ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 листопада 2020 рокусуддя Сумського районного суду Сумської області Степаненко О.А., розглянувши заяву судді Сумського районного суду сумської області Черних О.М. про самовідвід у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 ,
В судове засідання сторони не з*явились, адвокат Кондратенко М.М. подав заяву про розгляд заяви про самовідвід без їх участі.
Враховуючи зазначені обставини за змістом вимог ст.268КУпАП є підстави для розгляду справи за відсутності ОСОБА_1 та його адвоката.
Перевіривши матеріали поданої заяви, суд дійшов наступних висновків.
Кодекс України про адміністративні правопорушення не передбачає процесуальних норм, які регламентують порядок розгляду справ про адміністративні правопорушення і не містить спеціальних норм, що передбачають для учасників судового розгляду можливість заявити відвід судді і відповідно не передбачають порядку розгляду заяви про відвід, а також не передбачає видалення судді до нарадчої кімнати для вирішення клопотання. Проте діючі Кримінальний процесуальний кодекс України, Цивільний процесуальний кодекс України, Кодекс адміністративного судочинства України мають відповідні статті про відвід судді, а тому, при розгляді даної заяви про відвід, слід застосувати аналогію права.
Згідно приписів ч. 1 ст. 75 КПК України, слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні, за наявності обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.
Пунктом 2.5. Бангалорських принципів поведінки судді, схвалених резолюцією 2006/23 Економічної і Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року передбачено, що суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення по справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод гарантує кожному право на справедливий суд.
Відповідно до п. 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого протии нього кримінального обвинувачення.
Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, зокрема в рішенні «Мироненко і Мартиненко протии України» від 10.03.2010 року, щозгідно з усталеною практикою Суду, наявність безсторонності має визначатися, для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції, за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв судя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім.
Керуючись ст. 75 ч. 1 п. 4, ст.ст. 80-82 КПК України, суд
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.А.Степаненко