КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/824/4335/2020
Головуючий в суді першої інстанції: Мицик Ю.С.
Доповідач: Трясун Ю.Р.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2020 року місто Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Трясун Ю.Р., розглянувши спільну апеляційну скаргу ОСОБА_1 та його захисника Шимка Андрія Олександровича на постанову судді Дарницького районного суду міста Києва від 21 вересня 2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП,-

за участю захисника Шимка А.О.

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Дарницького районного суду міста Києва від 21 вересня 2020 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Відповідно до постанови, ОСОБА_1 13 липня 2020 року о 12 год. 00 хв. в м. Києві по вул. Урлівська, 40 керуючи автомобілем «SubaruLegacy» з державним номерним знаком НОМЕР_1 не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «SkodaFabia» з державним номерним знаком НОМЕР_2 , що призвелодо пошкодження транспортних засобів, чим порушив п. 13.1 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР України), за що передбачена відповідальність ст. 124 КУпАП.

Крім того ОСОБА_1 на момент вказаної дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку водій пройшов із застосуванням приладу «Драгер» в присутності двох свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , результат огляду позитивний 3.19 проміле. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.9 а ПДР України, за що передбачена відповідальність ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 та захисник Шимко А.О. просять скасувати постанову Дарницького районного суду міста Києва від 21 вересня 2020 року, провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В доводах апеляційної скарги апелянти вказують, що не погоджуються із постановою суду першої інстанції та вважають, що справа була розглянута з грубим порушенням основних засад судочинства, а постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апелянти зазначають, що всупереч вимог ст. 268 КУпАП суд розглянув справу про адміністративне правопорушення без участі захисника та без участі ОСОБА_1 .

Звертають увагу на те, що захисник скеровував до суду клопотання про відкладення розгляду справи, який було призначено на 21 вересня 2020 року, оскільки він як представник, був зайнятий у іншому судовому засіданні, однак таке клопотання було проігнороване судом першої інстанції. Розглянувши справу без участі захисника, на думку апеллянтів, суд обмежив право особи, що притягається до адміністративної відповідальності на доступ до правосуддя, що є грубим порушенням пункту 1 підпункту «с» пункту 3 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

В апеляційній скарзі також звертається увага на те, що протоколом про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 інкриміноване адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 130 КУпАП, в той час, як суд першої інстанції, вийшовши за межі висунутого обвинувачення, притягнув його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апелянти вказують, що у протоколі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 та в оскаржуваній постанові кваліфікація його дій як за ч. 3 ст. 130 КУпАП, так і за ч. 1 ст. 130 КУпАП та викладена суть вчиненого правопорушення не відповідає диспозиції наведеній нормі КУпАП за станом на тепер, яка розміщена на офіційному веб-сайті Верховної Ради України та в тексті КУпАП.

Апелянти підсумовують, що постанова суду, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення, є незаконною та підлягає скасуванню.

Переглянувши справу за апеляційною скаргою, заслухавши пояснення захисника Шимка А.О., який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до постанови суду, ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчиненні двох адміністративних правопорушень, а саме за порушення ПДР України, що спричинило пошкодження транспортних засобів та за керування автомобілем в стані алкогольного сп`яніння. Його дії кваліфіковані за ст. 124 та ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

За доводами апеляційної скарги апелянтами не оскаржується доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та правильність кваліфікації його дій.

В той же час, апелянтами ставиться питання про перевірку законності постанови суду лише в частині,що стосується визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх доказів в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

На думку апеляційного суду, суддя першої інстанції, розглядаючи справу про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, в повній мірі дотримався вимог закону.

Оскаржуючи постанову суду першої інстанції апелянти зазначають, що суд всупереч вимог ст. 268 КУпАП розглянув справу без участі ОСОБА_1 та його захисника.

Апеляційний суд вважає зазначені доводи необґрунтованими та зазначає, що та обставина, що справу було розглянуто за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також його захисника не може бути визнана безумовною підставою для скасування оскаржуваної постанови з огляду на наступне.

У рішенні від 26 квітня 2007 року у справі «Пономарьов проти України» Європейський суд наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Як вбачається із матеріалів справи, суд першої інстанції після надходження справи до суду неодноразово призначав дату судового засідання, однак ОСОБА_1 на жодне судове засідання не з`явився. При цьому судове засідання, яке було призначене на 19 серпня 2020 року було відкладено за клопотанням ОСОБА_1 , 03 вересня 2020 року засідання було відкладено за клопотанням захисника Шимко А.О. В подальшому, у судовому засіданні, яке було призначене на 07 вересня 2020 року захисник Шимко А.О. заявив відвід судді Мицик Ю.С. Як вбачається із матеріалів справи 16 вересня 2020 року суддя Щаста Т.В. розглянула заяву про відвід та залишила її без задоволення. При цьому у судове засідання, яке було призначене на 21 вересня 2020 року, а ні захисник, а ні ОСОБА_1 , які були належним чином повідомлені - не з`явились, захисник направив клопотання про відкладення розгляду справи.

Так апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції, що задоволення клопотання захисника Шимка А.О. про відкладення розгляду справи призвело б до безпідставного її затягування та порушення вимог статей 38, 277 КУпАП.

Відтак, судом першої інстанції в повному обсязі вживались заходи для забезпечення прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, однак ОСОБА_1 правом бути присутнім під час розгляду справи не скористався, тому суд вірно на підставі ст. 268 КУпАП розглянув справу за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та його захисника.

Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції вийшовза межі висунутогообвинувачення апеляційний суд вважає необґрунтованими з огляду на таке.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, згідно з якою з огляду на каральну мету зокрема стягнення у виді штрафу, передбаченого санкцією ст. 130 КУпАП, провадження у справах про адміністративне правопорушення є кримінальним для цілей застосування Конвенції (рішення у справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року, рішення у справі «Лучанінова проти України» від 09 червня 2011 року).

Апеляційний суд зазначає, що відповідно до загальних принципів судочинства, суд розглядає як кримінальну так і справу про адміністративну відповідальність лише в межах висунутого особі обвинувачення.

В той же час, відповідно ч. 3 ст. 337 КПК України, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Як вбачається із наявного в матеріалах справи протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 122905 від 13 липня 2020 року, ОСОБА_1 інкриміновано порушення п. 2.9 а ПДР України, за що відповідальність передбачена ч. 3 ст. 130 КУпАП.

В той же час, суд першої інстанції зазначивши про недоведеність кваліфікації дій ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 130 КУпАП та про наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП не вийшов за межі висунутого обвинувачення та не погіршив становище особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

З огляду на це, рішення суду про зміну кваліфікації з частини 3 на частину 1 є законним.

Не ґрунтуються на вимогах закону доводи апеляційної скарги захисника про те, що редакція ст. 130 КУпАП, яка міститься на офіційному веб-сайті Верховної Ради в редакції що діяла на момент ухвалення оскаржуваної постанови та на момент подачі апеляційної скарги, не передбачає відповідальності за дії, які інкриміновані ОСОБА_1 .

Апеляційний суд зазначає, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року, який набрав законної сили 01 липня 2020 року, була скасована адміністративна відповідальність за керування транспортними засобами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції з одночасним запровадженням кримінальної відповідальності за такі дії.

В той же час, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень" № 720-IX від 17 червня 2020 року, який набрав законної сили 03 липня 2020 року, були скасовані внесні Законом № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року зміни до ст. 130 КУпАП.

Вказані закони розміщені на офіційному веб-сайті Верховної Ради України, та є чинними, відтак рішення суду про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП є законним та обґрунтованим.

Досліджені під час розгляду в справі про адміністративне правопорушення докази повністю узгоджуються між собою та є такими, що не викликають сумніву.

Відповідно до п. 2.9 а ПДР України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Підсумовуючи викладене апеляційний суд вважає, що сукупність доказів, досліджених судом давали законні підстави дійти висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справі про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Апеляційний суд вважає, що суд цих вимог закону дотримався в повній мірі та ухвалив рішення, яке є вмотивованим, та викладені в ньому висновки відповідають фактичним обставинам справи, відтак підстав для скасування оскаржуваної постанови немає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд,-

П ОС Т АН О ВИ В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та його захисника Шимка А.О. залишити без задоволення.

Постанову судді Дарницького районного суду міста Києва від 21 вересня 2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.Р.Трясун