КУЙБИШЕВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 319/962/20
Провадження №3/319/319/2020
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2020 року смт. Більмак

Суддя Куйбишевського районного суду Запорізької області Мальований В.О., розглянувши матеріали, які надійшли з Більмацького ВП Бердянського ВП ГУНП в Запорізькій області, про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Чернігівка Запорізької області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Чернігівським РС УДМС України в Запорізькій області 11.02.2016 року,

за ознаками правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (КУпАП),

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу серії ВАБ №278167 від 11 листопада 2020 року, ОСОБА_1 10 листопада 2020 року близько 16.00 год., перебуваючи по АДРЕСА_2 , вчинив сварку зі своєю колишньою дружиною ОСОБА_2 , в ході якою висловлювався нецензурними словами та погрожував фізичною розправою.

За цим фактом відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Під час розгляду справи в суді ОСОБА_1 пояснив, що свою провину у вчиненні правопорушення передбаченого ст.173-2 КУпАП не визнає, та пояснив, що на даний період з дружиною ОСОБА_2 вони не проживають, на розгляді в Куйбишевському районному суді знаходиться справа про розірвання шлюбу. 10 листопада 2020 року він забрав з садочка їхню спільну дитину та поїхав до будинку, де проживає дружина, щоб доньку передати їй. ОСОБА_3 вдома не було, проте в будинку перебувала його теща ОСОБА_4 та брат дружини ОСОБА_5 . Відвівши дитину до будинку, до нього вийшла ОСОБА_4 і завела розмову з ним, щодо розподілу їхнього спільного з дружиною майна. При цьому на поріг будинку вона винесла телевізор, і сказала, щоб той його забирав. Він разом з ОСОБА_6 віднесли телевізор та завантажили до автомобіля. ОСОБА_4 почала провокувати його на скандал, говорила на підвищених тонах. Через невеликих проміжок часу приїхала дружина ОСОБА_7 , і вона разом з ОСОБА_4 почали з"ясовувати з ним відносини, вони говорили на підвищених тонах, була словесна перепалка. До них іноді з будинку виходив ОСОБА_5 і прохав заспокоїтись. Сам він не був присутній під час конфлікту, перебував з дитиною в будинку, так як інших дорослих там не було. Він нікому не погрожував, нецензурними словами на адресу дружини не висловлювався. ОСОБА_4 під час словесної перепалки висловлювалась на його адресу нецензурними словами. Погроз з його боку застосувати до ОСОБА_3 фізичне насилля, спалити дім, не було. ОСОБА_4 та ОСОБА_7 на його питання щодо розподілу спільно нажитого майна подружжя, казали, що його тут нічого не має, є тільки телевізор, який йому вони віддали, все інше то належить ОСОБА_8 . На його запитання щодо придбаних за його кошти будівельних матеріалів, за рахунок чого був здійснений ремонт у будинку, йому відповіли, що нічого він забрати не зможе. Тоді він запитав у них: "Йому, що їх спалити, якщо він не може їх забрати?". Погроз знищити її майно він не висловлював, була тільки фраза у формі запитання, але це не була погроза. Спільної думки щодо поділу майна висловлено не було, і він поїхав додому.

В судовому засіданні ОСОБА_2 пояснила, що ОСОБА_1 являється її чоловіком, проте на даний час вони проживають окремо, на розгляді в Куйбишевському районному суду перебуває справа за її позовом про розірвання шлюбу. 10 листопада 2020 року за домовленістю, ОСОБА_1 забирав їхню спільну дитину з садочка. Вони хоча і не проживали разом, проте перешкод у спілкуванні батька з дитиною вона не чинила, і ОСОБА_1 частенько забирав дитину з садочка, грався з нею у них вдома. Коли вона 10 листопада 2020 року близько 16.00 год приїхала додому, побачила чоловіка ОСОБА_9 та свою матір, які сварились. До цього у них була розмова, щодо телевізору, який він хотів забрати, як своє майно. Він постійно коли до неї приїжджав, нагадував про телевізор. І того вечора по її проханню телевізор зняли з кріплень, і мали намір віддати, коли ОСОБА_9 привезе дитину додому. Почувши, що ОСОБА_9 свариться з його матір"ю, вона почала за неї заступатись, внаслідок чого почула погрози з боку ОСОБА_10 щодо знищення їхнього майна, особисто їй він не погрожував, казав тільки, що спалить майно. Будинок, в якому вона з ОСОБА_1 проживали належить їй, був придбаний до шлюбу. З ОСОБА_1 вони часто сварились, у них були постійні конфлікти, на даний час вона його боїться.

В судовому засіданні ОСОБА_11 пояснив, що він не був свідком конфлікту між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який стався 10 листопада 2020 року. Про нього йому стало відомо з телефонного дзвінка, ОСОБА_1 сам зателефонував йому і повідомив про скандал.

В судовому засіданні ОСОБА_4 пояснила, що ОСОБА_7 доводиться їй донькою, а ОСОБА_1 відповідно зятем. Проте донька зі своїм чоловіком не проживає, вони розлучаються в судовому порядку. Зі слів доньки вона дізналась, що ОСОБА_1 останнім часом часто сварився з ОСОБА_12 , приходив до неї додому, погрожував їй. Того дня, 10 листопада 2020 року вона разом зі своїм сином ОСОБА_6 , за проханням доньки, приїхали до неї додому, щоб зняти телевізор з кріплень, і віддати ОСОБА_13 . Це був його телевізор. І мали намір встановити доньці придбаний новий телевізор. Вона віддала телевізор ОСОБА_14 , і стали чекати доньку, оскільки не знали де знаходяться пульт і приставка до цього телевізору. В цей час вона запитала ОСОБА_15 щодо розподілу майна подружжя, що ще він буде забирати з будинку, щоб більше не було питань і щоб він не приїжджав до доньки з постійними погрозами. На її запитання, ОСОБА_9 повідомив, що забере все, що зможе, а що не зможе, то спалить. Хотів розібрати гараж та сарай, а коли вони йому цього не дозволять, то погрожував їх спалити. Коли приїхала донька з роботи сварка продовжилась, то він виходив з двору, то знову повертався. Потім він почав висловлюватись на її адресу та адресу доньки лайливими, образливими словами. До поліції зателефонувала ОСОБА_16 .

В судовому засіданні свідок ОСОБА_17 пояснив, що ОСОБА_2 являється його сестрою, а ОСОБА_1 - зятем. У нього були з ОСОБА_1 нормальні відносини, до того моменту поки він не почав ображати його сестру та його матір, ОСОБА_4 . Того дня, 10 листопада 2020 року до нього зателефонувала його сестра ОСОБА_2 і попрохала, щоб він зняв з кріплень телевізор , який належить ОСОБА_1 , і щоб вона його йому віддала. Він приїхав до будинку сестри з матір"ю, ОСОБА_4 , зняли телевізор і чекали коли приїде ОСОБА_9 з донькою. Він був у будинку. Через деякий час почув сварку, коли він вийшов, побачив, що сварились ОСОБА_7 і ОСОБА_9 , вони голосно розмовляли, висловлювались лайливими словами. Він чув як ОСОБА_9 погрожував, що спалить усе, що не зможе забрати з майна, яке вони нажили разом з ОСОБА_18 . Він декілька разів заходив до будинку та був там з малими дітьми, своїми племінниками, а на прохання ОСОБА_3 виходив, коли ОСОБА_9 не заспокоювався і кричав, погрожував знищенням майна.

Суд, вислухав пояснення ОСОБА_1 , допитавши потерпілу, свідків, вивчивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ст.173-2 КУпАП, відповідальність за частиною 1 наступає за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 працівники поліції склали 11 листопада 2020 року за вчинення 10 листопада 2020 року близько 16.00 год сварки зі своєю колишньою дружиною ОСОБА_2 , в ході якою висловлювався нецензурними словами та погрожував фізичною розправою.

Як слідує з пояснень ОСОБА_2 в ході сварки, яка мала обопільний характер, ОСОБА_1 на її адресу погроз фізичною розправою не висловлював, вживав слова образливого характеру, нецензурну лексику.

Відповідно до ч.1 ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Згідно ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У відповідності зі ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її відповідно до закону.

Як зазначено у ст.ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису, а також іншими документами. При цьому орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно ст. 1 Закону України "Про попередження насильства в сім`ї" від 15 листопада 2001 року, під насильством в сім`ї слід вважати будь-які умисні дії фізичного, сексуального, психологічного чи економічного спрямування одного члена сім`ї по відношенню до іншого члена сім`ї, якщо ці дії порушують конституційні права і свободи члена сім`ї як людини та громадянина і наносять йому моральну шкоду, шкоду його фізичному чи психічному здоров`ю. Психологічне насильство в сім`ї це насильство, пов`язане з дією одного члена сім`ї на психіку іншого члена сім`ї шляхом словесних образ або погроз, переслідування, залякування, якими спеціально спричиняється емоційна невпевненість, нездатність захистити себе та може завдатися або завдається шкода психічному здоров`ю.

Пунктом 3 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно п.14 ст.1 цього Закону, психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Об`єктивна сторона ч.1 ст.173-2 КУпАП передбачає існування обов`язкової ознаки - можливість настання фізичної чи психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому.

Суб"єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого умислу. Тобто умисел особи має бути направлений на вчинення насильства .

Таким чином підставою для притягнення особи до відповідальності за вчинення адміністративного проступку є наявність об`єктивних і суб`єктивних ознак, тобто об`єкта, об`єктивної сторони, суб`єкта та суб`єктивної сторони.

При цьому відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема у справах "Кобець проти України" від 14.02.2008, "Берктай проти Туреччини" від 08.02.2001, "Лавенте проти Латвії" від 07.11.2002 неодноразово вказував, що, оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення "за відсутності розумних підстав для сумніву".

Відповідно, державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, а відтак усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Судом встановлено , що 10 листопада 2020 року між ОСОБА_1 та його тещею ОСОБА_4 виник конфлікт з приводу поділу майна подружжя, до якого з часом приєдналася дружина ОСОБА_2 .. В ході конфлікту ОСОБА_1 висловлювався лайливими словами, проте його умисел не був направлений на здійснення психологічного насилля відносно своєї дружини.

До показань свідка ОСОБА_4 і ОСОБА_17 в частині того, що вони були свідками погроз та брутальної лайки на адресу ОСОБА_2 , суд відноситься критично, оскільки вони є заінтересованими особами , крім того їх покази суперечать показам самої ОСОБА_2 , яка в судовому засіданні пояснила , що ОСОБА_1 стосовно неї будь-якого насилля не застосовував, погроз застосування такого насилля на її адресу також не висловлював.

Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Суд при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення, відповідно до ст. 278 КУпАП, серед інших питань має вирішити питання про правильність складання протоколу та інших матеріалів справи. Відповідно до ч.1 ст. 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються, крім іншого, місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення.

Так, в протоколі не розкрито об`єктивну сторону адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, а саме якого характеру було спричинено насильство потерпілій ОСОБА_2 , в той час як диспозиція статті передбачає фізичне, психічне та економічне насильство, а також не зазначені і дані про наслідки, які були спричиненні чи могли бути спричиненні, що є обов`язковою складовою складу адміністративного правопорушення.

Тому суд позбавлений можливості розглядати протокол по суті, а відтак брати його як доказ вини ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення.

В матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні належні та допустимі докази, відповідно до вимог статті 251 КУпАП, про вчинення ОСОБА_1 умисних діянь фізичного, психологічного характеру, внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю ОСОБА_2 .

Сам лише факт наявності між учасниками справи конфліктної ситуації не може свідчити про вчинення психологічного насильства в розумінні вимог ст.173-2 КУпАП та ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

За таких обставин, за відсутністю інших доказів на підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1ст.173-2 КУпАП, вважати дії останнього такими, що утворюють склад зазначеного адміністративного правопорушення, суд не може.

Відповідно до вимог п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, з огляду на те, що органами поліції не доведено належними та допустимими доказами факт вчинення ОСОБА_1 домашнього насилля, вважаю, що провадження в даній справі про адміністративне правопорушення відносно нього підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення

Керуючись ч.1 ст.173-2, ст.247 КУпАП, суддя

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративну справу відносно ОСОБА_1 за обвинуваченням в скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.173-2КУпАП - закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови до Запорізького апеляційного суду через суд першої інстанції Куйбишевський районний суд Запорізької області.

Суддя: В. О.Мальований