Номер провадження: 33/813/1307/20
Номер справи місцевого суду: 511/1212/20
Головуючий у першій інстанції Панчук А. І.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.11.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого судді - Комлевої О.С.,

за участю секретаря Воронової Є.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Роздільнянського районного суду Одеської області від 09 жовтня 2020 року,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст оскаржуваної постанови суду першої інстанції.

Постановою суду першої інстанції від 09 жовтня 2020 року, ОСОБА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КупАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

На дану постанову суду, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову суду скасувати та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку зі спливом строків накладення стягнення.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на те, що судом неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права з наступних підстав.

В постанові суду зазначено, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився. Однак апелянт стверджує що про дату та час судового засідання йому не було відомо, оскільки жодних судових викликів він не отримував.

Судом першої інстанції не було отримано будь-яких медичних висновків щодо стану алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 були взяті до уваги лише пояснення співробітників поліції. Під час складення протоколу про адміністративне правопорушення свідки та поняті були відсутні. З самого протоколу неможливо встановити будь-які дані. Співробітниками поліції у судовому засіданні жодних пояснень надано не було.

Крім того, апелянт посилається на те, що сплили строки притягнення його до адміністративної відповідальності. Оскільки, протокол про адміністративне правопорушення було складено 13.07.2020 року, а постанова суду набрала чинності 20.10.2020 року, тобто після спливу тримісячного строку.

Враховуючи вищезазначене, ОСОБА_1 ставить питання щодо скасування постанови та прийняття нової постанови, якою провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити, у зв`язку зі спливом строків накладення стягнення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

У відповідності до положень ст.1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Частиною 7 ст.294 КпАП України передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За змістом ст.ст.245, 252, 280, 283 КУпАП при розгляді справи про адміністративні правопорушення забезпечується всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи, підлягають для з`ясування питання про те, чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа в його вчинені, рішення приймається на підставі доказів долучених у суді і оцінених суддею за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному дослідженню всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Визнаючи ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення за ч.1ст.130 КУпАП, суд першої інстанції дійшов висновку, що вина останнього доведена та підтверджена належними та допустимим доказами.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком.

Судом встановлено та матеріалами справи п, що 13.07.2020 року о 01:08 годині по вул. Європейській 83 в м. Роздільна Одеської області керував автомобілем OPEL ASTRA д/н НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (почервоніння очей, нестійка хода, різкий запах алкоголю з ротової порожнини). Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився в присутності двох свідків.

Таким чином ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил Дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення підтверджується зібраними по справі доказами, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ОБ № 097580 від 13.07.2020 року;

- письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 від 13.07.2020 року згідно яких ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції з явними ознаками алкогольного сп`яніння та відмовився на проходження медичного огляду в їх присутності;

- довідкою начальника Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області №49/5853 від 14.07.2020 року, згідно якої ОСОБА_1 посвідчення водія отримував;

Зазначені докази, які були повторно досліджені в ході апеляційного розгляду, узгоджуються між собою, є належними, допустимими та повністю підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Одним з основоположних принципів судочинства у справах про адміністративні правопорушення є принцип диспозитивності, відповідно до якого учасники адміністративно-юрисдикційного провадження за власним розсудом можуть розпоряджатися своїми правами: звертатися чи не звертатися зі скаргами в органи адміністративної юстиції, знайомитися чи не знайомитися з матеріалами справи, заявляти клопотання, користатися послугами перекладача, оскаржити постанови по справах про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст.23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Згідно з ч.2 ст.33 КУпАП, при накладені стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Апеляційний суд вважає, що адміністративне стягнення ОСОБА_1 було накладене судом першої інстанції з дотриманням вимог статей 23, 33 КУпАП в межах санкції ч. 1 ст.130 КУпАП.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновком суду, оскільки він відповідає обставинам справи, наявним доказам та вищевказаним нормам права.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 про дату та час судового засідання було не відомо, оскільки жодних судових викликів він не отримував спростовуються матеріалами справи, а саме заявою ОСОБА_1 про перенесення судового засідання, яке було призначено на 01.09.2020 року, на іншу дату, у зв`язку з необхідністю його захисника ознайомитися з матеріалами справи (а.с. 14), а також зворотним повідомленням про вручення поштового відправлення, з судовою повісткою, на 09.10.2020 рік, яке апелянт отримав 29.09.2020 року (а.с. 17).

Доводи апеляційної скарги з приводу того, що судом першої інстанції не було отримано будь-яких медичних висновків щодо стану алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 , були взяті до уваги лише пояснення співробітників поліції, є безпідставними і такими, що спростовуються дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, яким суд першої інстанції дав належну та об`єктивну оцінку, що також перевірено в суді апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги з приводу того, що під час складення протоколу про адміністративне правопорушення свідки та поняті були відсутні також спростовується матеріалами справи, оскільки до протоколу про адміністративне правопорушення додані письмові пояснення свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (а.с.3-4).

Диспозиція ч. 1ст. 130 КУпАП передбачає настання адміністративної відповідальності за: 1) керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння....; 2) передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів; 3) відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння...

Таким чином, відмова особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного чи іншого сп`яніння, є порушенням вимог п. 2.5 ПДР України, та всупереч доводам апелянта, утворює самостійний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Крім того, безпідставними є також і доводи апелянта про необхідність закриття провадження по справі на підставі п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з закінченням на час набрання чинності постановою суду першої інстанції строків накладання стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП. Оскільки, судом першої інстанції дана справа була розглянута та прийнято рішення про притягнення ОСОБА_1 , до адміністративної відповідальності з накладаннням відповідого стягнення в межах тримісячного строку. Таким чином, стягнення судом накладено в межах строку, передбаченого ч.2 ст. 38 КУпАП.

Отже, дії ОСОБА_1 правильно кваліфіковані за ч. 1ст. 130 КУпАП.

При складенні адміністративних матеріалів відносно ОСОБА_1 дії поліції були повністю узгоджені з вимогами Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09 листопада 2015 року №1452/735, в редакції діючій на час складання протоколу.

З урахуванням вищевказаної норми права, апеляційний суд вважає, що матеріали адміністративної справи щодо ОСОБА_1 містять достатньо фактичних даних, які свідчать про обґрунтованість висновку суду, щодо доведеності вини останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1ст.130 КУпАП, а саме, відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Інших правових доводів, які б спростовували висновки суду першої та були підставою для її скасування або зміни, апелянтом не наведено і під час апеляційного розгляду не встановлено.

При визначені виду та міри адміністративного стягнення, судом були додержані вимогист.33 КУпАПна накладено стягнення у межах санкції ч.1ст.130 КУпАП, яка є безальтернативною.

Позиція апелянта, яку він висловив в апеляційній скарзі щодо невизнання своєї вини розцінюється апеляційним судом як спосіб самозахисту та уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення.

Підстав для скасування постанови суду першої інстанції апеляційний суд не вбачає.

У відповідності до ч.8ст.294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право: залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін; скасувати постанову та закрити провадження у справі; скасувати постанову та прийняти нову постанову; змінити постанову.

Керуючись ст. ст. 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Роздільнянського районного суду Одеської області від 09 жовтня 2020 року - залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню в касаційному порядку на підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду О.С. Комлева