Справа № 526/1342/20
Провадження № 3/526/576/2020
П О С Т А Н О В А

11 листопада 2020 рокуГадяцький районний суд Полтавської області в складі:

головуючої судді Максименко Л.В.

при секретарі Павленко Т.І.

з участю адвоката Хоруженка С.Г.

особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Гадяч справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла від Гадяцького відділу поліції ГУНП в Полтавській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, не працює, ідентифікаційний код не встановлено,

за ст. 1224, 124, 130 ч.1 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

в с т а н о в и в:

29 липня 2020 року ОСОБА_2 о 23 год. 00 хв. в м. Гадяч вулиці Полтавській, керуючи автомобілем Шкода Октавія, д.н.з. НОМЕР_1 , здійснюючи обгін на перехресті не дотримався безпечного інтервалу, допустив зіткнення з автомобілем Ауді-80, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 . Внаслідок ДТП транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень.

ОСОБА_1 в судовому засіданні щодо вказаних обставин вину визнав, підтвердив фактичні обставини справи та просив закрити провадження у зв`язку з закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності.

Крім пояснень, вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 1224 та ст. 124 КУпАП підтверджується сукупністю інших досліджених в судовому засіданні доказів, які не викликають сумнівів у своїй достовірності і допустимості, зокрема даними, які містяться у протоколах про адміністративні правопорушення, рапортом оперативного чергового, письмовими поясненнями очевидців даної події та іншими матеріалами справи в їх сукупності.

Вважаю, що в діях ОСОБА_1 є склад правопорушень, передбачених ст. 124 КУпАП - порушення водієм правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортного засобу, зокрема п. 14.6, 13.1 ПДР та ст. 1224 КУпАП України - залишення місця дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно з ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ч. 2 ст.38 КУпАП якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частині третій цієї статті.

Згідно п. 7 ст. 247 КУпАП розпочате провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю якщо на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення закінчились строки, передбачені ст. 38 КУпАП.

З огляду на те, що адміністративне правопорушення було вчинено особою 29.07.2020, а розгляд справи відбувся 11 листопада 2020 року, то на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення по суті закінчились строки, передбачені ст. 38 КУпАП, тому провадження по справі за ст. 1224, 124 КУпАП відповідно до п.7 ст.247 КУпАП слід закрити.

Згідно протоколу серії ДПР 18 № 244148 ОСОБА_1 29 липня 2020 року о 23 год. 00 хв. в м. Гадяч по вул. Полтавській, керував автомобілем Шкода Октавія, д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився зі згоди водія у встановленому законом порядку в Гадяцькій районній лікарні.

ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснив, що він не перебував у стані алкогольного сп`яніння. Після зупинки працівники поліції привезли його до лікарні, але освідування не провели з невідомих йому причин.

Свідок ОСОБА_4 показала суду, що дійсно поліцейські привозили ОСОБА_1 до лікарні, але він відмовився проходити освідування. Через деякий час начмед та лікар - нарколог повідомили, що освідування може бути проведено за зовнішнім спостереженням і ознаками та зобов`язали її видати висновок про перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння. В журналі виправлення безпосередньо робив начмед ОСОБА_5 .

Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступних висновків.

Диспозицією ч.1 ст. 130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, …. а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно пункту 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306, водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Відповідно п.4 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ № 1452/7356 від 09.11.2015 ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.

П.6 вказаної Інструкції передбачає, що огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

За п.7 Інструкції у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі заклад охорони здоров`я).

Відповідно п.9 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 було видано направлення на огляд водія ТЗ з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння до Гадяцької ЦРЛ.

З висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 72 від 30.07.2020 складеного Гадяцькою ЦРЛ вбачається, що ОСОБА_2 був освідуваний 30 липня 2020 року о 00 год. 05хв., висновок огляду ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

З акту медичного огляду №72 від 30.07.2020 з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння вбачається, що лікар, який проводив освідування, описав зовнішній вигляд ОСОБА_1 та його поведінку, однак будь яких досліджень відносно нього, в тому числі і з застосуванням спеціальних засобів, не проводив, проте надав висновок про перебування в стані алкогольного сп`яніння.

Суд вважає, що як висновок, так і акт не може бути взятий до уваги як належний і допустимий доказ, так як він проведений і складений з грубим порушенням вимог чинного законодавства, а висновки, що містяться в даних документах, не ґрунтуються ні на яких даних. Окрім цього, з журналу реєстрації медичних оглядів з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння вбачається, що під №72 від 30.07.2020 міститься запис про направлення поліцейським ОСОБА_6 ОСОБА_1 на освідування. За результатами огляду: дати висновок не можливо у зв`язку з відмовою від обстеження. Після чого запис доповнено словами: «записано помилково. Перебуває в стані алкогольного сп`яніння».

Будь яких інших доказів, що підтверджують чи спростовують даний факт суду не надано.

Враховуючи істотні порушенні при складанні висновку та акту обстеження з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння від 30.07.2020 та істотними суперечностями щодо фактичних обставин даної події, суд не може прийти до категоричного висновку щодо перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння, чи його відмови від проходження освідування на стан сп`яніння. Суд також не може вийти і за межі пред`явленого обвинувачення, оскільки лише в межах зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення обставин інкримінованого особі адміністративного правопорушення, має провадитися судовий розгляд.

Згідно положення ст.62 Конституції України, винуватість особи повинна бути доведена у встановленому законом порядку. Обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на його користь.

Аналогічного роду положення закріплено і у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

В той же час, у справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

ЄСПЛ у своїх рішення неодноразово зазначав необхідність дотримання стандартів доведення вини особи у вчиненні правопорушення. Так, у справі «Кобець проти України» суд повторює, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (рішення у справі «Авшар проти Туреччини»). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Верховний Суд в постанові від 27.11.2018 р. у справі № 914/2505/17 згадує, що принцип оцінки доказів «поза розумним сумнівом» полягає в тому, що розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і обвинувачений є винним у вчиненні цього правопорушення.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Зокрема, у справах, в яких наявність та/або характер умислу має значення для правової кваліфікації діяння, суд у своєму рішення має пояснити, яким чином встановлені ним обставини справи доводять наявність умислу саме такого характеру, який є необхідним елементом складу правопорушення, і виключають можливу відсутність умислу або інший характер умислу.

Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 4 липня 2018 року у справі № 688/788/15-к).

Крім того, відповідно до ст. 9 Конституції України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що наявність сумнівів не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Irelandv. the United Kingdom), п. 161, Series А заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту».

Доведення «поза розумним сумнівом» відображає максимальний стандарт, що має відношення до питань, що вирішуються при визначенні адміністративної та кримінальної відповідальності. Ніхто не повинен позбавлятися волі або піддаватися іншому покаранню за рішенням суду, якщо вина такої особи не доведена «поза розумним сумнівом (Sevtap Veznedaroрlu v. Turkey (Севтап Везнедароглу проти Турції).

За наведених обставин суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП не доведена поза розумним сумнівом, а тому суд приходить до висновку, що в його діях відсутній склад правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, так як достатніх об`єктивних даних про те, що він керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння судом не здобуто.

Згідно п. 1 ст. 247 КУпАП провадження по справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю при відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи, що в діях ОСОБА_2 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, провадження по справі слід закрити.

Керуючись ст.ст. 36, ст. 1224 ,124, 130ч.1, 247, 283, 284,326 КУпАП, суд, -

п о с т а н о в и в:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 1224 КУпАП та ст. 124 КУпАП.

Закрити провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 1224 ,124 КУпАП в зв`язку з закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності.

За ч.1 ст. 130 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити в зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови до Полтавського апеляційного суду через Гадяцький районний суд.

Головуюча: Л. В. Максименко