КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17вересня 2020 року м. Київ

Суддя Київського апеляційного суду - Сілкова І.М., за участю ОСОБА_1 та його захисника Баховського М.М., розглянувши апеляційну скаргу захисника Баховського М.М. на постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від 26 серпня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП, -

В С Т А Н О В И Л А:

Цією постановою ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Згідно постанови, 06.07.2020 року, о 01 год. 43 хв., в м. Києві по вул. Януша Корчака, 67 ОСОБА_1 керував автомобілем «БМВ» д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: нестійка хода, характерний запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, який від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.

На дану постанову захисник Баховський М.М., діючи в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від 26.08.2020 року, а провадження в справі стосовно ОСОБА_1 закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що під час розгляду даної справи суд першої інстанції не повно і не об`єктивно з`ясував усі обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, не дав належної оцінки наявним у справі доказам, що призвело до прийняття незаконного та необґрунтованого судового рішення, висновки якого не відповідають фактичним обставинам.

При цьому вказує, що в матеріалах справи відсутні беззаперечні, належні та допустимі докази вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, оскільки останній не керував автомобілем і поліція не зупиняла його під час керування транспортним засобом. Тобто, коли під`їхали працівники поліції, ОСОБА_1 не мав статусу водія, в розумінні положень п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 року, а тому вимога поліцейського пройти огляд на стан сп`яніння була незаконно висунута ОСОБА_1 , який не був водієм, а тому не міг бути суб`єктом даного адміністративного правопорушення.

На переконання апелянта, працівниками поліції не було дотримано встановленої процедури проведення огляду водія на стан алкогольного сп`яніння, передбаченої ст. 266 КУпАП та Інструкцією «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», оскільки на відеозаписі, на який послався суд першої інстанції, як на доказ винуватості ОСОБА_1 , об`єктивно не зафіксовано факт відмови останнього від проходження огляду на стан сп`яніння, оскільки пройти такий огляд було запропоновано іншій особі, стосовно якої протокол не складався, а наявні у справі письмові пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не можна вважати належним доказом, оскільки ці пояснення виконані на заздалегідь заготовлених бланках і не містять власних, вільних пояснень свідків, що викликає сумнів у їх достовірності.

Апелянт також зазначає, що поліцейські не роз`яснили ОСОБА_1 його права, передбачені ст. 268 КУпАП, чим порушили його право на захист, в матеріалах справи відсутнє направлення водія до медичного закладу для проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, посвідчення водія у ОСОБА_1 не вилучалось і останній не був відсторонений від керування транспортним засобом, що в сукупності з іншими даними свідчить про невідповідність дій поліцейського з процедурою оформлення матеріалів за ст. 130 КУпАП.

Вислухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника Баховського М.М. на підтримку доводів поданої апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 та доводи викладені в апеляційній скарзі його захисника, апеляційний суд вважає, що підстави для її задоволення відсутні, виходячи з наступного.

Так, перевіркою матеріалів справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 встановлено, що суд першої інстанції розглянув справу у відповідності з вимогами ст.ст. 245, 252, 280 КУпАП та прийняв рішення, зміст якого відповідає вимогам ст. 283 КУпАП.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 заперечував свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення та пояснив, що 06.07.2020 року він не керував транспортним засобом «БМВ» д.н.з. НОМЕР_1 , який вже тривалий час стояв припаркований на узбіччі, оскільки потребував ремонту. При цьому зазначив, що проживає неподалік від місця розташування автомобіля і 06.07.2020 року він зі своїм товаришем намагалися його відремонтувати.

Також пояснив, що у своїх поясненнях в протоколі про адміністративне правопорушення він вказував, що їхав у транспортному засобі в якості пасажира, а автомобілем керував його товариш.

Переглядаючи оскаржувану постанову в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно з`ясував усі обставини даної справи, а зміст оскаржуваної постанови відповідає вимогам, встановленим ст.ст. 283, 284 КУпАП, в якій наведено докази, на яких ґрунтується висновок суду про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, і цим доказам дана належна правова оцінка.

Отже, вирішуючи питання щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції, на підставі аналізу перевірених в судовому засіданні доказів у їх сукупності, зокрема: протоколу про адміністративне правопорушення від 06.07.2020 року серії ДПР18 №106108 (а.с. 1), в якому зазначено, що водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння (нестійка хода, характерний запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук), при цьому пройти огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ; письмових пояснень цих свідків, які засвідчили відмову водія ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Драгер» або у лікаря-нарколога (а.с. 2), а також даних відеозапису з нагрудної камери (відеореєстратора) працівника поліції (а.с. 4), дійшов обґрунтованого висновку про порушення водієм ОСОБА_1 п.2.5 ПДР України, з чим також погоджується і суд апеляційної інстанції.

Незважаючи на заперечення ОСОБА_1 , який під час апеляційного розгляду справи стверджував, що не керував транспортним засобом, а тому у поліцейських не було законних підстав для проведення його огляду на стан сп`яніння, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП повністю підтверджується сукупністю наявних в матеріалах справи доказів, які об`єктивно узгоджуються між собою і з достатньою повнотою підтверджують факт порушення останнім вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України та спростовують доводи апеляційної скарги його захисника про відсутність події даного адміністративного правопорушення.

Як вбачається з наявного у справі відеозапису з нагрудної камери працівника поліції (а.с. 4), поліцейський в присутності свідків пропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння як за допомогою приладу «Драгер», так і в закладі охорони здоров`я, однак останній від проходження огляду відмовився, що спростовує доводи захисника про порушення поліцейськими порядку проведення огляду водія на стан алкогольного сп`яніння, передбаченого ст. 266 КУпАП та Інструкцією «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції».

Крім того, згідно даних відеозапису, перебуваючи на місці події разом з поліцейськими та свідками, ОСОБА_1 не заперечував факт керування належним йому автомобілем та у своїх поясненнях в протоколі про адміністративне правопорушення зазначив, що їхав у транспортному засобі, проте не згоден, що перебував в стані алкогольного сп`яніння.

Апеляційні посилання захисника на відсутність в матеріалах справи направлення водія до медичного закладу для проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, а також на ту обставину, що посвідчення водія у ОСОБА_1 не вилучалось і останній не був відсторонений від керування транспортним засобом, що, на думку апелянта, свідчить про невідповідність дій поліцейського з процедурою оформлення матеріалів за ст. 130 КУпАП, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими, оскільки ОСОБА_1 відмовився проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Драгер» та у лікаря-нарколога, а тому останній не направлявся до медичного закладу для проходження такого огляду. Згідно даних протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №106108 від 06.07.2020 року складеному стосовно ОСОБА_1 , його особа була встановлена поліцейським на підставі паспорту, оскільки останній не мав при собі посвідчення водія.

Доводи апеляційної скарги про те, що працівники поліції не роз`яснили ОСОБА_1 його права, передбачені ст. 268 КУпАП, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки як вбачається з протоколу про адміністративні правопорушення (а.с. 1), ОСОБА_1 роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП та повідомлено про розгляд даної справи Дарницьким районним судом м. Києва, про що останній засвідчив своїм підписом у відповідній графі цього протоколу.

За викладеним, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що у справі зібрано достатньо доказів на підтвердження факту порушення водієм ОСОБА_1 пункту 2.5 Правил дорожнього руху України та наявності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, що відповідає встановленим фактичним обставинам справи, а тому постанова судді Шевченківського районного суду м. Києва від 26.08.2020 року стосовно ОСОБА_1 є законною та обґрунтованою і підстави для її скасування та закриття провадження в справі за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, про що ставиться питання в апеляційній скарзі його захисника, відсутні.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника Баховського М.М., подану в інтересах ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від 26 серпня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності ч.1 ст. 130 КУпАП - без зміни.

Постанова апеляційного суду є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду І.М. Сілкова

Провадження: №33/824/3832/2020; Категорія: ч.1 ст. 130 КУпАП

Справа: №761/23688/20

Головуючий у І інстанції: Рибак М.А.

Головуючий в апеляційній інстанції: Сілкова І.М.