П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.10.2020 м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Фазикош О.В., розглянувши матеріали, які надійшли з Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: м. Пятигорськ, громадянина України, мешканця: АДРЕСА_1 , місце роботи: ФОП ОСОБА_1 , за ст.44-3 КУпАП України,-

в с т а н о в и в:

Згідно протоколу, який надійшов до суду, вказано, що 18 вересня 2020 року о 20 год. 50 хв. в приміщенні кафе «Мango» за адресою м. Ужгород, пл. Ш.Петефі, 21 було допущено порушення карантинних норм, працівником даного закладу, а саме перебував на робочому місці без засобів індивідуального захисту, чим порушив п.п.1 п.10 Постанови Кабінету Міністрів України № 641 від 22.07.2020.

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

У судовому засіданні адвокат Андрейчук О.М. пояснив, що протокол про адміністративне правопорушення є безпідставним та незаконним, оскільки вказане правопорушення, якщо і мало місце то вчинене не особою, відносно якої складено протокол. Просив закрити провадження за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу даного правопорушення, оскільки він особисто не був присутнім в закладі, працівники були в масках, а відвідувачів не було. Враховуючи вище викладене, просив суд, справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 закрити.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників судового засідання, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.9КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються зокрема суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення.

Так, ст.44-3КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Диспозиція норми ст.44-3КУпАП є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових чи підзаконних нормативно-правових актів, які передбачають конкретні правила щодо карантину людей.

Відповідно до Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» карантин - адміністративні та медико-санітарні заходи, що застосовуються для запобігання поширенню особливо небезпечних інфекційних хвороб. Карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.п.1 п. 10 Постанови КМУ від 22 липня 2020 р. №641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої корона вірусом SARS-CoV-2»: на території України на період дії карантину забороняється: перебування в громадських будинках і спорудах, громадському транспорті без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно.

На підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення крім протоколу про адміністративне правопорушення серії ГП №116699 від 19.09.2020 року, додано письмові пояснення ОСОБА_1 , рапорт працівника поліції та відеозапис з місця події.

Враховуючи те, що вимоги Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" поширюються на коло як фізичних осіб, так і суб`єктів господарської діяльності, у працівників поліції були законні підстави для складання протоколу відносно як працівників, фізичних осіб, що порушили правила карантину, які перебували на робочому місці без засобів індивідуального захисту, так і суб`єкта господарської діяльності, у разі порушення саме ним правил карантину.

Тому доводи сторони захисту про те, що на ОСОБА_1 як підприємця, протокол про адміністративне правопорушення складено безпідставно, не грунтуються на законі.

Як вбачається із відеозапису долученого до протоколу працівники ФОП ОСОБА_1 мали засоби індивідуального захисту (маски), які не використовували. При цьому на відеозаписі не зафіксовано перебування ОСОБА_1 в приміщенні кафе «Мango» за адресою м. Ужгород, пл. Ш.Петефі, 21. З дослідженого в судовому засіданні відеозапису вбачається факт складання відносно вказаної особи протоколу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст. 251 КУпроАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

В свою чергу, в протоколі про адміністративне правопорушення є посилання на порушення ОСОБА_1 п.п.1 п.10 Постанови Кабінету Міністрів України № 641 від 22.07.2020 року, де вказано наступне: "На період дії карантину забороняється: перебування в громадських будинках і спорудах, громадському транспорті без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно", та вказано що 18 вересня 2020 року о 20 год. 50 хв. в приміщенні кафе «Мango» за адресою м. Ужгород, пл. Ш.Петефі, 21 було допущено порушення карантинних норм, працівником даного закладу, а саме перебував на робочому місці без засобів індивідуального захисту.

Справи про адміністративні правопорушення розглядаються судом в межах протоколу про адміністративне правопорушення, і суддя не вправі виходити за межі зазначеної у протоколі суті адміністративного правопорушення та його кваліфікації в сторону погіршення становища особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Отже, як вбачається із сформульованого ОСОБА_1 обвинувачення, жодною із вищевказаних норм на власника кафе або роботодавця не покладено обов`язку забезпечувати контроль за найманими працівниками чи покупцями щодо дотримання правил карантину, а тим паче відповідальності за роботу найманого працівника без маски чи за відвідування магазину покупцем без маски.

Суд наголошує, що він не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У справі «Малофєєва проти Росії»(«Malofeyeva v. Russia», рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) ЄСПЛ встановив, серед іншого, порушення ч.3 ст.6 Конвенції у зв`язку з тим, що в протоколі про адміністративне правопорушення фабула правопорушення була сформульована лише в загальних рисах без конкретизації обставин вчинення правопорушення («проведення несанкціонованого пікету»), але національні суди, розглянувши справу без участі сторони обвинувачення (згідно законодавства РФ така участь не передбачена), відредагували фабулу правопорушення, зазначивши в постанові суду конкретні обставини правопорушення. У зв`язку з цим, на думку ЄСПЛ, заявниці була відома лише кваліфікація діяння, але не фактичні обставини обвинувачення, таким чином, вона була позбавлена можливості належної підготовки до захисту.

У рішенні у справі «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення без участі сторони обвинувачення, що цілком відповідало нормам російського законодавства, ініціював дослідження доказів обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому, за логікою ЄСПЛ, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч.1 ст.6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Отже, у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом). Отже в такому разі справа про адміністративне правопорушення має бути закрита у зв`язку з відсутністю складу правопорушення.

Діяння тільки тоді визнається адміністративним правопорушенням, коли воно містить всі ознаки його складу, відсутність хоча б однієї з них означає відсутність складу взагалі.

Оскільки в ході судового розгляду суду не надано достатніх та допустимих доказів вчинення ОСОБА_1 вищевказаних порушень, а тому відсутня складова вищезазначеного правопорушення.

Дослідивши матеріали справи, враховуючи вищенаведене ,вважаю, що в притягненні ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.44-3 КУпроАП слід відмовити, а справу провадженням закрити за відсутністю в його діях складу даного правопорушення, оскільки не вбачається, що останнім були порушені правила щодо карантину, а саме: що особисто ним здійснювався прийом та обслуговування покупців, або перебування в громадських будинках і спорудах, без засобів індивідуального захисту, а з відеозапису вбачається, що працівники закладу були забезпечені засобами індивідуального захисту (масками), однак саме працівники такі засоби не використовували. Жодних інших дій які порушували б карантинні заходи ОСОБА_1 в протоколі не вказується.

Відповідно приписів ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до п.1 ст.247 КУпАП України відсутність складу адміністративного правопорушення є обставиною, що виключає провадження в справі про адміністративне правопорушення і провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю.

Згідно ч. ч. 1 та 2 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративне правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 20.09.2016 року у справі «Карелін проти Росії», за умови наявності певної неточності чи суперечностей, суд не вправі брати на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи.

Дослідивши матеріали справи, зокрема, протокол про адміністративне правопорушення та інші надані до суду матеріали, оцінивши докази в їхній сукупності та співставленні, та приймаючи до уваги, що вина ОСОБА_1 в скоєнні правопорушення, передбаченого ст.44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення не підтвердилась матеріалами справи про адміністративне правопорушення в їх сукупності, вважаю за необхідне закрити провадження по справі, оскільки в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Керуючись ст.44-3, ст.ст.221,247,283-285 Кодексу України про адміністративні правопорушення суддя, -

п о с т а н о в и в:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ст.44-3КУпАП закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу даного адміністративного правопорушення.

Постанова про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником або на неї може бути винесено протест прокурора протягом десяти днів з дня винесення постанови. Строк звернення постанови для виконання три місяці з дня винесення постанови.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.В. Фазикош