Справа № 164/751/20 Провадження №33/802/446/20 Головуючий у 1 інстанції:Невар О. В.
Категорія:ч.1 ст.130 КУпАП Доповідач: Подолюк В. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2020 року місто Луцьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Волинського апеляційного суду Подолюк В.А., за участю захисника особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Кравчук Л.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Маневицького районного суду Волинської області від 04 червня 2020 року,

ВСТАНОВИВ:

Вказаною постановою судді ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , працюючого водієм у ФОП ОСОБА_2 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу, в розмірі 600 (шістсот) неоподаткованих мінімумів громадян, що відповідно становить 10200 (десять тисяч двісті) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

В дохід держави із ОСОБА_1 стягнуто 420 грн. 40 коп. судового збору.

Так, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 08 травня 2020 року об 20 год. 39 хв. на вул.Грушевського в смт.Колки Маневицького району Волинської області, керував скутером марки «Сузукі», без реєстраційного номерного знаку, і на вимогу працівника поліції відмовився у встановленому законом порядку пройти огляд на виявлення стану алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України, та відповідно вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погоджуючись із вказаною постановою судді в частині призначення адміністративного стягнення, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить її змінити, звільнивши його на підставі ст.21 КУпАП від адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП у зв`язку з передачею матеріалів на розгляд трудового колективу ФОП ОСОБА_2 . Не заперечує факту вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та не оспорює його в апеляційній скарзі.

Захисник ОСОБА_1 - адвокат Кравчук Л.О. подала доповнення до вищевказаної апеляційної скарги в яких просить оскаржуване рішення скасувати та закрити провадження у справі на підставі п.1 ст.247 КУпАП, - у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Зазначає про те, що ОСОБА_1 не вживав спиртних напоїв, а також не був обізнаний про адміністративну відповідальність за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння. З відеозапису, який міститься в матеріалах справи присутності свідків при відмові ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння не видно. З письмових пояснень свідків, які містяться в матеріалах справи вбачається, що вони написані під диктовку інспектора поліції, оскільки за змістом є ідентичними. За таких обставин наявні сумніви щодо неупередженості свідків та дотримання працівниками поліції вимог щодо порядку проведення огляду на стан сп`яніння. Пояснення свідків не можуть вважатись доказами в розумінні ст.251 КУпАП, оскільки на їх підставі неможливо однозначно встановити наявність чи відсутність адміністративного правопорушення.

Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши думку захисника ОСОБА_1 - адвоката Кравчук Л.О., яка скаргу із врахуванням доповнень до неї підтримала, приходжу до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

За положеннями статтей 245, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Разом з тим, Пленум Верховного Суду України в абз.3, 5 п.24 своєї постанови №14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз`яснив, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247 і 280 КУпАП, у тому числі шляхом допиту свідків та призначення експертиз. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Судом вжито всіх заходів, передбачених КУпАП для з`ясування питання, зокрема про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а тому вищевказаний висновок суду є правильним і повністю відповідає вимогам ст.280 КУпАП.

ОСОБА_1 інкримінується вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, об`єктивна сторона якого, відповідно до диспозиції цієї норми закону, серед іншого, полягає у діях особи, яка керує транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, спрямованих на ухилення від проходження у встановленому законом порядку огляду на виявлення стану алкогольного сп`яніння.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення відповідно до ст.251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Факт вчинення ОСОБА_1 згаданого адміністративного правопорушення, за обставин зазначених в оскаржуваній постанові судді, підтверджуються зібраними у справі і належним чином дослідженими місцевим судом доказами. Так, його вина у вчиненні цього адміністративного проступку повністю доводиться:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ОБ №111659 від 05.05.2020 року, за змістом якого ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку в присутності двох свідків, які зазначені в ньому. У протоколі ОСОБА_1 вказав: "Керував скутером. З порушенням згідний". Протокол підписаний ОСОБА_1 ;

- письмовими поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від 08.05.2020 року, з яких вбачається, що вони були присутніми при складенні адміністративних матеріалів щодо водія ОСОБА_1 за керування транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, однак останній відмовився від проходження огляду на виявлення наявності чи відсутності стану сп`яніння;

- письмовим поясненням ОСОБА_1 в яких він вказав, що керував скутером та відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. Вину визнав.

Крім того, вина ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованому правопорушення доводиться і відеозаписом з боді-камери працівника поліції, з якого вбачається, що працівником поліції було запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, або в медичному закладі, однак він відмовився.

Проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності вважаю, що винність ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, є повністю доведеною належними та допустимими доказами в розумінні ст.251 КУпАП, які містяться в матеріалах справи.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції обґрунтовано визнав винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а саме ухиленні особи, яка керувала транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння від проходження у встановленому законом порядку огляду на виявлення стану алкогольного сп`яніння, оскаржувана постанова судді є законною та мотивованою.

При цьому, твердження захисника про те, що на місці зупинки транспортного засобу не було свідків, які вказані у протоколі, на увагу суду не заслуговує, оскільки повністю спростовується матеріалами справи.

Таким чином, усі доводи сторони захисту, які викладені в апеляційній скарзі та наведені в ході апеляційного розгляду справи щодо незаконності судового рішення жодним чином не спростовують наведених вище висновків суду першої інстанції, а на думку апеляційного суду фактично спрямовані на уникнення ОСОБА_1 адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП шляхом закриття провадження у справі.

Водночас, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі вказує про те, що є усі правові підстави для його звільнення від адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП на підставі ст.21 цього ж Кодексу у зв`язку з передачею матеріалів на розгляд трудового колективу ФОП ОСОБА_2 .

Проте, такі доводи апелянта на увагу суду не заслуговують з огляду на наступне.

За положеннями ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.

Дійсно, положеннями ч.1 ст.21 КУпАП законодавець передбачив можливість звільнення особи від адміністративної відповідальності, якщо з урахуванням характеру вчиненого правопорушення і особи правопорушника до нього доцільно застосувати захід громадського впливу.

Тобто застосування ст.21 КУпАП до особи, на думку апеляційного суду, є правом, а не обов`язком.

Проте, підстав для звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності у зв`язку з передачею матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд трудового колективу на підставі ст.21 КУпАП немає, про що й вірно було зазначено судом першої інстанції у своїй постанові.

Вчинене ОСОБА_1 адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП відноситься до тих правопорушень, яке за своїм характером є грубим суспільно небезпечним проступком в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та відповідно несе підвищену небезпеку, як для самого водія, так і для його пасажирів та інших учасників дорожнього руху.

Суд апеляційної інстанції вважає, наведені ОСОБА_1 в його апеляційній скарзі пом`якшуючі відповідальність обставини, а саме - визнання вини та щире каяття, наявність у нього на утриманні двох малолітніх дітей і дружини, його позитивні характеристики з місця проживання та роботи, хоча і мають місце, однак не можуть слугувати підставою для передачі даних матеріалів справи на розгляд трудового ФОП ОСОБА_2 , оскільки, як правильно вказав суд першої інстанції, він цілком свідомо сів за кермо транспортного засобу після вживання алкогольних напоїв. Слід також вказати, що при складенні протоколу 08.05.2020 року також цілком свідомо надав працівнику поліції інформацію про те, що він не працює, хоча, як вбачається з його характеристики, яка написана ФОП ОСОБА_2 , ОСОБА_5 на роботу водія прийнятий ще в 2018 році.

Правильність таких висновків суду першої інстанції підтверджується також тією обставиною, що при зазначених обставинах ОСОБА_1 було також вчинені правопорушення, передбачені ч.6 ст.121 та ч.1 ст.126 КУпАП, що стверджується постановою серії БАА №288513 від 08.05.2020 року, яка міститься в матеріалах справи.

Окрім того, в матеріалах справи відсутні будь-які дані про те, яким чином трудовий колектив ФОП буде реалізовувати громадський вплив на правопорушника.

А тому, оскаржувана постанова в частині відмови трудовому колективу у звільненні ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення на підставі ст.21 КУпАП, є цілком обґрунтованою та законною.

Законною також є постанова в частині накладення адміністративного стягнення.

Так, відповідно до ст.33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні адміністративного стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Санкцією ч.1 ст.130 КУпАП для водіїв передбачено єдиний та безальтернативний вид стягнення, - такий як штраф в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Апеляційний суд вважає, що дані вимоги Закону суддею першої інстанції при призначенні адміністративного стягнення ОСОБА_1 були дотримані в повному обсязі, оскільки застосоване відносно нього стягнення відповідає санкції, інкримінованого йому правопорушення і фактично є єдиним та безальтернативним видом стягнення.

При накладенні адміністративного стягнення суд першої інстанції відповідно до вимог ст.33 КУпАП врахував характер вчиненого проступку, дані про особу порушника, ступінь його вини, конкретні обставини справи та обґрунтовано визначив безальтернативне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами в межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП.

Таким чином, усі доводи сторони захисту, викладені в апеляційній скарзі та доповненнях до неї щодо незаконності судового рішення жодним чином не спростовують наведених вище висновків суду першої інстанції, оскільки судом було правильно застосовано норми матеріального права та не порушено норм процесуального права.

А тому, постанова судді Маневицького районного суду Волинської області від 04.06.2020 року є законною та такою, що винесена відповідно до вимог КУпАП, а тому підлягає залишенню без змін.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст.21, 294 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Маневицького районного суду Волинської області від 04 червня 2020 року в даній справі щодо нього, - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського

апеляційного суду В.А. Подолюк