Справа № 163/2145/20
Провадження № 3/163/1693/20
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2020 року місто Любомль

Суддя Любомльського районного суду Волинської області Чишій С.С.

з участю секретаря Костюк Р.М.,

представника Волинської митниці Держмитслужби Кондратюка І.П.,

захисника Кирилюк-Гуж Д.С.,

розглянувши в приміщенні суду направлені Волинською митницею Держмитслужби матеріали справи за протоколом № 0603/20500/20 про притягнення до відповідальності за ч.6 ст.470 МК України

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, що проживає по АДРЕСА_1 , непрацюючого, РНОКПП НОМЕР_1 ,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 , який 31 грудня 2016 року в режимі транзиту увіз в Україну через митний пост "Ягодин" Волинської митниці ДФС автомобіль "Деу", польський номерний знак НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , перевищив встановлений ст.95 МК України строк транзитного доставлення цього транспортного засобу особистого користування більше ніж на 30 діб, що виявлено 09 липня 2020 року на митному посту "Ягодин" Волинської митниці Держмитслужби, чим вчинив правопорушення, передбачене за ч.6 ст.470 МК України.

На розгляд справи порушник не з`явився.

Його захисник Кирилюк-Гуж Д.С. не заперечила проти проведення засідання без участі підзахисного та висловила свою правову позицію про наявність підстави для звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності.

Представник Волинської митниці під час розгляду протоколу заявив, що вважає доведеною винуватість ОСОБА_1 у вчиненні порушення митних правил, просив накласти стягнення в межах санкції ч.6 ст.470 МК України у вигляді штрафу.

Винуватість ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч.6 ст.470 МК України правопорушення повністю стверджена матеріалами справи: протоколом про порушення митних правил, витягами з модуля "Диспетчер зони митного контролю та Пасажирського пункту пропуску" АСМО "Інспектор" та ЄАІС Держмитслужби, письмовими поясненнями порушника, службовою запискою.

Згідно із ст.91 МК України транзит це митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома митними органами України або в межах зони діяльності одного митного органу без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

Пунктом 1 ч.1 ст.95 МК України встановлено, що для автомобільного транспорту встановлюються такі строки транзитних перевезень … 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці - 5 діб).

Частина 2 ст.95 визначає, що до строків, зазначених у частині першій цієї статті, не включається: 1) час дії обставин, зазначених у статті 192 цього Кодексу; 2) час зберігання товарів під митним контролем (за умови інформування митного органу, який контролює їх переміщення); 3) час, необхідний для здійснення інших операцій з товарами, у випадках, передбачених цим розділом (за умови інформування митного органу, який контролює переміщення цих товарів).

Згідно із ч.1 ст.192 МК України якщо під час перевезення товарів транспортний засіб внаслідок аварії або дії обставин непереборної сили не зміг прибути до митного органу призначення, допускається вивантаження товарів в іншому місці. При цьому перевізник зобов`язаний: 1) вжити всіх необхідних заходів для забезпечення збереження товарів та недопущення будь-якого їх використання; 2) терміново повідомити найближчий митний орган про обставини події, місцезнаходження товарів і транспортного засобу.

Відповідно до ч.1 ст.460 МК України вчинення порушень митних правил, передбачених частиною третьою статті 469, статтею 470, частиною третьою статті 478, статтею 481 цього Кодексу, внаслідок аварії, дії обставин непереборної сили або протиправних дій третіх осіб, що підтверджується відповідними документами, … не тягне за собою адміністративної відповідальності, передбаченої цим Кодексом.

Визначення аварії наведених в цій статті понять надано в п.2 розділу Порядку виконання митних формальностей відповідно до заявленого митного режиму, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31 травня 2012 року № 657:

аварія - небезпечна подія техногенного характеру, у зв`язку з якою товари, транспортні засоби, що перебувають під митним контролем, були пошкоджені (зіпсовані, знищені, втрачені тощо) або потребували певного часу для відновлення можливості їх переміщення з метою забезпечення виконання вимог законодавства України з питань державної митної справи;

документальне підтвердження - надання митному органу відповідних документів, що підтверджують факт аварії чи дії обставин непереборної сили;

обставини непереборної сили - надзвичайні та невідворотні події, що виникли незалежно від волі особи, зокрема стихійне лихо (землетрус, пожежа, повінь, зсув тощо), сезонне природне явище (замерзання моря, проток, портів, ожеледиця тощо), введення воєнного чи надзвичайного стану, страйк, громадянські безпорядки, злочинні дії третіх осіб, прийняття рішень законодавчого або нормативно-правового характеру, обов`язкових для особи, закриття шляхів, проток, каналів, перевалів та інші надзвичайні та невідворотні за таких умов події;

факт аварії чи дії обставин непереборної сили - часткове чи повне пошкодження (зіпсуття, знищення, втрата тощо) товарів чи транспортних засобів, що перебувають під митним контролем, або позбавлення можливості виконання відповідною особою передбачених законодавством України з питань державної митної справи або встановлених відповідним митним органом України вимог щодо вчинення відповідних дій з товарами, транспортними засобами, що перебувають під митним контролем.

В письмових поясненнях причиною невиконання зобов`язання про транзит ОСОБА_1 назвав поломку транспортного засобу і його продаж через тяжке матеріальне становище, однак жодними доказами це не підтвердив, як і факту, що він з приводу такої поломки чи порушення строку транзиту звертався в митні органи відповідно до положень ст.192 МК України.

Отже, обставин, що перешкоджали б йому відповідно до закону виконати зобов`язання про транзит, порушник не навів.

Наведене свідчить про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч.6 ст.470 МК України правопорушення.

Щодо застосування в даній справі положень Закону України від 08 листопада 2018 року № 2612-VIII в редакції Закону України від 16 травня 2019 року № 2725-VIII вбачаються підстави для такого висновку.

Закон № 2612-VIII опублікований в газеті "Голос України" 24 листопада 2018 року і набрав чинності з наступного дня. При цьому зміни до ст.470 МК України вступали в дію через 180 днів з дня, наступного за днем опублікування.

Законом № 2725-VIII строк набрання чинності таких змін збільшено до 270 днів, тому редакція ч.6 ст.470 МК України є чинною з 22 серпня 2019 року.

Строк доставлення ввезеного транспортного засобу збіг 10 січня 2017 року. З 11 січня 2017 року почалась бездіяльність ОСОБА_1 щодо виконання обов`язку доставлення автомобіля в митницю виїзду, яка тим самим утворює триваюче правопорушення.

Моментом закінчення триваючого правопорушення є його припинення винною особою або виявлення компетентним органом.

На момент свого початку протиправна бездіяльність ОСОБА_1 строком понад 10 діб тягнула відповідальність за редакцією ч.3 ст.470 МК України, яка передбачала стягнення у вигляді штрафу в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Незважаючи на прийняття і набрання чинності законом, який диференціював порушення транзитного доставлення транспортних засобів і посилював відповідальність в залежності від строку недоставлення, порушник до часу складення протоколу 09 липня 2020 року своє зобов`язання не виконав і продовжив протиправну бездіяльність.

Отже, вчинене ОСОБА_1 триваюче правопорушення, яке виявлене на час дії нового закону, слід кваліфікувати за ч.6 ст.470 МК України.

Щодо відповідальності ОСОБА_1 вбачаються підстави для такого висновку.

Він вперше притягується до відповідальності за порушення митних правил і щиро кається у вчиненому, про що свідчать визнавальні показання під час складання протоколу.

Він є особою з інвалідністю 1 групи, розмір одержуваної ним щомісячної державної соціальної допомоги станом на липень 2020 року становила 1712 гривень. ОСОБА_1 входить до складу сім`ї, в якій його батько та сестра є також особами з інвалідністю 1 групи. ОСОБА_1 потребує постійного вартісного лікування, а на даний час трансплантації нирки.

Наведене свідчить про збіг тяжких сімейних і матеріальних обставин в порушника.

Статтею 23 КУпАП встановлено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.

Відповідно до ст.ст.33-35 КУпАП при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини при вирішенні питання про стягнення необхідно враховувати співрозмірність шкоди, завданої державним та суспільним інтересам, і шкоди, завданої особі. Суд повинен проаналізувати, чи дотримано органами влади розумний баланс між заходами, вжитими для забезпечення загальних інтересів суспільства, та потребою захищати право особи на мирне володіння своїм майном, тобто, чи не стали вжиті заходи особистим та надмірним тягарем для заявника. Крім того, Суд звертає увагу, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Питання про те, чи буде досягнута справедлива рівновага між вимогами загального інтересу і захисту фундаментальних прав особи, має значення лише при умові, що таке втручання відповідає вимогам закону і не є безпідставним.

Аналіз доказів і встановлених фактичних обставин справи (причини вчиненого правопорушення; сукупність пом`якшуючих відповідальність обставин та відомості про особу порушника) свідчать про те, що від дій ОСОБА_1 тяжкі шкідливі для держави наслідки не настали.

З огляду на зазначені обставини та практику Європейського Суду з прав людини вбачаються підстави для висновку, що накладення стягнення у вигляді штрафу в розмірі 170 000 або конфіскації транспортного засобу, що передбачено санкцією ч.6 ст.481 МК України як адміністративне стягнення, в даному випадку буде порушенням положень ст.1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки буде непропорційним, не відповідатиме характеру вчиненого правопорушення, особі правопорушниці і буде очевидно неспіврозмірним практичній ролі "правопорушення та відповідальності".

Отже, вчинені ОСОБА_1 дії є малозначними, а накладення на нього стягнення не відповідатиме суспільній шкідливості вчиненого.

Згідно зі ст.22 КУпАП при малозначності вчиненого правопорушення орган, уповноважений розглядати справу, може звільнити правопорушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Таким чином, встановлено підстави для звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності.

На підставі положень п.5 ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір стягненню не підлягає.

Керуючись ст.ст.522, 527, 528 МК України,

п о с т а н о в и в :

ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.6 ст.481 МК України, звільнити на підставі ст.22 КУпАП за малозначністю і обмежитись усним зауваженням.

Провадження в справі закрити.

Постанова протягом десяти днів з дня її винесення може бути оскаржена в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду через Любомльський районний суд.

Суддя Любомльського районного суду

Волинської області С.С.Чишій