КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/824/4304/2020
Головуючий в суді першої інстанції: Бойко О.В.
Доповідач: Трясун Ю.Р.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2020 року місто Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Трясун Ю.Р., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Голосіївського районного суду міста Києва від 04 серпня 2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП,-

за участю захисника Шипіцина О.В.

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Голосіївського районного суду міста Києва від 04 серпня 2020 року ОСОБА_1 визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 170 грн.

Відповідно до постанови, 02 червня 2020 року о 18 год. 00 хв., в АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 вчинила домашнє насильство фізичного характеру відносно свого малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме вдарила по обличчю, чим спричинила фізичний біль, без нанесення тілесних ушкоджень, тобто вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову Голосіївського районного суду міста Києва від 04 серпня 2020 року та провадження у справі щодо неї закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення. Одночасно апелянт ставить питання про поновлення їй строку на апеляційне оскарження постанови, оскільки вважає, що строк вона пропустила із поважних причин.

ОСОБА_1 зазначає, що після розгляду справи повний текст постанови оголошено не було, суддя тільки зазначив, що притягає її до адміністративної відповідальності. Оскаржувану постанову їй не направляли, захисник 21 вересня 2020 року отримав копію оскаржуваної постанови та зробив фотокопії матеріалів, а тому вважає, що строк на апеляційне оскарження пропущений з поважних причин.

В доводах апеляційної скарги апелянт вказує, що незгодна із постановою суду першої інстанції та зазначає, що при ухваленні оскаржуваної постанови суд не дотримався положень статті 245 КУпАП, оскільки не звернув увагу на суттєві порушення вимог статей 254 - 256 КУпАП, які було допущено особами, уповноваженими на складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Так, всупереч вимог ч. 2 ст. 254 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення було складено 09 червня 2020 pоку, в той час, як інкриміноване їй правопорушення було вчинено 02 червня 2020 року.

Також суд в оскаржуваній постанові посилається на показання свідків, відомості про яких в протоколі відсутні.

Крім того, як зазначає ОСОБА_1 , під час складання протоколу про адміністративне правопорушення їй не роз`яснювалась суть її прав та обов`язків, а лише було заявлено, що вони в неї є.

Апелянт вказує, що їй не запропонували скористатися послугами захисника під час складання протоколу.

ОСОБА_1 звертає увагу на те, що в оскаржуваній постанові суд зокрема, послався на долучений працівниками поліції аудіозапис. На думку апелянта, вказаний аудіозапис не може вважатись належним та допустимим доказом в розумінні положень ст. 251 КУпАП, оскільки ні у протоколі, ні у матеріалах справи не містяться відомості про дату виробництва звукозаписуючого пристрою, на який здійснювався аудіозапис, та його назву. Крім того, на думку ОСОБА_1 , положення КУпАП не передбачають аудіозапис засобом доказування.

Щодо визнання вини під час складання протоколу, то ОСОБА_1 зазначає, що сам факт визнання особою вини у скоєнні адміністративного правопорушення не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень.

Апелянт підсумовує, що судом першої інстанції було неповно з`ясовано обставин, за яких вчинено адміністративне правопорушення, відтак оскаржувана постанова суду підлягає скасуванню, провадження у справі закриттю на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 173-2 КУпАП.

Дослідивши доводи клопотання про поновлення строку, апеляційний суд вважає, що апелянт пропустила строк на апеляційне оскарження постанови суду з поважних причин.

Як вбачається із матеріалів справи про адміністративне правопорушення, в них відсутні відомості про отримання ОСОБА_1 копії оскаржуваної постанови, із матеріалами справи її захисник Шипіцин О.В. ознайомився 21 вересня 2020 року, того ж дня отримав копію постанови.

З урахуванням положень ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про право кожного на справедливий, публічний судовий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, апеляційний суд вважає, що ОСОБА_1 пропустила строк на оскарження постанови з поважних причин, а тому її апеляційна скарга підлягає розгляду.

Заслухавши пояснення захисника Шипіцина О.В., який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх доказів в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

На думку апеляційного суду, суддя першої інстанції, розглядаючи справу про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, в повній мірі дотримався вимог закону.

Оскаржуючи прийняте судом першої інстанції рішення, ОСОБА_1 вважає, що суд обґрунтовував висновок про її винуватість у вчиннні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-4 КУпАП неналежними та недопустимими доказами. Також апелянт звертає увагу на те, що протокол про адміністративне правопорушення був складений не в день інкримінованого правопорушення, а через кілька днів.

Апеляційний суд вважає такі доводи непереконливими, оскільки вони не ґрунтується на законі та наявних у справі доказах.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 354460 від 09 червня 2020 року, в ньому вказано, що ОСОБА_1 вчинила домашнє насильство 02 червня 2020 року.

За приписами ст. 251 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення є доказом у справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 252 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинили адміністративне правопорушення.

Як видно з матеріалів справи, 04 червня 2020 року свідок ОСОБА_3 в своїх письмових поясненнях повідомив працівника поліції про вчинення 02 червня 2020 року ОСОБА_1 домашнього насильства стосовно свого сина, а 09 червня 2020 року після того як від ОСОБА_1 були отримані письмові пояснення щодо обставин застосування до дитини насильства фізичного характеру, уповноваженою особою був складений протокол про адміністративне правопорушення.

З огляду на викладене, апеляційним судом не встановлено порушень закону щодо строків складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Щодо доказів, на які суд посилається, обґрунтовуючи висновок про винуватість ОСОБА_1 , то апеляційний суд вважає, що наведені у постанові докази у своїй сукупності давали суду підстави дійти такого висновку поза розумним сумнівом.

Відповідно до письмових пояснень самої ОСОБА_1 , вона не заперечує того, що 02 червня 2020 року вдарила свого сина ОСОБА_2 по обличчю долонею, однак зазначає, що це зробила випадково.

Отже заперечуючи умисел на застосування фізичної сили до сина, ОСОБА_1 не оспорює того, що такий факт мав місце 02 червня 2020 року, про що вказано в письмових поясненнях свідка ОСОБА_3 , батька ОСОБА_2 та підтверджено наданим аудіозаписом. Цими доказами підтверджується те, що ОСОБА_1 вчинила насильство фізичного характеру умисно.

Беручи до уваги те, що висновок суду ґрунтується не лише на даних, наявних на аудіозаписі, але й на інших наведених в постанові доказах, апеляційний суд вважає, що висновок суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні домашнього насильства фізичного характеру є обґрунтованим, а рішення суду законним.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справі про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Апеляційний суд вважає, що суд цих вимог закону дотримався в повній мірі та ухвалив рішення, яке є вмотивованим, та викладені в ньому висновки відповідають фактичним обставинам справи, відтак підстав для скасування оскаржуваної постанови немає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд,-

П ОС Т АН О ВИ В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Голосіївського районного суду міста Києва від 04 серпня 2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.Р.Трясун