 вересня 2020 року вбачається, що ОСОБА_1 будучи службовою особою юридичної особи публічного права, тобто суб`єктом, визначеним у підпункті «а» пункту 2 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», на якого поширюється дія Закону, 01.07.2019 року у адміністративному приміщенні вказаної Державної установи, що за адресою вул. Словацького, 7-А, м. Рівне, вчинила дії в умовах реального конфлікту інтересів під час винесення та підписання наказу № 11-к від 11.07.2019 року «Про надання відпусток», у тому числі матері ОСОБА_2 , чим вчинила адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена частиною 2 статті 172-7 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнала, вказала, що на протязі останніх років вона постійно виконувала обов`язки завідувача Державної установи «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) №6 (м. Рівне) Національної поліції України» на період часу, коли завідувач цього закладу ОСОБА_3 перебувала у черговій відпустці. В період з 03 червня по 16 липня 2019 року ОСОБА_3 перебувала у щорічній основній відпустці, а ОСОБА_1 в цей же період виконувала її обов`язки. Про те, що її мама, ОСОБА_2 працювала у вказаному дошкільному навчальному закладі і на період виконання обов`язків завідувача підзахисною міг існувати конфлікт інтересів, ОСОБА_3 знала і ОСОБА_1 їй, як безпосередньому керівнику постійно, в тому числі і перед відпусткою в червні 2019 року, про це в усній формі наголошувала. Усвідомлюючи певні ризики, які могли існувати при виконанні нею обов`язків завідувача закладу ОСОБА_1 послідовно дотримувалась вимог чинного законодавства, розуміла що в неї існує приватний інтерес, який може вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, однак ОСОБА_1 вказала, що існування такого приватного інтересу жодним чином не вплинуло і всі дії та рішення під час виконання нею обов`язків завідувача даного дошкільного навчального закладу були законними та обгрунтованими. З врахуванням вищевказаного ОСОБА_1 просила закрити провадження у справі за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Захисник ОСОБА_1 адвокат Патрикей В.О. в судовому засіданні, пояснив, що ніякого матеріального інтересу, про який зазначається в протоколі № 16, зумовленого бажанням покращити матеріальне становище близької особи- своєї матері під час видачі наказу № 29 від 24.06.2019 року, або надання їй будь-яких інших переваг, у ОСОБА_1 , а навпаки вона діяла виключно в межах чинного законодавства. Оскільки, такі накази у даному дошкільному навчальному закладі його керівником видаються щомісячно в межах фонду заробітної плати на підставі Положення про преміювання працівників, які не мають спеціальних звань рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, умови оплати праці яких визначені на основі Єдиної тарифної сітки та робітників, зайнятих обслуговуванням органів виконавчої влади, яке затверджене завідувачем ДУ «ДНЗ (ясла-садок) № 6 (м. Рівне) Національної поліції України» ОСОБА_3 відповідно до наказу № 2 від 10.11.2017р., постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2002 року № 1298 «Про оплату праці працівників на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери» та наказу Міністерства освіти і науки України від 26.09.2005 року № 557 «Про впорядкування умов оплати праці та затвердження тарифних розрядів працівників навчальних закладів, установ освіти та наукових установ». Крім того і будь якого умислу на вчинення правопорушення в неї не було, оскільки підписання нею вказаного наказу було її прямим службовим обов`язком як посадової особи, при цьому корисливого чи іншого особистого інтересу вона не мала, та не мала жодного умислу і на заподіяння шкоди державі. Захисник Редько Н.П. вказав, що мати його підзахисної, ОСОБА_2 мала щорічну основну відпустку у період липня-серпня 2019 року. Така відпустка його підзахисною своїй матері - ОСОБА_2 надавалась у відповідності до графіку відпусток працівників ДУ «ДНЗ (ясла-садок) № 6 (м. Рівне) НПУ» на 2019 рік, який затверджений завідувачем даного дошкільного навчального закладу ОСОБА_3 та вимог ст. ст. 6, 8 Закону України «Про відпустки» тривалістю 24 календарних днів та 2 дні додаткової відпустки за ненормований робочий день. Крім того, при вирішенні питання про надання своїй матері у зв`язку з відпусткою одноразової матеріальної допомоги на оздоровлення в розмірі посадового окладу ОСОБА_1 керувалась наказом завідувача даного дошкільного навчального закладу ОСОБА_3 № 7-к від 19.04.2019 року «Про надання матеріальної допомоги працівникам дошкільного закладу» (копія даного наказу буде додана до клопотання), постановою КМУвід 30 серпня 2002 року № 1298 «Про оплату праці працівників на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери» та наказу Міністерства освіти і науки України від 26.09.2005 року № 557 «Про впорядкування умов оплати праці та затвердження тарифних розрядів працівників навчальних закладів, установ освіти та наукових установ». Враховуючи вищенаведене, захисник Патрикей В.О. вважає, що його підзахисна при вирішенні питання про надання своїй матері ОСОБА_2 щорічної основної відпустки та одноразової матеріальної допомоги на оздоровлення ніяким майновим інтересом зумовленим покращити матеріальне становище своєї матері, як це зазначено в протоколі № 18, не керувалась, а діяла виключно в межах чинного законодавства, без будь-якого умислу на вчинення правопорушення, належним чином виконуючи свої функціональні обов`язки. З огляду на те, що матеріали справи не містять будь-яких даних, які б свідчили про спричинення чи настання можливості спричинення безпосередньо його підзахисною ОСОБА_1 шкоди чи порушення інтересів держави, громади або окремої особи, або ж наявність у неї корисливого інтересу, просив закрити провадження у справі за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Прокурор Набухотний С.В. в судовому засіданні зазначив, що порушення пов`язані з корупцією, відповідальність за які передбачена ч.1, 2 ст.172-7 КУпАП підтверджуються матеріалами справи, просив призначити покарання у виді штрафу.

Суд заслухав, учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінив їх в сукупності з іншими доказами, прийшов до висновку, про необхідність закриття провадження у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, пов`язаних з корупцією, передбачених ч.1,2 ст.172-7 КУпАП, з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з ч.1 ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених Законом.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, зокрема: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Корупційні правопорушення характеризуються умисною формою вини.

Стаття 172-7 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за неповідомлення особою безпосереднього керівника у випадках, передбачених законом, про наявність реального конфлікту інтересів та вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Згідно примітки 2 вказаної статті, під реальним конфліктом інтересів слід розуміти суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання вказаних повноважень.

Об`єктивна сторона даного правопорушення полягає в бездіяльності особи, яка знала про наявність особистих інтересів чи обставин, які можуть вплинути на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, привести до невиконання або неналежного виконання своїх посадових обов`язків, тому зобов`язана була повідомити про це своєму керівникові, однак не зробила цього.

Відповідно до ст. 10 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Для встановлення наявності факту прийняття рішення, вчинення чи не вчинення дії в умовах реального конфлікту інтересів та розмежування реального і потенційного конфлікту інтересів необхідно встановити наявність обов`язкової сукупності таких юридичних фактів, як: 1) наявність у правопорушника факту приватного інтересу, який має бути чітко сформульований (артикульований) та визначений; 2) наявність факту суперечності між приватним інтересом і службовими чи представницькими повноваженнями із зазначенням того, в чому саме ця суперечність знаходить свій вияв або вплив на прийняття рішення; 3) наявність повноважень на прийняття рішення; 4) наявність факту реального впливу суперечності між приватним та службовим чи представницьким інтересом на об`єктивність або неупередженість рішення.

Без наявності хоча б одного з фактів із цієї сукупності реальний конфлікт інтересів не виникає. Встановлення цих фактів має бути відображено в протоколі про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, та, відповідно, в постанові суду.

Як вбачається з матеріалів судової справи, підписавши наказ «Про заохочення працівників дошкільного закладу» та наказ «Про надання відпусток», прийнявши рішення про надання одноразової матеріальної допомоги для ОСОБА_2 , ОСОБА_1 виконала свої прямі функціональні обов`язки, корисливого чи іншого особистого інтересу не мала і не надала такого інтересу третім особам та не мала будь-якого умислу на заподіяння шкоди державі.

Протоколи про адміністративні правопорушення не містять доказів прийняття одноособово рішення про преміювання та надання відпусток з виплатою одноразової грошової допомоги на оздоровлення з метою незаконного одержання за це матеріальних благ, послуг, пільг, або інших переваг, в тому числі і на користь третіх осіб.

Крім того, матеріали судової справи не містять даних про наявність суперечностей між приватним інтересом підзахисної та її службовими повноваженнями під час прийняття зазначених рішень.

Безпідставним є твердження посадової особи, яка склала протоколи, що відповідальність за корупційне діяння, передбачене ст.172-7 КУпАП, тобто порушення вимог щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів настає за сам факт не повідомлення безпосереднього керівника про реальний конфлікт інтересів, оскільки сам факт повинен містити в собі ознаки складу корупційного правопорушення, а це: обєкт, обєктивна сторона, субєкт і субєктивна сторона.

Відсутність хоча б однієї ознаки свідчить про відсутність складу корупційного правопорушення.

Системний аналіз правових норм, які регулюють питання корупційних правопорушень свідчить про те, що багато дій є прямим обов`язком державних службовців та інших осіб, уповноважених на виконання функцій держави, тому слід врахувати, що такі дії належать до корупційних правопорушень лише за умови, що вони вчинені з метою незаконного одержання за це матеріальних благ, послуг, пільг або інших переваг, в тому числі і на користь третіх осіб. За відсутності такої мети, в тому числі і за недоведеністю такої мети відповідними доказами, протоколи про вчинення корупційного правопорушення за ст.172-7 КУпАП складені не можуть бути, а справа за такі діяння має бути закрита за відсутності складу правопорушення.

Таким чином, в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративних правопорушень передбачених за ч.1,2 ст.172-7 КУпАП, а тому провадження по справах підлягають закриттю, у зв`язку з відсутністю в діях особи складу адміністративного правопорушення.

В порядку ч.2 ст.36 Кодексу України про адміністративні правопорушення вищезазначені адміністративні справи 569/15752/20, 569/15744/20, 569/15743/20 та 569/15749/20 необхідно об`єднати в одне провадження під 569/15743/20 та закрити в зв`язку із відсутністю у її діях складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.. ст.. 172-7, 247, 283-284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, Законом України «Про запобігання корупції», суддя -

П О С Т А Н О В И Л А :

Закрити провадження у справах про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1,2 ст.172-7 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях особи складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд.

Суддя Рівненського міського суду О.Г. Крижова