Справа № 305/2071/19
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.11.2020 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Феєра І.С., у відсутності особи яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Марини В.Г., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді справу про адміністративне правопорушення №33/4806/403/20 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Марини В.Г. на постанову судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 02. 01. 2020.

Цією постановою:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українець, громадянин України, уродженець м. Тячів, Закарпатської області, мешканець АДРЕСА_1 , директор приватного підприємства "Оріон-2", визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 41 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 (вісім тисяч п`ятсот) грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 384 грн. 20 коп.

Із протоколу про адміністративне правопорушення № ЗК 374/214/АВ/п/ПТ від 10. 10. 2019 та постанови судді від 02. 01. 2020 вбачається, що ОСОБА_1 будучи директором ПП «Оріон-2», вчинив адміністративне правопорушення у період з 02. 09. 2019 по 17. 09. 2019 в ПП «Оріон- 2», яке розміщене за адресою: смт. Дубове, вул. Горького, 27, Тячівського району, Закарпатської області, де допустив до виконання роботи одного найманого працівника, а саме: ОСОБА_3 , жителя АДРЕСА_2 , який працював підсобним працівником, без укладення з ним трудового договору та відповідно не повідомив територіальний орган Державної фіскальної служби за місцем обліку його як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за відповідною формою до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором в спосіб, визначений постановою Кабінету Міністрів України від 17. 06. 2015 №413, чим порушив вимоги ч. 3 ст. 24 КЗпП України та вчинив правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 41 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник адвокат Марина В.Г. посилається на те, що справа розглянута без участі ОСОБА_4 , і при цьому, суд першої інстанції не повідомив його про час та місце розгляду справи, копію оскаржуваної постанови не отримував, а про наявність постанови дізнався 13. 03. 2020 після ознайомлення захисника з матеріалами справи, у зв`язку із чим, пропустив строк на апеляційне оскарження з поважних причин.

-2-

Також адвокат Марина В.Г. просить постанову від 02. 01. 2020 щодо ОСОБА_1 скасувати, постановити нову постанову, якою провадження у справі щодо ОСОБА_1 закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 41 КУпАП. Вказує на те, що суд першої інстанції не з`ясував всіх обставин справи та прийшов до передчасного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу передбаченого ч. 3 ст. 41 КУпАП адміністративного правопорушення. Стверджує, що згідно пояснень ОСОБА_1 , ОСОБА_3 було прийнято на роботу на підставі цивільно-правового договору, укладеного між ОСОБА_3 та ПП «Оріон-2» в особі ОСОБА_1 про надання послуг та за яким ОСОБА_3 зобов`язувався надати послуги (виконати роботи), які фактично були комплексом послуг з очищення території підприємства, а підприємство зобов`язувалось в свою чергу прийняти вищевказані послуги згідно акту прийому наданих послуг та оплатити їх вартість. В договорі зазначена вартість послуг за виконану роботу, термін дії договору, а також те, що виконавець самостійно організовує процес надання послуг. Протокол про адміністративне правопорушення містить відомості про прийняття ОСОБА_3 на роботу на підставі цивільно-правової угоди, однак у ньому відсутні відомості про те, які положення закону порушено внаслідок укладення такої угоди. Так відомості не містять і матеріали справи. Також вказує на те, що згідно ч. 3 ст. 41 КУпАП, диспозиція якої передбачає відповідальність за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), тоді як у змісті оскаржуваної постанови немає жодної вказівки про те, що суд першої інстанції встановив наявність і доведеність таких дій з боку ОСОБА_1 .. Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення констатує лише факт укладення окремого цивільно-правового договору з іншою особою, однак відомостей про те, що ця особа була допущена до роботи, даний протокол не містить, тоді як встановлення часу і місця вчинення правопорушення є обов`язковим складовим протоколу, що встановлено ст. 256 КУпАП. Натомість матеріалами інспекційного відвідування встановлено період проведення перевірки, а саме з 27. 09. 2019 по 10. 10. 2019. Між тим, захисник вказує також і на сплив строків притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності на момент розгляду справи судом першої інстанції.

Будучи неодноразово належними чином повідомленими про час та місце розгляду апеляційної скарги, ОСОБА_1 та його захисник адвокат Марина В.Г. на розгляд справи щодо ОСОБА_1 не з`явилися. Останні рухом справи не цікавилися, судову кореспонденцію отримували, до суду в черговий раз не з`явилися, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляли, а тому враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, передбачені ч. 4 ст. 294 КУпАП, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії » від 07. 07. 1989 про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, а тому апеляційний суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності ОСОБА_5 та його захисника адвоката Немеша І.В., що не може розцінюватись як порушення їх прав, передбачених ст. ст. 268, 271 КУпАП.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, доводи клопотання та апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що клопотання про поновлення строку підлягає задоволенню, а апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

-3-

З оскаржуваної постанови вбачається, що ОСОБА_1 не приймав участь у розгляді справи, незважаючи на його належне сповіщення про час і місце розгляду справи. Разом з тим, із наявного в матеріалах справи супровідного листа вбачається, що копія оскаржуваної постанови направлена ОСОБА_1 02. 01. 2020, при цьому, в матеріалах справи відсутні дані про отримання ОСОБА_1 копії оскаржуваного судового рішення.

Зазначені обставини, на переконання апеляційного суду, перешкодили своєчасно подати апеляційну скаргу на постанову, а тому, з метою недопущення порушення права ОСОБА_1 на доступ до правосуддя та захист, причини пропуску строку на апеляційне оскарження судового рішення, визнаються поважними, у зв`язку із чим, клопотання захисника Марини В.Г. про поновлення строку визнається обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, а строк поновленню.

Згідно зі ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення № ЗК 374/214/АВ/п/ПТ від 10. 10. 2019 та постанови судді від 02. 01. 2020 ОСОБА_1 , будучи директором ПП «Оріон-2», вчинив адміністративне правопорушення у період з 02. 09. 2019 по 17. 09. 2019 в ПП «Оріон- 2», яке розміщене за адресою: смт. Дубове, вул. Горького, 27, Тячівського району, Закарпатської області, де допустив до виконання роботи одного найманого працівника, а саме: ОСОБА_3 , жителя АДРЕСА_2 , який працював підсобним працівником, без укладення з ним трудового договору та відповідно не повідомив територіальний орган Державної фіскальної служби за місцем обліку його як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за відповідною формою до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором в спосіб, визначений постановою Кабінету Міністрів України №413 від 17. 06. 2015, чим порушив вимоги ч. 3 ст. 24 КЗпП України та вчинив правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 41 КУпАП.

Згідно положень ч. 3 ст. 41 КУпАП особа підлягає адміністративній відповідальності за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту).

Відповідно до положень ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до ст. 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення

-4-

формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Положеннями ст. 626 ЦК України визначено загальне поняття цивільно-правового договору.

Відповідно, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Виконавець робіт, на відміну від найманого працівника, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку. Наказ (розпорядження) про прийом на роботу не видається.

Сторони цивільно-правової угоди укладають договір в письмовій формі згідно з вимогами ст. 208 ЦК України. Такі угоди застосовуються для виконання конкретної роботи, що спрямована на одержання результатів праці, і в разі досягнення зазначеної мети вважаються виконаними і дія їх припиняється.

Трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання, трудова діяльність не припиняється.

Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

Вина ОСОБА_1 підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення № ЗК 374/214/АВ/п/ПТ від 10. 10. 2019; актом (інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної (фізичної особи), яка використовує найману працю №ЗК 374/214/АВ від 10. 10. 2019; приписом про усунення виявлених порушень №ЗК374/214/АВ/П від 10. 10. 2019; цивільно-правовим договором №3 від 01. 09. 2019 та наказом директора ПП «Оріон-2» ОСОБА_1 від 02. 09. 2019; письмовими поясненнями ОСОБА_1 та іншими матеріалами справи.

Суд першої інстанції, аналізуючи зміст укладеного договору між ПП «Оріон-2» та ОСОБА_3 , законно та обґрунтовано прийшов до висновку, що фактично в даному випадку між працівником ОСОБА_3 та ПП «Оріон-2» виникли трудові, а не цивільно-правові відносини, які не були оформлені шляхом укладення трудових договорів, в зв`язку із чим в діях ОСОБА_1 наявні ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 41 КУпАП, а саме: фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту).

Як зазначає суд першої інстанції і з цим погоджується і суд апеляційної інстанції, зазначений договір від 01. 09. 2019 має всі ознаки трудових відносин з огляду на наступне: пунктом 1.2 зазначеного договору передбачено, що Виконавець підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку і під контролем головного механіка організовує процес надання послуг. Вартість послуг складає 4173 гривні. Згідно листа Міністерства праці та соціальної політики від 16. 05. 2011 за № 151/06/ 186-11 метою цивільно - правового договору є отримання певного матеріального результату. За цивільно-правовим договором оплачується не процес праці, а його результат. Проте із укладеного цивільно-правового договору №3 від 01. 09. 2019 з ОСОБА_3 вбачається, що даний працівник перебуває на посаді підсобного працівника та якому відповідно до наказу №21 від 02. 09. 2019 оплачуються кошти за процес праці, а не за певний результат. Відносно зазначеного вище працівника відомості на виплату готівки, що згідно ч. 2 ст. 30 Закону України «Про оплату праці» є обов`язком роботодавця стосовно найманих працівників.

-5-

Згідно наказу №21 від 02. 09. 2019, ОСОБА_3 приступив до роботи на посаді підсобного працівника, з ним проведено інструктаж по техніці безпеки та з цього дня йому нараховується заробітна плата. З вищевикладеного вбачається, що ведення відомостей на виплату оплати праці прийнятому працівнику пропорційно до відпрацьованого робочого часу та проведення інструктажу по техніці безпеки однозначно вказують на врегулювання між сторонами самого процесу праці, а не результату.

Не містяться у них і відомості щодо того, який саме конкретний результат роботи повинні передати виконавці замовникові, не визначено переліку завдань роботи, її видів, кількісних і якісних характеристик.

Отже вищевказане спростовує доводи апеляційної скарги захисника про те, що працівник ОСОБА_3 був допущений до виконання робіт на підставі цивільно-правових угод та підтверджують те, що фактично мали місце трудові відносини, які оформлені у встановленому законом порядку не були.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови суду, апеляційним переглядом не встановлено, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги не убачається.

Висновок суду про доведеність винності ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 41 КУпАП відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується розглянутими в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим. При призначенні адміністративного стягнення, суд дотримався вимог ст. ст. 33, 245, 280 КУпАП.

Доводи захисника в апеляційній скарзі про те, що подія правопорушення мала місце у період з 02. 09. 2019 по 17. 09. 2019 і на час розгляду справи в суді першої інстанції, передбачений ч. 2 ст. 38 КУпАП трьохмісячний строк накладення адміністративного стягнення, закінчився, апеляційний суд відхиляє з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 38 КУпАП, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частинах третій і четвертій цієї статті.

Дане правопорушення є триваючим, оскільки порушення допускались протягом періоду часу з 02. 09. 2019 по 17. 09. 2019, днем його виявлення є 10. 10. 2019 день складення акту №ЗК/374/214/АВ за результатами інспекційного відвідування юридичної особи, яка використовує найману працю ПП «Оріон-2», а отже тримісячний строк, протягом якого може бути накладено адміністративне стягнення, на час розгляду справи судом першої інстанції не закінчився і будь-яких порушень ст. 38 КУпАП з цього приводу апеляційним судом не встановлено.

Інші доводи апеляційної скарги захисника в ході апеляційного розгляду свого підтвердження не знайшли та є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення у зв`язку з наявністю достатніх та належних доказів, які в своїй сукупності підтвердили обставини вчиненого адміністративного правопорушення і не перешкоджають апеляційному суду прийняти рішення на підставі наявних матеріалів справи.

На які-небудь інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені.

-6-

Тому, на переконання апеляційного суду, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни, а подана захисником адвокатом Мариною В.Г. апеляційна скарга без задоволення.

При прийнятті рішення враховуються положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що суд, за відсутності обґрунтованих клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати будь-яких свідків, тощо; те, що стороною захисту не було надано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та могли б слугувати підставами для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу, у тому числі про витребування доказів чи виклику свідків, не заявлялось.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

клопотання захисника адвоката Марини В.Г. про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити та поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 02.01.2020.

Апеляційну скаргу, подану захисником - адвокатом Мариною В.Г. в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 02. 01. 2020 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 41КУпАП без змін.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя: