Справа № 163/856/20 Провадження № 33/802/765/20 Головуючий у 1 інстанції: Чишій С. С.
Категорія: ст.472 МК України Доповідач: Денісов В. П.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 листопада 2020 року місто Луцьк

Суддя Волинського апеляційного суду - Денісов В.П.,

з участю представника митниці - Пікалюка М.С.,

розглянувши апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 на постанову судді Любомльського районного суду Волинської області від 17 вересня 2020 року щодо нього,

В С Т А Н О В И В:

Даною постановою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.472 МК України із накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 50 710 (п`ятдесят тисяч сімсот десять) гривень з конфіскацією в дохід держави 493 штук дитячих тапок, 70 штук жіночого взуття, 52 штук ременів загальною вартістю 50 710 гривень, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Волинської митниці Держмитслужби 3986 (три тисячі дев`ятсот вісімдесят шість) гривень витрат у справі за зберігання товарів та на користь держави 420 (чотириста двадцять) гривень 40 коп. судового збору.

Згідно з рішенням суду ОСОБА_1 визнаний винним у тому, що 20.02.2020 він, прямуючи з Республіки Польща в Україну через митний пост "Ягодин" Волинської митниці Держмитслужби водієм автомобіля "МАН", номерний знак НОМЕР_1 / НОМЕР_2 , який переміщувався в адресу ТОВ "Ладим Стар", не задекларував за встановленою формою 493 штуки дитячих тапок, 70 штук жіночого взуття, 52 штуки ременів загальною вартістю 50 710 гривень, що знаходилися в напівпричепі разом із задекларованими товарами і були виявлені під час митного контролю, чим вчинив правопорушення, передбачене ст.472 МК України.

Не погоджуючись з рішенням суду, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, подала апеляційну скаргу. Вказує, що постанова суду є незаконною та необґрунтованою. Посилається на те, що незазначення у митній декларації слів «взуття» та «ремені» не утворює складу порушення митних правил, передбаченого ст.472 МК України. З огляду на наведене, просить рішення суду першої інстанції скасувати.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши міркування представника Волинської митниці ДФС, який апеляцію заперечив і просив постанову судді залишити без змін, доходжу висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, хоча про час, дату та місце розгляду справи повідомлялися завчасно і належним чином, що підтверджується телефонограмою від 21.10.2020, яка міститься в матеріалах справи. Жодних клопотань від нього про відкладення розгляду справи не надходило.

А тому відповідно до ч.6 ст.294 КУпАП його неявка у судове засідання не перешкоджає розгляду справи.

Положення ст.486 МК України визначають, що завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону.

Згідно зі ч.1 ст.458 МК України порушення митних правил - це адміністративне правопорушення, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений законодавством України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, через митний кордон України.

Стаття 489 Митного кодексу України визначає, що посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

На думку апеляційного суду, при постановленні рішення судом першої інстанції вказаних вимог закону дотримано.

Відповідно до вимог ст.472 МК України адміністративним правопорушенням є недекларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, тобто незаявлення за встановленою формою точних та достовірних відомостей (наявність, найменування або назва, кількість тощо) про товари, транспортні засоби комерційного призначення, які підлягають обов`язковому декларуванню у разі переміщення через митний кордон України.

Об`єктивна сторона зазначеного правопорушення характеризується дією (недостовірне декларування) або ж бездіяльністю (недекларування). Тобто, це незаявлення за встановленою письмовою, усною, або будь-якою іншою формою відомостей, або заявлення недостовірних відомостей про товари, їх митного режиму і інших відомостей для митної мети.

Згідно зі ч.1 ст.257 МК України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Протоколом про порушення митних правил стверджується, що ОСОБА_1 не задекларував за встановленою формою 493 штуки дитячих тапок, 70 штук жіночого взуття, 52 штуки ременів, загальною вартістю 50 710 гривень, що знаходились в напівпричепі разом із задекларованими товарами і були виявлені під час митного контролю (а.с.1-4).

Місцевим судом досліджено митну декларацію ОСОБА_1 , в якій він заявив про наявність 650 кг нового одягу у 37 мішках, загальною вартістю 650 доларів США.

Наявні у цих мішках взуття та ремені класифікуються за кодами 6401-6406 та 6217 або 3926 згідно УКТ ЗЕД, відмінними від кодів щодо одягу - 6211 згідно УКТ ЗЕД.

Отже, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що невідповідність заявленого і фактично переміщуваного товару є явною і очевидною.

Доводи апелянта про те, що незазначення у митній декларації слів «взуття» та «ремені» не утворює складу порушення митних правил, передбаченого ст.472 МК України, не ґрунтуються на законі, суперечать матеріалам справи і повністю спростовуються вищенаведеними доказами.

Таким чином, при розгляді справи суддя з`ясував усі обставини справи, дослідив наявні у ній докази, давши їм належну юридичну оцінку, і обґрунтовано дійшов висновку, що у діях ОСОБА_1 наявний склад порушення митних правил, передбаченого ст.472 МК України.

Відповідно до ст.ст.23, 33 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами. При накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

На думку апеляційного суду, призначаючи ОСОБА_1 адміністративне стягнення, місцевий суд вказаних вимог закону дотримався у повному обсязі.

Законних підстав для скасування рішення суду першої інстанції з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, апеляційний суд не вбачає.

Враховуючи наведене та керуючись ст.294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову судді Любомльського районного суду Волинської області від 17 вересня 2020 року щодо нього - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського апеляційного суду В.П. Денісов