ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 534/450/20 Номер провадження 33/814/407/20Головуючий у 1-й інстанції Солоха О. В. Доповідач ап. інст. Рябішин А. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2020 року м. Полтава

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду Рябішин А.О., з секретарем Жура Н.О., з участю прокурора Сухового В.В., особи яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Комсомольського міського суду Полтавської області від 14 квітня 2020 року щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Григоро-Бригадирівка , Кобеляцького району , Полтавської області , громадянки України , працюючої вчителем-логопедом в інклюзивно-ресурсному центрі виконкому Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області , заміжньої , маючої на утриманні малолітню дитину , мешканки АДРЕСА_1

про притягнення до адміністративної відповідальності за ст.ст.172-7 ч.1 , 172-7 ч.2 КУпАП,-

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

Постановою судді Комсомольського міського суду Полтавської області від 14 квітня 2020 року ОСОБА_1 визнано винуватою у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172-7, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, та накладено на неї адміністративне стягнення:

-за ч. 1 ст. 172-7 КУпАП у виді штрафу в розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень;

-за ч. 2 ст. 172-7 КУпАП у виді штрафу в розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3 400 гривень.

У порядку ч. 2 ст. 36 КУпАП остаточно визначено стягнення у виді штрафу в розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400 гривень.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 420,4 грн. судового збору.

Згідно з постановою судді місцевого суду, ОСОБА_1 , на підставі постанови ЦВК від 04.07.2019 № 1472, займаючи посаду секретаря окружної виборчої комісії № 150 з позачергових виборів народних депутатів України, будучи суб`єктом відповідальності за вчинення корупційних та пов`язаних з корупцією правопорушень, відповідно до п.п. «а» п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», не повідомила про наявність реального конфлікту інтересів, передбачених п.п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 35 Закону України «Про запобігання корупції», вчинила дії та прийняла рішення в умовах реального конфлікту інтересів, а саме 29.07.2019 на засіданні окружної виборчої комісії з виборів народних депутатів України одномандатного виборчого округу № 150 розглянула та проголосував «за» призначення собі максимально можливого розміру одноразової грошової винагороди, що становить 4 173 грн., чим умисно вчинила адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, передбачені ч. 1 ст.172-7, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи , яка її подала

Не погоджуючись з рішенням судді, до апеляційного суду з апеляційною скаргою звернулась ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі просить постанову судді відносно неї скасувати та закрити провадження у справі у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

На підтримку таких вимог зазначає, що судом першої інстанції було неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права. Судом було неповно з`ясовано обставини по справі, не встановлено , чи дійсно в неї був обов`язок вчиняти дії передбачені ст.ст.

28, 35 ЗУ «Про запобігання корупції».

Не заперечує всіх обставин щодо проведення засідання виборчої комісії , факту голосування та результатів , неповідомлення про прийняте рішення.

Проте вважає , що приймаючи участь у засіданні окружної виборчої комісії № 150 та підписуючи відповідний протокол , діяла у цілковитій відповідності до вимог чинного законодавства.

Позиція учасників судового провадження в судовому засіданні

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою апеляційну скаргу підтримала та просила задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні покладався на розсуд суду.

Мотиви суду

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 на підтримку поданої апеляційної скарги, прокурора , вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, давши їм аналіз та оцінку, перевіривши доводи апеляційної скарги, приходжу до такого висновку.

Згідно положень ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до положень статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з вимогами ст.252 КУпАП орган, посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і обєктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Виходячи з вимог ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Проте суддя вказаних приписів закону не дотримався , що призвело до постановлення помилкового судового рішення.

Автором апеляції не оспорюються всі фактичні обставини по справі і зокрема обставини щодо голосування , затвердження протоколу засідання окружної виборчої комісії , а тому вказані обставини не аналізуються і апеляційним судом.

У контексті доводів апеляційної скарги та вимог законодавства , що регулюють питання дотримання антикорупційного законодавства , встановленню підлягає склад адміністративного правопорушення передбаченого ст.172 -7 КУпАП і зокрема чи є Ржавіна , як секретар окружної виборчої комісії суб`єктом правопорушень передбачених ст.172-7 КУпАП.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги та встановлені суддею суду першої інстанції обставини , апеляційний суд виходить із такого.

Диспозиція ч. ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів та вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Склад адміністративного правопорушення це передбачена нормами права сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких те чи інше діяння можна кваліфікувати як адміністративне правопорушення. Він містить: об`єкт; об`єктивну сторону; суб`єкт; суб`єктивну сторону.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» (далі Закону) суб`єктами, на яких поширюються дія цього Закону, є:

1) особи, уповноважені на виконання функцій держави або місцевого самоврядування:

а) Президент України, Голова Верховної Ради України, його Перший заступник та заступник, Прем`єр-міністр України, Перший віце-прем`єр-міністр України, віце-прем`єр-міністри України, міністри, інші керівники центральних органів виконавчої влади, які не входять до складу Кабінету Міністрів України, та їх заступники, Голова Служби безпеки України, Генеральний прокурор України, Голова Національного банку України, Голова та інші члени Рахункової палати, Уповноважений Верховної Ради України з прав людини, Голова Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Голова Ради міністрів Автономної Республіки Крим;

б) народні депутати України, депутати Верховної Ради Автономної Республіки Крим, депутати місцевих рад, сільські, селищні, міські голови;

в) державні службовці, посадові особи місцевого самоврядування;

г) військові посадові особи Збройних Сил України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України та інших утворених відповідно до законів військових формувань, крім військовослужбовців строкової військової служби;

ґ) судді Конституційного Суду України, інші професійні судді, члени, дисциплінарні інспектори Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, службові особи секретаріату цієї Комісії, Голова, заступник Голови, секретарі секцій Вищої ради юстиції, а також інші члени Вищої ради юстиції, народні засідателі і присяжні (під час виконання ними цих функцій);

д) особи рядового і начальницького складу державної кримінально-виконавчої служби, податкової міліції, особи начальницького складу органів та підрозділів цивільного захисту, Державного бюро розслідувань, Національного антикорупційного бюро України;

е) посадові та службові особи органів прокуратури, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань, Національного антикорупційного бюро України, дипломатичної служби, державної лісової охорони, державної охорони природно-заповідного фонду, центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію державної податкової політики та державної політики у сфері державної митної справи;

є) члени Національного агентства з питань запобігання корупції;

ж) члени Центральної виборчої комісії;

з) поліцейські;

и) посадові та службові особи інших державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим.

2) особи, які для цілей цього Закону прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування:

а) посадові особи юридичних осіб публічного права, які не зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті;

б) особи, які не є державними службовцями, посадовими особами місцевого самоврядування, але надають публічні послуги (аудитори, нотаріуси, оцінювачі, а також експерти, арбітражні керуючі, незалежні посередники, члени трудового арбітражу, третейські судді під час виконання ними цих функцій, інші особи, визначені законом);

в) представники громадських об`єднань, наукових установ, навчальних закладів, експертів відповідної кваліфікації, які входять до складу конкурсних комісій, утворених відповідно до Закону України "Про державну службу".

3) особи, які постійно або тимчасово обіймають посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов`язків, або спеціально уповноважені на виконання таких обов`язків у юридичних особах приватного права незалежно від організаційно-правової форми, а також інші особи, які не є службовими особами та які виконують роботу або надають послуги відповідно до договору з підприємством, установою, організацією, - у випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону України «Про вибори народних депутатів України», яким визначався порядок підготовки та проведення виборів народних депутатів України до 01.01.2020 та який відповідно до п.п.2 п.2 розділу ХХХХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Виборчого кодексу України втратив чинність, крім деяких положень, виборчі комісії є спеціальними колегіальними органами, уповноваженими організовувати підготовку та проведення виборів народних депутатів України і забезпечувати додержання та однакове застосування законодавства України про вибори народних депутатів України.

Специфіка статусу таких виборчих комісій полягає в тому, що вони утворювалися в установленому ЗУ «Про вибори Народних депутатів України» порядку, на чітко визначений період та з вузькоспеціалізованою метою організація підготовки і проведення виборів до Верховної Ради України.

Аналогічні положення містяться і у Виборчому кодексі України.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону визначено, що Національне агентство з питань запобігання корупції (далі - Національне агентство) є центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який забезпечує формування та реалізує державну антикорупційну політику.

До повноважень Національного агентства належить, зокрема, надання роз`яснень з питань застосування положень Закону та прийняття на його виконання нормативно-правових актів (п.15 ч. 1 ст. 11 Закону).

Так, у своїх офіційних Роз`ясненнях від 13 лютого 2020 року № 1 «Щодо застосування окремих положень Закону України «Про запобігання корупції» стосовно заходів фінансового контролю» Національне агентство зазначає, що робота членів виборчих комісій характеризується тимчасовим характером без призначення на посаду як за основним місцем роботи. Голова, заступник голови, секретар та інші члени окружних виборчих комісій та територіальних виборчих комісій не можуть вважатися посадовими особами юридичних осіб публічного права в розумінні Закону України «Про запобігання корупції» і тому не є суб`єктами декларування.

У листі на звернення Прокуратури Полтавської області , Національне агенство додатково зазначає , що голова, заступник, секретар , інші члени окружних (територіальних) виборчих комісій , не є суб`єктами на яких поширюється дія Закону , в тому числі щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів.

Отже , центральний орган виконавчої влади, який формує та реалізує антикорупційну політику визначає секретаря окружної виборчої комісії, як такого що не є суб`єктом Закону України «Про запобігання корупції».

Таким чином , аналізуючи наведені вище обставини , вважаю , що ОСОБА_1 , як секретар окружної виборчої комісії не є суб`єктом адміністративного правопорушення передбаченого ст.172-7 КУпАП , а тому в її діях відсутній склад зазначеного адміністративного правопорушення.

Всі інші обставини по справі апеляційним судом не аналізуються , оскільки вони не змінюють висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню , постанова судді скасуванню , а провадження у справі закриттю на підставі п.1 ст.247 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити;

Постанову судді Комсомольського міського суду Полтавської області від 14 квітня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до адміністративної відповідальності за ч. 1, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП скасувати, а провадження закрити на підставі п.1 ч. 1 ст. 247 КУпАП;

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Рябішин А.О.