ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1313/20 Справа № 178/1290/20 Суддя у 1-й інстанції - Берелет В. В. Суддя у 2-й інстанції - Крот С. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2020 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі: головуючого судді Крот С.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу особи, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 на постанову Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 17 вересня 2020 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 121 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 3 місяці та стягнуто судовий збір у розмірі 420,40 грн.,

за участю:

особи, що притягується

до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

Згідно постанови Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 17 вересня 2020 року водій ОСОБА_1 20 червня 2020 року о 10 год. 22 хв. на трасі М-04 152 км Криничанського району Дніпропетровської області керував транспортним засобом DAF, державний номер НОМЕР_1 , з тріщиною на лобовому склі, чим порушив ДСТ 3649 від 2010 року п.6.8.5.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову скасувати, а справу закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, а провадження закрити на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Обґрунтовуючи свої апеляційні вимоги вказує, що протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, зокрема, він складений нерозбірливим почерком, в ньому не розкрито суть адміністративного правопорушення, не зазначені свідки та не відібрані їх пояснення, відсутні його пояснення, наявні скорочення «т.з.» та «д.н.з.», що не відповідає вимогам чинного законодавства, відсутній опис документів, долучених до протоколу, відсутні докази, а саме: відео з бодікамери поліцейського, зазначене у протоколі, проте не додане до нього. Звертає увагу, що протокол про адміністративне правопорушення двічі повертався на дооформлення та судом не було його належним чином повідомлено про дату та час розгляду справи, а саме за день до розгляду справи (о 13.19 год. 16 вересня 2020 року). Зазначає, що на 17 вересня 2020 року на порталі «Судова влада» були відсутні відомості про призначення справи щодо нього до розгляду та лише 24 вересня 2020 року на порталі було зазначено, що розгляд справи відбудеться о 09.30 год. 17 вересня 2020 року. Вказує, що його було безпідставно зупинено працівниками поліції, які не взяли до уваги його пояснення про те, що він їхав на СТО, щоб замінити скло, Зазначає, що п.31.4.7 ПДР України не передбачає заборону експлуатації транспортного засобу у разі тріщини на вітровому склі. Звертає увагу, що ПДР України не містить термін «лобове скло», наявність тріщини на якому йому інкримінується. Вказує, що відповідно до наказу МВС № 534 спочатку складається акт перевірки технічного стану транспортного засобу, а в разі наявності на те підстав і протокол про адміністративне правопорушення, разом з тим такий акт не складався та йому не вручався. Звертає увагу, що відсутня повторність, оскільки на час розгляду справи та на час подання апеляційної скарги остаточне рішення за попереднім протоколом не прийнято. Вказує, що мотивувальна та резолютивна частини постанови містять суперечності: у мотивувальній частині зазначено про накладення на нього стягнення у виді штрафу, у резолютивній позбавлення права керувати транспортними засобами. Звертає увагу, що на даний час закінчили строки, передбачені ст. 38 КУпАП.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши ОСОБА_1 , вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, дійшов наступного висновку.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого прийняти мотивоване законне рішення.

Відповідно до ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Однак, вказані вимоги закону судом належним чином виконані не були.

В матеріалах справи відсутні будь-які належні докази на підтвердження факту повідомлення належним чином у відповідності до вимог КУпАП судом першої інстанції ОСОБА_1 про дату та час розгляду справи та як слідує з оскаржуваної постанови суду справу розглянуто судом за відсутності учасників, а тому суд апеляційної інстанції, вважає обгрунтованими доводи ОСОБА_1 про порушення його права на захист, а саме те, що суд першої інстанції розглянув справу про адміністративне правопорушення за його відсутності без отримання даних про його своєчасне сповіщення про місце і час розгляду справи.

За наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції відповідно до ст. 294 КУпАП має право скасувати постанову та прийняти нову постанову.

Під час апеляційного перегляду встановлено, що судом першої інстанції належним чином не з`ясовано обставини щодо вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 121 КУпАП, а викладені в постанові висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 не відповідають фактичним обставинам справи.

Частина 1 ст. 121 КУпАП передбачає відповідальність за керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів.

Частиною 4 ст. 121 КУпАП передбачена відповідальність за повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених частинами першою - третьою цієї статті.

Згідно п.31.1 ПДР технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації.

Пунктом 31.4 ПДР визначено за наявності яких технічних несправностей і невідповідностей заборонено експлуатацію транспортних засобів. Водночас, згідно п. 31.5 ПДР, у разі виникнення в дорозі несправностей, зазначених у пункті 31.4 цих Правил, водій повинен вжити заходів для їх усунення, а якщо це зробити неможливо - рухатися якомога коротшим шляхом до місця стоянки або ремонту, дотримуючись запобіжних заходів з виконанням вимог пунктів 9.9 і 9.11 цих Правил.

Згідно пункту 6.8.5 ДСТУ 3649:2010 «Колісні транспортні засоби. Вимоги щодо безпечності технічного стану та методи контролювання»: На вітровому склі КТЗ не дозволено сколи чи тріщини в зоні роботи склоочисників.

Хоча ні за змістом пункту 31.1, ні пункту 31.4 ПДР немає прямої заборони експлуатації транспортних засобів зі сколами чи тріщинами на лобовому склі, однак фактично дії водія ОСОБА_1 вказують на те, що після виникнення в дорозі сколу та тріщини лобового скла водій рухався до місця стоянки для усунення несправності, як того вимагає п.31.5 ПДР.

Так, під час апеляційного перегляду ОСОБА_1 пояснив, що під час руху його автомобіля потрапив камінь у вітрове скло і пошкодив його, оскільки він не знає місце розташування станцій технічного обслуговування, він рухався по Трасі М04 до м. Дніпра до найближчого з метою заміни вітрового скла автомобіля. Саме в цей проміжок часу ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції і стосовно нього було складено протокол про адміністративне правопорушення.

Такі пояснення ОСОБА_1 повністю узгоджуються з відеозаписом з бодікамери поліцейського, з якої слідує, що ОСОБА_1 під час складання протоколу про адмністративне правопорушення повідомив, що під час руху його автомобіля потрапив камінь у вітрове скло і пошкодив його, оскільки він не знає місце розташування станцій технічного обслуговування, він рухався по-Трасі М04 до м. Дніпра до найближчого з метою заміни вітрового скла автомобіля.

Доводи апелянта про те, що він рухався до місця стоянки з дотриманням вимог п. 9.9 ПДР в ході апеляційного перегляду постанови нічим не спростовані.

Отже, під час апеляційного перегляду встановлено, що хоча технічний стан транспортного засобу, яким керував ОСОБА_1 , не відповідав правилам технічної експлуатації, однак з системного аналізу положень ДСТУ 3649:2010 «Колісні транспортні засоби. Вимоги щодо безпечності технічного стану та методи контролювання» та пункту 31 ПДР «Технічний стан транспортних засобів та їх обладнання» вбачається, що в даному випадку відсутня подія адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 121 КУпАП.

Крім того, при вирішенні питання щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу інкримінованого йому правопорушення, суд першої інстанції не врахував положення ст. 10 КУпАП щодо наявності у нього умислу на вчинення адміністративного правопорушення.

Так, згідно ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Ні під час розгляду справи місцевим судом, ні під час апеляційного перегляду судового рішення в діях ОСОБА_1 не встановлено умислу на вчинення адміністративного правопорушення.

Таким чином, аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що будь-які докази того, що ОСОБА_1 діяв умисно, усвідомлював протиправний характер своїх дій, який посягає на встановлений правопорядок, в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні і в судовому засіданні не встановлені.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Ст. 17 Закону України № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини ЄСПЛ у справі «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Викладені обставини свідчать про недоведеність «поза розумним сумнівом» наявності в діянні ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 121 КУпАП, що виключає можливість притягнення останнього до адміністративної відповідальності за вказаною правовою нормою.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у разі відсутності події та складу адміністративного правопорушення.

Оскільки в діях апелянта відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 121 КУпАП, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду - скасуванню із закриттям провадження у справі.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу особи, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 17 вересня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 121 КУпАП скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 121 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду С.І.Крот