Справа № 299/650/20
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.11.2020 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Феєра І.С., за участю секретарки Чейпеш С.І., особи, яка подала апеляційну скаргу - потерпілого ОСОБА_1 та його представника - адвоката Мишинчука В.В., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді справу про адміністративне правопорушення №33/4806/586/20 за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_1 на постанову судді Виноградівського районного суду Закарпатської області від 02. 06. 2020.

Цією постановою закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 173 КУпАП щодо:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканки АДРЕСА_1 , депутата Виноградівської міської ради, у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР18 №263930 від 03. 03. 2020 ОСОБА_2 ставилось у вину те, що вона 26. 02. 2020 о 10 год. 30 хв., за адресою м. Виноградів, пл. Миру, 5, в приміщенні Виноградівської міської ради, висловилась образливими словами в сторону ОСОБА_1 , чим порушила громадський порядок та спокій громадян.

Закриваючи провадження в справі, суддя місцевого суду послався на те, що матеріали справи не містять доказів об`єктивного підтвердження вчинення ОСОБА_2 хуліганських дій, а тому в її діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП. На думку суду першої інстанції наведені у складеному щодо ОСОБА_2 протоколі про адміністративне правопорушення, дії не охоплюються диспозицією ст. 173 КУпАП та не є об`єктивною стороною вказаного правопорушення, оскільки ст. 173 цього Кодексу передбачено адміністративну відповідальність за дрібне хуліганство, тобто нецензурну лайку в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян, натомість таких даних у складеному щодо ОСОБА_2 протоколі про адміністративне правопорушення, не наведено. Крім того суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність обов`язкової ознаки об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, якою є громадське місце його скоєння, при цьому в судовому засіданні встановлено, що розмова між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 відбулася в особистому кабінеті голови районної ради, що на думку суду, не може свідчити про діяння в громадському місці.

-2-

На вказану постанову судді, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову судді Виноградівського районного суду Закарпатської області від 02.06. 2020 про закриття провадження у справі щодо ОСОБА_2 скасувати та постановити нову постанову - про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП з накладенням стягнення, передбаченого санкцією цієї статті. В обгрунтування своїх вимог зазначає про незаконність постанови та недотримання судом першої інстанції під час розгляду справи щодо ОСОБА_2 вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП. Вважає, що вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП доведена, докази її винуватості наявні у матеріалах справи, натомість протилежні висновки судді, викладені в постанові необґрунтовані та помилкові. Також на його думку, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку щодо відсутності в діях ОСОБА_2 обов`язкової ознаки об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, у зв`язку з тим, що місцем дій ОСОБА_2 був особистий кабінет голови районної ради. Поряд з тим просить врахувати, що за змістом Закону України «Про заходи щодо попередження та зменшення вживання тютюнових виробів і їх шкідливого впливу на здоров`я населення» до громадських місць, окрім інших, належать приміщення органів державної влади та органів місцевого самоврядування, інших державних установ. Також звертає увагу на те, що у день та час зазначених у протоколі подій в його робочому кабінеті, відповідно до затвердженого плану, було заплановано проведення ряду робочих нарад з працівниками виконавчого апарату Виноградівської районної ради, що також було безпідставно не враховано судом першої інстанції при розгляді справи.

Будучи неодноразово належними чином повідомленою про час та місце розгляду апеляційної скарги, ОСОБА_2 на розгляд справи щодо неї, не з`явилася. Остання рухом справи не цікавилась, судову кореспонденцію отримувала, до суду в черговий раз не з`явилася, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляла, а тому апеляційний суд враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, передбачені ч. 4 ст. 294 КУпАП, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії » від 07. 07. 1989 про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процессу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип - верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, вважає за необхідне розглянути справу за відсутності ОСОБА_2 , що не може розцінюватись як порушення її прав, передбачених ст. 268 КУпАП.

Заслухавши пояснення особи, яка подала апеляційну скаргу - потерпілого ОСОБА_1 та його представника - адвоката Мишинчука В.В., які підтримали подану апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна потерпілого ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, з таких підстав.

У відповідності до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

-3-

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Вказані вимоги закону при розгляді справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 , судом першої інстанції виконані в повному обсязі.

Згідно з диспозицією статті 173 КУпАП об`єктивну сторону складу дрібного хуліганства становлять такі діяння: 1) нецензурна лайка в громадських місцях; 2) образливе чіпляння до громадян; 3) інші подібні дії, за умови, що кожне із цих діянь порушує громадський порядок і спокій громадян, а обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони цього правопорушення є хуліганський мотив поведінки особи, яка вчиняє зазначені вище дії.

Об`єктом даного адміністративного проступку є суспільні відносини у сфері охорони громадського порядку, де громадський порядок - це обумовлена потребами суспільства система врегульованих правовими та іншими соціальними нормами система відносин, що складаються у громадських місцях в процесі спілкування людей, і яка має на меті забезпечення спокійної обстановки суспільного життя, нормальних умов для праці і відпочинку людей, для діяльності державних органів, а також підприємств, установ та організацій.

Крім того обов`язковою ознакою об`єктивної сторони правопорушення за ст. 173 КУпАП, а саме дрібне хуліганство - є місце його скоєння, а саме - громадське місце, яке дістало законодавче визначення як частина (частини) будь-якої будівлі, споруди, яка доступна або відкрита для населення вільно, чи за запрошенням, або за плату, постійно, періодично або час від часу, зокрема під`їзди, а також підземні переходи, стадіони.

Отже для кваліфікації дій особи, необхідно співставити фактичні обставини події, тобто відповідність конкретного діяння, а також наявні докази із ознаками того чи іншого складу правопорушення, передбаченого у диспозиції статті КУпАП.

Згідно вимог ст. 256 КУпАП в протоколі про адміністративне правопорушення, окрім іншого, повинно бути зазначено, зокрема: суть адміністративного правопорушення, тобто яка протиправна, винна дія (бездіяльність), що посягає на громадський порядок і за що законом передбачена адміністративна відповідальність, ставиться у вину особі; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Всупереч таким вимогам закону складений щодо ОСОБА_2 протокол про адміністративне правопорушення серії АПР18 №263930 від 03. 03. 2020 вказаним вимогам не відповідає, а тому можливість притягнення її до відповідальності за ст. 173 КУпАП, виходячи з вимог ч. 1 ст. 247 цього Кодексу, виключається.

Як вбачається, очевидних фактичних даних на доведення події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП в діях ОСОБА_2 не містять також і додані до протоколу про адміністративне правопорушення письмові докази, а також пояснення самого ОСОБА_1 .

Допитаний в суді першої інстанції ОСОБА_1 показав, що 26. 02. 2020 знаходився у своєму робочому кабінеті - голови Виноградівської районної ради, разом з своїм заступником. Близько 10 год. 30 хв. до кабінету без запрошення зайшла ОСОБА_2 з групою осіб, яка виразилася на його адресу образливим словом.

-4-

Із матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що зміст письмових пояснень ОСОБА_1 від 27. 02. 2020 та його пояснення в суді першої інстанції є загалом аналогічними доводам його апеляційної скарги про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП.

Разом з тим, допитані при розгляді справи в суді першої інстанції свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не підтвердили обставини, які б свідчили про вчинення ОСОБА_2 дрібного хуліганства, зазначивши, що 26. 02. 2020 близько 10 год. 30 хв., вони разом з ОСОБА_2 та іншими мешканця с. В. Копаня прийшли на прийом до голови Виноградівської районної ради ОСОБА_1 , для обговорення питання закриття дитячого садочку. Ствердили, що знаходячись в особистому кабінеті ОСОБА_1 ніхто з присутніх громадський порядок та спокій громадян не порушував, посадових осіб районної ради не ображали та інших побідних дій не вчиняли. Також зазначили, що ОСОБА_1 особисто дозволив усім бажаючим зайти в його кабінет.

При цьому, в суді першої інстанції ОСОБА_2 не заперечувала, що знаходилась в кабінеті голови Виноградівської районної ради ОСОБА_1 під час обговорення за його участю питання закриття дитячого садочку. В зазначеній дискусії, окрім неї, приймали участь й інші громадяни, проте, ні вона, ні інші присутні лайку та нецензурні слова не використовували, громадський порядок та спокій громадян не порушували.

Не вбачається таких даних й з переглянутого апеляційним судом відеозапису події, долученого ОСОБА_1 до апеляційної скарги.

Крім того, апеляційний суд враховує і те, що в складеному щодо ОСОБА_2 протоколі про адміністративне правопорушення відсутні дані про будь-кого із свідків інциденту, який нібито мав місце 26. 02. 2020 о 10 год. 30 хв. за вищевказаних обставин, хоча на місці події такі особи були.

На переконання апеляційного суду дослідження пояснень ОСОБА_1 та ОСОБА_2 дозволяє дійти висновку про те, що зміст висловлювань ОСОБА_2 під час розмови з ОСОБА_1 не призвів до порушення громадського порядку чи дестабілізації нормальних умов роботи установи.

При цьому апеляційний суд звертає увагу на те, що об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 173 КУпАП, полягає у нецензурній лайці в громадських місцях, образливому ставленні до громадян та інших діях, що порушують громадський порядок і спокій громадян.

Під нецензурною лайкою, як формою дрібного хуліганства, необхідно розуміти найбільш цинічні лайки, що належать, як правило, до сфери статевих відносин, непристойні висловлювання, один із найогидніших різновидів словесної брутальності.

Жодна особа з опитаних в судовому засіданні, включаючи і самого ОСОБА_1 , не вказували на те, що на місці події лунали такі вислови.

Під образливим ставленням до громадян необхідно розуміти докучливу поведінку, пов`язану з образливими діями, що зневажають честь і гідність людини та утискають будь-чию волю, до того ж у грубій розв`язній манері. Проте, такого ставлення ОСОБА_2 до будь - якої особи в межах цієї справи не встановлено.

Більш того, суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого або непрямого умислу. Особа усвідомлює, що її дії протиправні, вона передбачає, що в результаті їх здійснення будуть порушені громадський порядок і прагне до цього. Елементом суб`єктивної сторонни дрібного хуліганства є також мотив задоволення індивідуальних потреб самоствердження шляхом ігнорування гідності інших людей.

Як правильно встановив суд першої інстанції, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції, зауваження ОСОБА_2 з приводу неналежного на її думку виконання ОСОБА_1 своїх професійних обов`язків та подальший словесний конфлікт не були обумовлені хуліганськими мотивами з боку ОСОБА_2

-5-

До того ж доводи ОСОБА_2 завлені на свій захист, підтверджуються поясненнями інших свідків та ніким не спростовані.

Таким чином, суд першої інстанції дав правильну оцінку всім наявним доказам та належним чином мотивував у постанові свої висновки. Вказані висновки суду відповідають фактичним обставинам справи.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_1 правильність вищевказаних висновків суду першої інстанції не спростовують, а додані до апеляційної скарги документи не вказують на наявність в діях ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП.

Надаючи оцінку наведеним в апеляційній скарзі ОСОБА_1 доводам про безпідставне неврахування судом положень Закону України «Про заходи щодо попередження та зменшення вживання тютюнових виробів і їх шкідливого впливу на здоров`я населення», за змістом якого до громадських місць, окрім інших, належать приміщення органів державної влади та органів місцевого самоврядування, інших державних установ, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 Закону України «Про заходи щодо попередження та зменшення вживання тютюнових виробів і їх шкідливого впливу на здоров`я населення», громадське місце це частина (частини) будь-якої будівлі, споруди, яка доступна або відкрита для населення вільно, чи за запрошенням, або за плату, постійно, періодично або час від часу, в тому числі під`їзди, а також підземні переходи, стадіони.

Крім того, відповідно до визначення академічного тлумачного словника (1970-1980), громадським місцем є місце призначене для загального користування і знаходиться у вільному доступі для необмеженої кількості людей/осіб, незалежно від соціальної, групової чи іншої належності й без будь-яких спеціальних дозволів.

Разом з тим, робочий (службовий) кабінет адміністративної будівлі не є частиною будівлі, яка доступна або відкрита для населення вільно, чи за запрошенням, або за плату, постійно, періодично або час від часу тощо, тобто робочий (службовий) кабінет є робочим місцем для осіб, які в ньому працюють, кабінет зачиняється на ключ та, відповідно, не має ознак «доступності» або «відкритості» для населення.

Із матеріалів справи, в тому числі із пояснень ОСОБА_1 вбачається, що досліджувані у справі події відбувалися у робочому кабінеті адміністративної будівлі Виноградівської районної ради, що відповідно до норм діючого законодавства не є громадським місцем.

При таких обставинах (оскільки інших доказів немає), апеляційний суд не може вважати доводи, наведені ОСОБА_1 в апеляційній скарзі належними, допустимими і достовірними доказами у справі і ставити їх в основу доведеності винуватості ОСОБА_2 у вчиненні нею адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП.

При цьому апеляційний суд враховує, що розгляд справи про адміністративне правопорушення проводиться лише у межах обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, суд апеляційної інстанції не наділений повноваження самостійно змінювати фактичні обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення.

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Обґрунтування вимог апеляційної скарги щодо порушення місцевим судом законодавства при винесенні постанови, яке полягало у неповному з`ясуванні судом першої інстанції всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, не знайшло свого підтвердження при апеляційному перегляді.

-6-

Таким чином, апеляційний суд не вбачає підстав для зміни або скасування оскаржуваної постанови суду першої інстанції.

При розгляді справи апеляційний суд також враховує, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п. 34 рішення у справі «Тейксейра де Кастор проти Португалії» від 09. 06. 1998, п. 54 рішення у справі «Шабельников проти України» від 19. 02. 2009), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

Згідно п. 1 ст. 247 КУпАП розпочате провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14. 02. 200, доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Виходячи з положень ст. ст. 8, 62 Конституції України дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

У справі «Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії» ЄСПЛ зазначив, що п. 2 ст. 6 Конвенції вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень судді відійшли від упередженої думки, що обвинувачений вчинив злочинне діяння, так як обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь обвинуваченого.

Аналізуючи вищевикладені обставини та керуючись конституційним принципом презумпції невинуватості, вказаним в ст. 62 Конституції України, суд вважає що у матеріалах справи відсутні достовірні докази на підтвердження вини ОСОБА_2 та її винуватість не доведена.

Згідно ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Враховуючи викладене, судом першої інстанції було вжито всіх заходів, передбачених КУпАП для з`ясування питання про наявність чи відсутність вини ОСОБА_2 у вчиненні нею адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, відтак рішення суду про відсутність в її діях складу вказаного адміністративного правопорушення, є законним та обґрунтованим, підстав для його скасування немає, а тому апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

При прийнятті рішення також, ураховуються положення нормативно-правових актів про те, що сторони провадження в справах про адміністративні правопорушення є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цими актами; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що потерпілим належних доказів у підтвердження обґрунтованості доводів апеляційної скарги надано не було.

-7-

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Виноградівського районного суду Закарпатської області від 02. 06. 2020 про закриття провадження в адміністративній справі щодо ОСОБА_2 на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя: