КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/824/4542/2020
Головуючий в суді першої інстанції: Оздоба М.О.
Доповідач: Трясун Ю.Р.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 листопада 2020 року місто Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Трясун Ю.Р., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Святошинського районного суду міста Києва від 15 жовтня 2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,-

за участю особи, притягнутої до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,
захисника Даниленка М.В.

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Святошинського районного суду міста Києва від 15 жовтня 2020 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Відповідно до постанови, 08 вересня 2020 року приблизно о 20 год. 40 хв. в м. Києві на проспекті перемоги, 131 А, ОСОБА_1 керував автомобілем «Ауді» з державним номерним знаком НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння. Від проходження медичного огляду для визначення стану впливу наркотичних чи токсичних речовин у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР України) та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову Святошинського районного суду міста Києва від 15 жовтня 2020 року та закрити щодо нього провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В доводах апеляційної скарги апелянт вказує, що постанова суду є незаконною та такою, що підлягає скасуванню.

ОСОБА_1 зазначає, що в протоколі про адміністративне правопорушення вказана лише одна ознака сп`яніння, передбачена Інструкцією «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (далі - Інструкція), а саме - виражене тремтіння пальців рук.

В той же час, апелянт звертає увагу на те, що перед складанням протоколу про адміністративне правопорушення свідкам події працівники поліції повідомили, що у ОСОБА_1 було виявлено наступні ознаки сп`яніння: сухість в роті, зіниці, що не реагують на світло.

Таким чином, на думку апелянта, проведення огляду працівниками поліції було незаконним, оскільки ознак сп`яніння у нього не було.

Щодо наявного в матеріалах справи відеозапису з нагрудної камери працівника поліції, то ОСОБА_1 зазначає, що оскільки відеозапис не відображає всіх подій, що відбувались після зупинки транспортного засобу, а містить запис тривалістю лише 1 хв., він вважає, що встановити наявність ознак сп`яніння є неможливим.

Крім того апелянт вказує, що в матеріалах справи відсутні будь-які відомості про законність його зупинки, оскільки на місці зупинки транспортного засобу інших протоколів чи постанов щодо нього не складалось.

Переглянувши справу за апеляційною скаргою, заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника Даниленка М.В., які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх доказів в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

На думку апеляційного суду, суддя першої інстанції, розглядаючи справу про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, в повній мірі дотримався вимог закону.

Оскаржуючи постанову суду першої інстанції апелянт зазначає, що підстав для проведення огляду на стан сп`яніння у працівників поліції не було, оскільки будь-яких ознак наркотичного сп`яніння у нього не було, при цьому зазначені поліцейськими ознаки сп`яніння не передбачені Інструкцією.

Апеляційний суд вважає зазначено доводи такими, що не ґрунтуються на вимогах закону.

Із протоколу серії ДПР18 № 310390 від 08 вересня 2020 року вбачається, що працівниками поліції у ОСОБА_1 були виявлені ознаки наркотичного сп`яніння, а саме: зіниці очей не реагують на світло, виражене тремтіння пальців рук, блідий колір обличчя.

При цьому апеляційний суд звертає увагу на те, що всі вказані у протоколі ознаки сп`яніння відповідають передбаченим Інструкцією ознакам сп`яніння, а саме: звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло, виражене тремтіння пальців рук та почервоніння обличчя або неприродна блідість.

Апеляційний суд також зазначає, що п. 2 Розділу І Інструкції передбачено, що огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

При цьому, повноваженнями щодо встановлення наявності у водія ознак сп`яніння наділений лише працівник поліції, відтак виявлення працівниками поліції ознак сп`яніння, є достатньою підставою для проведення огляду на стан сп`яніння.

Поряд з цим, відмова водія від проходження відповідно до п. 2.5 ПДР України огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є самостійним складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Таким чином вимога працівників поліції пройти огляд на стан сп`яніння була законною.

Щодо доводів апелянта про відсутність у працівників поліції законних підстав для зупинки, то апеляційний суд вважає їх безпідставними та зазначає, що вказані обставини не є предметом апеляційного розгляду в даному провадженні і дії працівників поліції можуть бути оскаржені в передбаченому законом порядку.

Крім того у суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 зазначив, що працівники поліції зупинили транспортний засіб з тих підстав, що задній номерний знак не підсвічувався.

Такі пояснення ОСОБА_1 повністю узгоджується із відомостями, які містяться в рапорті інспектора взводу 1 полку 2 БПП у Київській області ДПП Банушка А.І., де зазначено, що 08 вересня 2020 року транспортний засіб «Ауді» з державним номерним знаком НОМЕР_1 був зупинений за порушення водієм п. 2.9 в) ПДР України.

Так, п. 2.9 в) ПДР України серед іншого передбачено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом, з номерним знаком, що неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий.

Таким чином не знайшли свого підтвердження доводи ОСОБА_1 про безпідставність зупинки транспортного засобу.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 також повідомив, що працівники поліції не роз`яснили йому наслідків відмови від проходження огляду, у зв`язку з чим апеляційний суд зазначає наступне.

У рішенні Європейського суду з прав людини по справі "О`Галлоран та Франціє проти Сполученого Королівства" від 29 червня 2007 року суд зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

При цьому, будь-яка особа, яка отримала посвідчення водія на право керування транспортним засобом, зобов`язана знати правила дорожнього руху України.

Так, у п. 2.5 ПДР України зазначено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення, зокрема, стану наркотичного сп`яніння.

Таким чином ОСОБА_1 повинен був виконати вимоги інспектора патрульної поліції пройти огляд на стан сп`яніння. Не виконавши це він вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, про що судом першої інстанції зроблений правильний висновок.

Досліджені під час розгляду в справі про адміністративне правопорушення докази повністю узгоджуються між собою та є такими, що не викликають сумніву.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справі про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Апеляційний суд вважає, що суд цих вимог закону дотримався в повній мірі та ухвалив рішення, яке є вмотивованим, а викладені в ньому висновки відповідають фактичним обставинам справи, відтак підстав для скасування оскаржуваної постанови немає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд,-

П ОС Т АН О ВИ В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Святошинського районного суду міста Києва від 15 жовтня 2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.Р.Трясун