Справа № 466/2287/20 Головуючий у 1 інстанції: Кавацюк В.І.
Провадження № 33/811/970/20 Доповідач: Галапац І.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2020 року Львівський апеляційний суд в складі:

судді Галапаца І.І.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу правопорушника ОСОБА_1 на постанову судді Шевченківського районного суду м. Львова від 19 червня 2020 року,

з участю захисника правопорушника адвоката Бобикайла Н.І.,

правопорушника ОСОБА_1 ,

встановив:

цією постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком один рік.

Також постановлено стягнути з ОСОБА_1 420,40 грн. судового збору.

Згідно постанови судді 21 березня 2020 року о 21.10 год. в м. Львові по вул. Золотій, 21, ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Сітроен» д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку на місці та у медичному закладі відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п.2.5 «Правил дорожнього руху».

В апеляційній скарзі правопорушник ОСОБА_1 покликається на те, що постанова суду є незаконною, а висновки суду невірними.

Зазначає, що протокол про адміністративні правопорушення сам по собі без підтвердження іншими доказами не є доказом вини особи.

Акцентує, що також суд взяв до уваги рапорт працівника поліції, однак такий, на думку апелянта, теж не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративних правопорушень. Окрім цього, свідки, письмові пояснення яких наявні в матеріалах справи, не були допитані в судовому засіданні, а тому в розумінні ст. 251 КУпАП не можуть вважатися доказами. Постанова по справі про адміністративне правопорушення, на яку послався суд, не зазначена в переліку доказів, передбачених ст. 251 КУпАП і даною статтею не передбачено преюдиційності встановлених фактів. Відеозапис, на який послався суд зафіксував лише уривками процес складення протоколу в приміщенні відділу поліції і не містить інформації про керування ним транспортним засобом.

Наголошує, що працівники поліції не зупиняли його під час керування транспортним засобом і наведене також підтверджується рапортом працівника поліції (а.с.8), згідно з яким патруль отримав виклик про можливе керування транспортним засобом в стані сп`яніння.

Звертає увагу на те, що інших доказів його вини у інкримінованому правопорушенні працівниками поліції не надано, а судом не зібрано.

Вважає, що виходячи із змісту положень п.6 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 № 1452/735, огляд на стан сп`яніння проводиться лише поліцейським після зупинки ним транспортного засобу. Тобто особа, яку не було зупинено працівником поліції не підлягає огляду на стан сп`яніння.

Стверджує, що пояснення свідків, які містяться в матеріалах справи слід оцінювати критично, оскільки вони є його сусідами, з якими у нього склались неприязні відносини.

Зазначає, що в матеріалах справи відсутні відомості про його відмову від проходження огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я, також відсутнє і відповідне направлення.

Також наголошує, що протокол про адміністративне правопорушення було складено о 21:50 год., разом з тим, відповідно до протоколу про адміністративне затримання, його було доставлено в Шевченківський ВП о 21:24 год. і звільнено о 23:00 год. у зв`язку із складенням адміністративного протоколу і при цьому не було жодних свідків.

Просить скасувати постанову Шевченківського районного суду м. Львова від 19 червня 2020 року та закрити провадження в справі.

Викликати в судове засідання і допитати в якості свідка ОСОБА_2 .

Заслухавши пояснення правопорушника ОСОБА_1 та виступ його захисника адвоката Бобикайла Н.І., які підтримали апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, суд вважає, що така задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення, відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, крім іншого, є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Крім цього, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинене адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, дотримавшись вищезазначених вимог закону, об`єктивно з`ясував та дослідив всі обставини справи і докази у ній.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, підтверджується матеріалами справи №466/2287/20, а саме: протоколом серія ДПР18 №405856 від 21 березня 2020 року (а.с.1); протоколом про адміністративне затримання ОСОБА_1 серії АЗ №099645 від 21 березня 2020 року (а.с.2); письмовими поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с. 4-7), які останні підтримали і в судовому засіданні під час апеляційного перегляду справи, категорично ствердивши, що ОСОБА_1 у зазначений день керував автомобілем у стані алкогольного сп`яніння, що на думку апеляційного суду є логічними та послідовними і такими, що узгоджуються з іншими доказами по справі, зокрема з рапортами поліцейського взводу 1 роти 4 батальйону 1 УПП у Львівській області Самко С.Я. від 21 березня 2020 року; відеоматеріалами події, яким суддя районного суду дав належну правову оцінку в своїй постанові, з чим погоджується і апеляційний суд.

Допитаний в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції свідок ОСОБА_2 пояснив, що 21 березня 2020 року близько 20 год. разом із ОСОБА_1 після святкування дня народження друга, прийшли до автомобіля ОСОБА_1 припаркованого біля будинку за місцем проживання останнього, де очікували на приїзд таксі, яким він ОСОБА_2 збирався повернутись додому.

Зазначив, що через гучну музику, яка лунала із автомобіля та грюкіт ОСОБА_1 у двері під`їзду будинку, між останнім та мешканцями будинку ОСОБА_3 та ОСОБА_4 виник конфлікт, внаслідок якого останні викликали поліцію і в подальшому, ОСОБА_1 забрали у відділення поліції.

Ствердив, що ОСОБА_1 вживав спиртне в цей день, однак не керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Разом з тим, враховуючи, що свідок ОСОБА_2 та правопорушник ОСОБА_1 перебувають у дружніх стосунках, суд апеляційної інстанції не бере їх до уваги, оскільки вони суперечать фактичним обставинам справи і направлені на ухилення ОСОБА_1 від відповідальності за вчинене.

Крім цього, дії працівників поліції відносно ОСОБА_1 під час складення протоколу за ч.1 ст. 130 КУпАП апеляційний суд вважає такими, що ґрунтуються на вимогах закону, зокрема на приписах «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції».

Виходячи з наведеного, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги правопорушника такими, що не впливають на законність прийнятого по суті рішення і приходить до висновку, що суддя районного суду підставно притягнув ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП, обравши стягнення, яке згідно ст. 23 КУпАП є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, та не вбачає підстав для скасування рішення суд і закриття провадження в справі.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд,

постановив:

апеляційну скаргу правопорушника ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Шевченківського районного суду м. Львова від 19 червня 2020 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком один рік без зміни.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя судової палати

з розгляду кримінальних справ

Львівського апеляційного суду Галапац І.І.