ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/817/426/20 Доповідач - Коструба Г.І.
Категорія - ст.44-3 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2020 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Коструба Г.І., розглянувши 30 жовтня 2020 р. у м. Тернополі з участю представника ОСОБА_1 адвоката Л. Д. Черкалюк адміністративну справу відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , такого, що не працює,

В С Т А Н О В И В:

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 вересня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двох тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 грн. в дохід держави.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп.

На вказане рішення суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить строк на апеляційне оскарження постанови поновити, оскільки він був пропущений з поважних причин, а постанову місцевого суду скасувати, закривши провадження у справі за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП.

Зазначає, що в порушення вимог ст. 252 КУпАП суд першої інстанції неправильно оцінив докази, що в подальшому призвело до незаконного притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 44-3 КУпАП.

Зокрема, зміст протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 173 КУпАП від 10 серпня 2020 року не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, так як в ньому не вказано, в якому громадському місці складався даний протокол.

Вказує, що знаходився саме на подвір`ї свої родичів в с. Серетець Зборівського району, а не в громадському місці. Так, з метою запобігання наражати свою сім`ю на небезпеку в двокімнатній квартирі, він поїхав до будинку тещі М. М. ОСОБА_3 та тестя ОСОБА_4 в с. Серетець Зборівського району, де йому підготували одну із чотирьох кімнат для проходження самоізоляції.

Посилається на відсутність будь-яких пояснень ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка є сусідкою тестя та тещі, та могла би підтвердити факт його перебування саме на подвір`ї в родичів.

Наголошує на тому, що рапорт начальника СРПП №1 Зборвського ВП ТВП ГУНП в Тернопільській області П. Костюка від 07 серпня 2020 року не є належним доказом того, що він зобов`язаний перебувати на місці самоізоляції саме за місцем свого проживання.

На розгляд справи ОСОБА_1 не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце її розгляду, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду не подав.

Його захисник- адвокат Л. Д. Черкалюк пояснила, що ОСОБА_1 не заперечує про розгляд справи у його відсутності.

Особи, які беруть участь у провадженні в справі про адміністративне правопорушення, розпоряджаються своїми правами на власний розсуд, однак користуватися ними повинні сумлінно в межах процесуального закону відповідно до їх призначення і тією мірою і в тих формах, які необхідні для досягнення мети провадження у справі.

За таких обставин, керуючись ст. 268 КУпАП, суд вважає, що справу можна розглянути у відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на підставі наявних у справі доказів, яких достатньо для прийняття законного та обґрунтованого рішення.

Заслухавши представника ОСОБА_1 адвоката Л. Д. Черкалюк, яка просила поновити строк на апеляційне оскарження рішення суду, оскільки ОСОБА_1 у судовому засіданні місцевого суду при розгляді справи щодо нього був відсутній, постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності отримав у поштовому відділенні Укрпошта 01.10.2020, скаргу подав 08.10.20, про що свідчить штамп Тернопільського апеляційного суду (вх. № 56462 від 08.102020), а тому вважає, що пропустив строк з поважних причин, і яка апеляційну скаргу підтримала з наведених в ній мотивів, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, прихожу до висновку, що строк на апеляційне оскарження постанови місцевого суду скаржнику слід поновити, а апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Відповідно до ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи, і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Враховуючи те, що під час винесення постанови судом першої інстанції ОСОБА_1 присутній не був, та те, що копію постанови отримано ним 01 жовтня 2020 року особисто, про що свідчить підпис у рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення, вважаю за можливе поновити йому строк на апеляційне оскарження, оскільки він був пропущений з поважних причин.

У відповідності до положень ст. 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління, і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення повинен прийти до висновку про винуватість особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, поза розумним сумнівом.

Завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення, як визначено ст. 245 КУпАП, є своєчасне всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Перевіркою матеріалів справи в ході апеляційного розгляду встановлено, що вказаних вимог закону суд першої інстанції не дотримався.

Згідно з постановою суду першої інстанції 06 серпня 2020 року о 15 год. 15 хв. громадянин ОСОБА_1 самовільно залишив місце самоізоляції, а саме: знаходячись на амбулаторному лікуванні з підтвердженим тестом гострої респіраторної хвороби COVID-19, перебував на вулиці с. Серетець Зборівського району Тернопільської області, чим порушив п. п. 3 п. 10 постанови Кабінету Міністрів України № 641 від 22 липня 2020 року, та вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 44-3 КУпАП

З`ясовуючи ці обставини, суд повинен виходити з положень ст. 251 КУпАП, згідно з якою доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд, з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Той факт, що ОСОБА_1 перебував на амбулаторному лікуванні в звязку із підтвердженим тестом гострої респіраторної хвороби COVID-19, доводиться, як вбачається з рішення суду, копією протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР 18 № 096340 від 09 вересня 2020 р., витягом із списку журналу осіб, які перебувають на лікуванні, рапортом начальника СРПП № 1 Зборівського ВП ТВП ГУНП в Тернопільській обл. П. Костюка від 07 серпня 2020 р.

Водночас, на думку апеляційного суду, долучений до матеріалів справи список осіб із зазначенням їхніх прізвищ, року народження, домашніх адрес, дати захворювання та дати і місця госпіталізації, серед яких міститься прізвище ОСОБА_2 , який скріплений печаткою для копій Зборівського відділення поліції Тернопільського ВП ГУНП, - є тим доказом, що відповідає вимогам ст. 251 КУпАП та може служити підставою для притягнення до відповідальності осіб за ст. 33-4 КУпАП, - викликає обгрунтований сумнів.

Так, у рішенні місцевого суду зазначено, що даний список є витягом з журналу осіб, які перебувають на лікуванні. Будь-якої іншої інформації цей список не містить.

Верховний Суд України зазначив, що у відповідності із Законом України від 02.10.1992 № 2657-ХІІ «Про інформацію» документ - матеріальний носій, що містить інформацію, основними функціями якого є її збереження та передавання у часі та просторі, а інформація будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді (стаття 1 цього Закону).

Водночас будь-який документ складається з реквізитів, в тому числі дати, підпису, адреси, заголовку та ін.

Із долученого витягу з журналу, в якому згадується і особа на прізвище ОСОБА_1 , неможливо зробити висновок про те, що це за журнал, якого він змісту, відповідно копією якого документу являється цей витяг з журналу при умові, що такий документ існує, де і ким він (документ) складений, які його інші реквізити, як цей доказ співвідноситься із вимогами ст. 251 КУпАП щодо доказів.

Таким чином, стверджувати, що даний список, завірений начальником СРПП № 3 Зборівського ВПТ ВП ГУНП капітаном поліції Галушкою А. Й., є доказом винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, оскільки свідчить про наявність у нього гострої респіраторної хвороби COVID-19 внаслідок підтвердженого тесту, на думку апеляційного суду, місцевий суд не мав жодних підстав.

Водночас матеріали справи не містять будь-яких доказів, які підтверджують факт того, що ОСОБА_1 був зобов`язаний знаходитись на самоізоляції за місцем проживання в АДРЕСА_1 , як це стверджується у рапорті начальника СРПП №1 Зборівського ВП ТВП ГУНП в Тернопільській обл. П. Костюка, на який як на доказ також послався місцевий суд як на доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП.

Так, диспозиція ст. 44-3 КУпАП передбачає відповідальність за порушення Правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», інших актів законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Диспозиція ст. 44-3 КУпАП є бланкетною, а тому при вирішенні питання про притягнення до адміністративної відповідальності за цією статтею потрібно звертатися до конкретних правил і норм, які регулюють відносини боротьби з інфекційними хворобами.

01 серпня 2020 р. офіційно опублікована та набрала чинності постанова КМУ від 22.07. 2020 № 641, якою карантин в Україні продовжено до 31 серпня 2020 р.

Серед іншого, у п. 20 цієї постанови зазначено, що самоізоляції підлягають:

2) особи з підозрою на інфікування або з підтвердженим діагнозом COVID-19 в легкій формі за умови, що особа не потребує госпіталізації.

У п. 24 цієї постанови зазначено, що у разі здійснення особою самоізоляції до системи вноситься інформація про:

4) визначене особою місце самоізоляції (у разі ненадання особою відомостей про місце самоізоляції місцем самоізоляції вважається зареєстроване місце проживання особи). Тобто особи, які потребують самоізоляції, зобов`язані постійно перебувати у визначеному ними місці самоізоляції, утримуватися від контакту з іншими особами, крім тих, з якими спільно проживають.

З наведеного вбачається, що ОСОБА_1 мав право за власним вибором перебувати в тому числі в с. Серетець Зборівського району Тернопільської обл., про що він зазначив у своїх поясненнях в протоколі про адміністративне правопорушення серії АПР 18 № 096340 від 09 вересня 2020 р.

Відповідно, є незрозумілим, який зміст вклав місцевий суд у своєму рішенні про те, що ОСОБА_1 порушив правила карантину: чи то він був зобов`язаний знаходитись на самоізоляції за місцем проживання в АДРЕСА_1 , як це стверджується у рапорті начальника СРПП №1 Зборівського ВП ТВП ГУНП в Тернопільській обл. П. Костюка, який є, на думку суду, доказом його винуватості; чи то він покинув місце самоізоляції в с. Серетець Зборівського району Тернопільської обл., вийшовши на вулицю села, як це зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення, на що як на доказ вини ОСОБА_1 також послався місцевий суд.

Крім того, у рапорті, на основі якого складений протокол, вказано, що ОСОБА_1 в порушення вимог ст. 44-3 КУпАП перебував в громадському місці с. Серетець Зборівського району.

Поняття «громадське місце» визначене статтею 1 закону України «Про заходи щодо попередження та зменшення вживання тютюнових виробів і їх шкідливого впливу на здоров`я населення». Згідно з цією нормою громадським місцем є частина (частини) будь-якої будівлі, споруди, яка доступна або відкрита для населення вільно, чи за запрошенням, або за плату, постійно, періодично або час від часу, в тому числі під`їзди, а також підземні переходи, стадіони.

З огляду на наведене, перебування на вулиці, а тим більше на подвірї будинку, як про це стверджує ОСОБА_1 у своїх поясненнях та апеляційній скарзі, не підпадає під законодавче визначення громадського місця.

Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

У зв`язку з цим слід зазначити, що згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Зокрема, в контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (рішення від 15.05.2008, заява N7460/03) правопорушення, передбачені Кодексом про адміністративні правопорушення України, мають карний кримінально-правовий характер, тобто ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні статті 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне порушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

Вищевикладене свідчить про те, що працівниками Національної поліції не дотримано відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини.

Отже, зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення відомості про те, що ОСОБА_6 вчинив адміністративне правопорушення, не підтверджуються належними та допустимими доказами, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять доказів, які б спростовували доводи апелянта та підтверджували факт скоєння ОСОБА_6 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, за обставин, викладених в протоколі.

Не наведені такі докази і в рішенні суду.

Відповідно до вимог ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та закрити провадження по справі.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, приходжу до висновку, що постанова суду підлягає до скасування з закриттям провадження у справі відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 сплатив судовий збір у сумі 630 грн. 60 коп. за подачу апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у справі №607/15657/20.

Даний судовий збір підлягає поверненню в звязку з закриттям справи за п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст. ст. 247, 294, п. 1 ч. 1 ст.247 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Строк на апеляційне оскарження поновити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 вересня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 за ст. 44-3 КУпАП скасувати.

Справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП.

Повернути ОСОБА_2 зайво сплачений ним судовий збір в сумі 630 (шістсот тридцять) грн 60 (шістдесят) копійок за квитанцією №0.0..1 від 08.10.2020 /призначення платежу: *;101; НОМЕР_1 ;22030101; Судовий збір, за ПОЗОВОМ (Держ. Судова адмін. України, 050) ОСОБА_2 , на РІШЕННЯ ПО СПРАВІ 607/15657/20, ОСОБА_7 ; ОСОБА_8 .

Постанова Апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Тернопільського

апеляційного суду Г. І. Коструба