Справа № 603/656/20
Провадження № 3-зв/603/9/2020
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" листопада 2020 р. м. Монастириська

Суддя Монастириського районного суду Тернопільської області Галіян І. М. розглянувши заяву про самовідвід судді Іванчука Віталія Мирославовича у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , працюючого директором ЗОШ І-ІІ ступенів с.Задарів Монастириського району Тернопільської області, присяжного Монастириського районного суду Тернопільської області за ч. 1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

в с т а н о в и в :

В провадженні Монастириського районного суду Тернопільської області перебувають матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ознаками ч. 1 ст. 172-6 КУпАП. Справа скерована до Монастириського районного суду Тернопільської області Управлінням стратегічних розслідувань в Тернопільській області Департаменту стратегічних розслідувань національної поліції України.

Відповідно до автоматизованого розподілу судової справи між суддями зазначена справа передана на розгляд судді Іванчуку В.М. (Справа №603/656/20, провадження №3/603/276/2020).

При підготовці справи до розгляду головуючим у справі суддею Іванчуком В.М. встановлено, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, а саме ОСОБА_1 включений до списку присяжних Монастириського районного суду Тернопільської області.

З огляду на ці обставини, суддя Іванчук В.М. заявив самовідвід, оскільки вважає, що можуть мати сумніви у його неупередженості.

Суддя Іванчук В.М. у судове засідання не з`явився.

Розглядаючи заяву про самовідвід суд констатує, що її зміст породжує обґрунтоване питання, - чи відповідатиме критерію «неупередженості», розгляд та вирішення суддею Монастириського районного суду Тернопільської області суддею Іванчуком В.М. справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , який є присяжним цього ж суду.

Даючи відповідь на це питання суд керується наступним.

Організація судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд, визначається Законом України «Про судоустрій та статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VIII.

Аналіз положень ч. 1 ст. 1, ст. 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» дає підстави для висновку про те, що здійснення судової влади незалежними та безсторонніми судами, утвореними згідно із законом, одна з базових засад організації судової влади в Україні та запорука справедливого судочинства. До того ж безсторонній розгляд і вирішення судових справ один із головних обов`язків судді, а також складова його присяги, порушенням якої визнається, зокрема, вчинення суддею дій, що можуть викликати сумнів у його неупередженості (п. 1 ч. 7 ст. 56, ч. 1 ст. 57 вищевказаного Закону).

Із вищевикладеного випливає, що кожен суддя, щодо неупередженості якого є законні сумніви, повинен вийти зі складу суду аби не підривати довіру до права на справедливий суд, що визнається основоположним правом людини.

Визначення поняття «неупередженість» чи «безсторонність» у національних правових актах, що регламентують діяльність суду, не регламентується, однак суть цих понять розкриває Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях.

Так Європейський суд з прав людини у справі («Piersack v. Belgium 01 october 1982 § 30) зауважує, що зазвичай безсторонність означає відсутність упередженості тобто її відсутності. А присутність, наявність упередженості перевіряється суб`єктивним підходом, який передбачає відсутність особистих переконань судді в конкретній справі, та об`єктивним підходом, який визначає, чи були достатні гарантії, щоб виключити будь-які сумніви щодо цього.

Відповідно до приписів статей 124 та 127 Конституції України, ч. 2 ст. 1 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» правосуддя в України у визначених Законом випадках здійснюється за участю присяжних.

Відповідно до положень ст.. 63 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» присяжним є особа, яка у випадках, визначених законом, та за її згодою вирішує справи у складі суду разом із суддею або залучається до здійснення правосуддя.

Присяжному за час виконання ним обов`язків у суді виплачується винагорода, виходячи з посадового окладу судді місцевого суду з урахуванням фактично відпрацьованого часу. Час виконання присяжним обов`язків у суді зараховується до всіх видів трудового стажу.

У випадках передбачених ст. 66 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» на присяжного поширюються окремі розпорядчі акти голови суду, у якому присяжний залучається до здійснення правосуддя.

Слід зазначити і те, що присяжний виконуючи обов`язки в суді здійснює ті ж самі процесуальні дії й приймає ті ж самі процесуальні акти що і суддя (розглядає справи в колегії разом із суддями, ухвалює із ними рішення тощо). Це підтверджується нормами Кримінального процесуального кодексу України та Цивільного процесуального кодексу України.

Із цього слідує, що на присяжного також поширюється статус «суду».

З цього напрошуються такі висновки: «присяжний тимчасово, у визначених законом випадках, перебуває у трудових (службових) відносинах із судом», «судді між собою, так і присяжні і судді, що здійснюють правосуддя в одному суді перебувають у службово-професійних відносинах».

Як зазначено у пункті 12 Висновку № 1 (2001) Консультативної Ради європейських суддів для Комітету Міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів та незмінюваність суддів від 1 січня 2001 року: «Судова влада повинна користуватися довірою не тільки з боку сторін у конкретній справі, але й з боку суспільства в цілому. Суддя повинен не тільки бути реально вільним від будь-якого невідповідного упередження або впливу, але він або вона повинні бути вільними від цього й в очах розумного спостерігача. В іншому випадку довіра до незалежності судової влади буде підірвана».

Із даних судового архіву відомо, що присяжний Сус М.М. неодноразово як член колегії брав участь в Монастириському районному суді Тернопільської області в розгляді цивільних справ.

За таких обставин суд констатує, що наявність факту «службово-професійних відносин» між присяжним та суддею може змусити постороннього спостерігача сумніватися в неупередженості судді, що підриватиме довіру до незалежності судової влади.

За таких обставин, розгляд суддею Монастириського районного суду Тернопільської області Іванчуком В.М. справи про притягнення до адміністративної відповідальності присяжного Монастириського районного суду Тернопільської області ОСОБА_1 може викликати у сторони обвинувачення виправдані побоювання в неупередженості цього судді, що в свою чергу породить обґрунтований сумнів у справедливому судовому розгляді щодо цього присяжного.

Зрештою, очевидним є те, що підсудність справ, у якій однією зі сторін чи учасників процесу є суд чи суддя визначається судом вищої інстанції (ст. 26 Цивільного процесуального кодексу України, ст. 28 Кодексу адміністративного судочинства України, ст. 28 Господарського процесуального кодексу України, ст. 34 Кримінального процесуального кодексу України), оскільки в протилежному випадку це суперечило б загальному принципу: «Ніхто не може бути суддею у власній справі». Значення цього принципу виходить далеко за конкретні інтереси певної сторони у будь-якій суперечці. Немає підстав для незастосування цього загального принципу і у цій ситуації, оскільки присяжний виконує функції судді.

Відповідно до п. 2.5 «Бангалорських принципів поведінки суддів» від 19 травня 2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної ради ООН 27 липня 2006 року № 2006/23, суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Аналогічний принцип відображено в ч. 1 ст. 15 Кодексу суддівської етики.

За таких обставин, враховуючи суспільний інтерес у справі про адміністративне правопорушення пов`язане з корупцією, а також усуваючи можливість того, щоби з боку стороннього спостерігача не виникли сумніви у неупередженості головуючого судді під час вирішення цієї справи, заява про самовідвід судді Іванчука В.М. підлягає задоволенню, що буде належним запобіжником від обґрунтованого занепокоєння в справедливості судового розгляду.

Керуючись ст.246, 283, 284 КУпАП, суд, -

п о с т а н о в и в :

Заяву про самовідвід судді Монастириського районного суду Тернопільської області Іванчука Віталія Мирославовича задовольнити.

Матеріали справи № 603/656/20, провадження №3/603/276/2020 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення передати до канцелярії Монастириського районного суду Тернопільської області для повторного автоматизованого розподілу іншому судді.

Постанова остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя: І. М. Галіян