Справа № 214/7977/20
3/214/3418/20
П О С Т А Н О В А

Іменем України

25 листопада 2020 року м. Кривий Ріг

Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого судді Євтушенка О.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали, які надійшли від Полку патрульної поліції в місті Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), громадянина України, працюючого водієм ПАТ «Північтранс», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

20 листопада 2020 року на адресу суду надійшов протокол про адміністративне правопорушення серії ГП №547707 від 06 листопада 2020 року щодо ОСОБА_2 про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП.

З протоколу про адміністративне правопорушення слідує, що 06 листопада 2020 року о 17 год. 36 хв. водій ОСОБА_2 , перебуваючи на своєму робочому місці, біля будинку 43 по вул. Володимира Великого в Саксаганському районі м. Кривого Рогу здійснював регулярні пасажирські перевезення на міському маршруті загального користування №307 (підприємство-перевізник ПАТ «Північтранс») транспортним засобом марки Рута, р/н НОМЕР_2 . При цьому здійснював перевезення пасажирів у кількості, яка перевищувала кількість місць для сидіння, визначеної в реєстраційних документах на цей транспортний засіб, а саме: в салоні автобуса одночасно знаходилося на 9 пасажирів більше, ніж максимальна кількість місць, дозволених для сидіння складає, чим порушив правила щодо карантину людей, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених пп.2 п.11 Постанови КМУ №641 від 22 липня 2020 року.

ОСОБА_2 та його захисник адвокат Холопцова К.І. в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку. Від захисника надійшло клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Крім того, 23 листопада 2020 року ОСОБА_2 подав суду письмові пояснення, в яких просить закрити провадження по справі за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП. Зазначив, що винним себе у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП не визнає. Вказуєна численні порушення, які були допущені інспектором ПП при складанні адміністративного протоколу відносно нього, а саме: неправомірне зупинення транспортного засобу інспектором поліції, який причину зупинення, відповідно до ст.35 Закону України «Про Національну поліцію», не пояснив; особи у форменому одязі не назвали своє посадове становище та прізвища, не надали службових посвідчень; його права, як особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, не були роз`яснені; протокол складений з порушенням п.9 розділу ІІ Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення в органах поліції, затвердженої Наказом МВС України №1376 від 06 листопада 2015 року; в протоколі не зазначені свідки події, яка відбувалася у присутності багатьох осіб. Також у протоколі зазначено, що перевізником, тобто суб`єктом господарювання, який здійснює перевезення пасажирів автомобільним транспортом є ПАТ «Північтранс», але протокол складений на ОСОБА_2 як на фізичну особу. Впровину ОСОБА_2 ставиться порушення пп.2 п.11 Постанови Кабінету Міністрів України №641 від 22 липня 2020 року, яке він вважає абсурдним і незрозумілим, оскільки в цей пункт застосовується на території регіону (адміністративно-територіальної одиниці) на якій установлено «зелений» рівень екологічної небезпеки. Відповідно до п. 3 цієї Постанови рівень епідемічної небезпеки встановлюється за результатом оцінки епідемічних показників та визначається рішенням Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій, яке розміщується на офіційному інформаційному порталі Кабінету Міністрів України. Однак, поліцейський цю обставину ніяк не обґрунтував, та не зазначив коли і на якій підставі в даному регіоні, яким рішенням якого уповноваженого органу і за якими законодавчо визначеними критеріями було встановлено саме «зелений» рівень епідеміологічної безпеки. Також ОСОБА_2 зазначає, що в протоколі відсутнє посилання на рішення органу місцевого самоврядування, до якого та чи інша «регіональна комісія» відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування» не відновиться.

Крім того, зазначає, що поліцейський не має спеціальних знань для визначення кількості пасажирських місць у транспортному засобі та в протоколі не зазначено, на підставі чого він зробив припущення щодо фактичної кількості перебуваючих в транспортному засобі осіб - пасажирів.

З метою забезпечення розумних строків розгляду справи суд вважає за можливе справу розглянути за відсутності ОСОБА_2 та його захисника з урахуванням позицій, викладених в письмових поясненнях та заяві, оскільки їх неявка не перешкоджає розгляду судом даної категорії справи в силу ст.268 КУпАП.

Суд, проаналізувавши докази в їх сукупності, надавши їм оцінку, позицію особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, приходить до наступного висновку.

Згідно зі ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

В розумінні ст.280 КУпАП, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) зобов`язаний з`ясувати, зокрема, чи підлягає особа адміністративній відповідальності за інкриміноване їй адміністративне правопорушення, тобто перевірити правильність кваліфікації її дій.

Склад адміністративного правопорушення це передбачена нормами права сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак протиправного соціально шкідливого діяння, за наявності яких діяння можна кваліфікувати як адміністративне правопорушення. Відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу в цілому.

Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» №1000-IX від 06 листопада 2020 року внесені зміни до КУпАП, який доповнено ч. 2 ст.44-3, та викладено ч.1 цієї статті зі змінами та доповненнями в наступній редакції: «Порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами, - тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від двох до десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян ».

В розумінні ст. 8 КУпАП суд вважає можливим розглядати справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ст. 44-3 КУпАП і врахувати відсутність обставин, що свідчать про посилення відповідальності за вчинення зазначеного правопорушення.

Таким чином, адміністративна відповідальність за ст.44-3 КУпАП настає у разі порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

У ст.ст.1, 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» визначено, що карантин це адміністративні та медико-санітарні заходи, що застосовуються для запобігання поширенню особливо небезпечних інфекційних хвороб. Карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України. Питання про встановлення карантину порушує перед Кабінетом Міністрів України центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, за поданням головного державного санітарного лікаря України. Рішення про встановлення карантину, а також про його відміну негайно доводиться до відома населення відповідної території через засоби масової інформації. У рішенні про встановлення карантину зазначаються обставини, що призвели до цього, визначаються межі території карантину, затверджуються необхідні профілактичні, протиепідемічні та інші заходи, їх виконавці та терміни проведення, встановлюються тимчасові обмеження прав фізичних і юридичних осіб та додаткові обов`язки, що покладаються на них. Карантин встановлюється на період, необхідний для ліквідації епідемії чи спалаху особливо небезпечної інфекційної хвороби. На цей період можуть змінюватися режими роботи підприємств, установ, організацій, вноситися інші необхідні зміни щодо умов їх виробничої та іншої діяльності.

У п.1 Постанови Кабінету Міністрів України №211 від 11 березня 2020 року «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (зі змінами та доповненнями), вказано, що на усій території України встановлено карантин з 12 березня 2020 року по 22 травня 2020 року.

Постановою Кабінету Міністрів України №641 від 22 липня 2020 року внесено зміни до Постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 шляхом викладення в новій редакції.

При цьому, п.1 Постанови Кабінету Міністрів України №641 від 22 липня 2020 року «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів» з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), установлено з 01 серпня 2020 року до 31 грудня 2020 року на території, зокрема, Дніпропетровської області, із урахуванням епідемічної ситуації в регіоні, карантин, продовживши на всій території України дію карантину, встановленого Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Відповідно до п. 2 постанови № 641 від 22 липня 2020 року встановлено, що у регіонах, в яких встановлено карантин, застосовуються протиепідемічні заходи, що визначаються цією постановою, а також заходи, що додатково встановлені органами державної влади та органами місцевого самоврядування в межах компетенції; заходи, запроваджені актами законодавства в процесі реалізації карантину на період, визначений Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211, продовжують діяти на період, встановлений цією Постановою.

Так, пп.2 п.11 Постанови КМУ № 641 від 22 липня 2020 року також визначено, що на території регіону (адміністративно-територіальної одиниці), на якій установлено зелений рівень епідемічної небезпеки, забороняється:здійснення регулярних та нерегулярних перевезень пасажирів автомобільним транспортом, зокрема перевезень пасажирів на міських автобусних маршрутах у режимі маршрутного таксі, в електричному (трамвай, тролейбус), залізничному транспорті, у міському, приміському, міжміському, внутрішньообласному та міжобласному сполученні, в кількості більшій, ніж кількість місць для сидіння, що передбачена технічною характеристикою транспортного засобу, визначена в реєстраційних документах на цей транспортний засіб. Абз. 2 пп.2 п.11 Постанови КМУ №641 від 22 липня 2020 року зазначає, що перевізник несе відповідальність за забезпечення водіїв засобами індивідуального захисту, зокрема респіраторами або захисними масками, та здійснює контроль за використанням засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок пасажирами під час перевезення, у тому числі виготовлених самостійно.

Із аналізу вказаних підзаконних актів та рішень органів місцевого самоврядування, прийнятих на їх виконання, встановлено, що дійсно у зв`язку з введенням в Україні карантину з метою запобігання поширенню коронавірусу СOVID-19 було прийнято обмеження, зокрема, у здійсненні регулярних пасажирських перевезень на міських маршрутах автомобільними транспортними засобами, які здійснюють суб`єкти господарювання керівники відділів, управлінь, комунальних підприємств, установ, організацій усіх форм власності.

Таким чином, склад адміністративного правопорушення, передбачений ст.44-3 КУпАП, з урахуванням банкетної норми, визначає спеціального суб`єкта суб`єкта господарювання.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.55 Господарського кодексу України, суб`єктами господарювання є: 1) господарські організації юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до Господарського кодексу України, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку; 2) громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Як на докази вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП, працівник поліції послався на протокол про адміністративне правопорушення, рапорт та відеозапис з фіксуванням обставин правопорушення.

При цьому, відповідно до наданих ОСОБА_2 довідки з місця роботи, виробничої характеристики та витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, судом встановлено, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 не здійснює господарську діяльність та не зареєстрований як фізична особа-підприємець, з 01 серпня 2013 року та по теперішній час офіційно працює водієм ПАТ «ПІВНІЧТРАНС», , зареєстрованого у встановленому законом порядку як суб`єкта господарювання юридичної особи з організаційно-правовою формою «публічне акціонерне товариство», що підтверджується відомостями з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за посиланням https://usr.minjust.gov.ua/ua/freesearch.

Таким чином, судом в ході розгляду справи встановлено, що в діях ОСОБА_2 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП, оскільки він не є суб`єктом тих дій, які викладені у протоколі і за вчинення яких наступає відповідальність, передбачена ст.44-3 КУпАП.

Окремо слід зазначити, що норма ст.44-3 КУпАП, є бланкетною, а тому серед ознак суті такого адміністративного правопорушення обов`язково повинно бути посилання на конкретну норму нормативно-правового акту, яким встановлюються відповідні правила та якої не дотрималася особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, порушивши тим самим законодавчі приписи.

Проте, в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному відносно ОСОБА_2 немає жодних відомостей про те, які конкретно підзаконні акти, рішення органів місцевого самоврядування, прийняті на виконання Постанови КМУ №641 від 22 липня 2020 року, він порушив. Посилання в протоколі на пп.2 п.11 Протоколу є загальним, оскільки вказана норма рішення не містить в собі жодних посилань як на обов`язковість перевезення пасажирів в межах кількості місць для сидіння, передбаченої технічною характеристикою транспортного засобу або визначеної в реєстраційних документах на цей транспортний засіб, так і на обов`язок їх перевірки саме водієм автомобільного транспортного засобу, що здійснює регулярні пасажирські перевезення на міських маршрутах.

Суд зауважує, що до протоколу про адміністративне правопорушення навіть не долучено жодних доказів стосовно технічних характеристик транспортного засобу, яким керував ОСОБА_2 , дозволеної в ньому кількості сидячих місць для перевезення пасажирів, передбаченої його технічною характеристикою або визначеною в реєстраційних документах. Відсутність таких доказів виключає можливість перевірки судом обставин, викладених в рапорті інспектора ПП та зафіксованих на відеозаписі, долученому до протоколу. Сам по собі рапорт працівника поліції не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративних правопорушень.

Окремої уваги заслуговує також відсутність у наданих суду доказах посилань на причину зупинки маршрутного транспортного засобу, яким керував ОСОБА_2 . Саме лише посилання на проведення працівниками поліції патрулювання (за відсутності наявності міжвідомчих актів чи рішень, які б надавали їм таке право) не визначає правомірність зупинки транспортного засобу за відсутності доказів допущення його водієм порушень ПДР України.

Досліджений судом відеозапис, долучений до протоколу про адміністративне правопорушення, а саме файли «.mov» містить дані, що відразу після зупинення транспортного засобу Рута, р/н НОМЕР_2 на зупинці міського транспорту інспектори поліції відразу направилися до салону, не спілкуючись з водієм, потім патрульні поліції почали розмову з водієм, та пояснили що в салоні маршрутного автобуса кількість пасажирів перевищує дозволену. Файли «.mov» та «7.mov» містять дані про роз`яснення інспекторами поліції водію ОСОБА_2 суті правопорушення та повідомлення про дату, час та місце розгляду справи. Однак, жоден фрагмент відеозапису не містить інформації про пояснення інспекторами поліції причини зупинки транспортного засобу, надання інформації щодо прізвищ та посадових становищ інспекторів поліції.

Відповідно до ч.1 ст.256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по-батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

В той же час, відповідно до Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 листопада 2015 року №1376 (із змінами), до протоколу про адміністративне правопорушення долучаються інші матеріали про адміністративне правопорушення (пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновок експерта, речові докази, протокол про вилучення речей і документів, рапорти посадових осіб, а також інші документи та матеріали, що містять інформацію про правопорушення).

В порушення вищевикладеного інших доказів до протоколу про адміністративне правопорушення додано не було, відсутні відомості про залучення або відсутність свідків правопорушення.

Європейський суд з прав людини притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21 липня 2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом". Крім того, у справі «Paul and Audrey Edwards v. the United Kingdom» (№ 46477/99), суд зазначив, що компетентні органи завжди повинні докладати серйозних зусиль для з`ясування обставин справи і не повинні керуватись необдуманими або необґрунтованими висновками для розслідування, або в якості підстав для прийняття рішень.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Згідно зі ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У відповідності до ч.2 ст.251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255 КУпАП.

Суд наголошує, що він не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ст.284 КУпАП, по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) застосування заходів впливу, передбачених ст.24-1 КУпАП; 3) закриття справи.

Положенням п.1 ч.1 ст.247 КУпАП визначено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, враховуючи вищезазначене, суд вважає, що в діях ОСОБА_2 відсутні ознаки, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням, передбаченим ст. 44-3 КУпАП, за вказаними вище обставинами, а тому приходить до переконання про необхідність закриття провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях останнього інкримінованого йому складу адміністративного правопорушення.

З огляду на закриття провадження у справі, судовий збір в порядку ст.40-1 КУпАП стягненню не підлягає.

Керуючись ст.ст.9, 35, 39, 44-3, 245, п.1 ч.1 ст.247, ст.ст.252, 280, 283, 284 КУпАП, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП, закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Постанова може бути оскаржена особою, щодо якої її винесено, її захисником протягом 10 днів з дня винесення постанови до Дніпровського апеляційного суду через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Суддя О.І. Євтушенко