Справа № 431/2128/20
Провадження № 3/419/1152/2020
ПОСТАНОВА

05 листопада 2020 року смт Новоайдар

Суддя Новоайдарського районного суду Луганської області Мартинюк В.Б., з участю секретаря Московченко О.В., прокурора Кіби О.С., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника Решетняка Р.І., розглянувши матеріали, які надійшли із Управління стратегічних розслідувань в Луганській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України про притягнення до адміністративної відповідальності за адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідн. НОМЕР_1 , уродженки смт Новоайдар Луганської області, громадянки України, працюючої Головним державним ревізор-інспектором відділу податків і зборів з юридичних осіб Старобільського управління ГУ ДПС у Луганській області, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч.ч.1, 2 ст.172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до протоколу № 72 від 29.05.2020 року про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, ОСОБА_1 , обіймаючи посаду головного державного інспектора відділу податків і зборів з юридичних осіб Старобільського управління ГУ ДФС у Луганській області, будучи відповідно до підпунктів «в» та «е» пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктом на якого поширюються вимоги Закону, примітки до статті 172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією, перебуваючи в смт Новоайдар Луганської області, діючи в межах своїх повноважень, маючи приватний інтерес зумовлений сімейними стосунками, діючи в порушення пункту 2 частини першої статті 28 Закону № 1700-VІІ, не повідомила не пізніше наступного робочого дня про наявність у неї реального конфлікту інтересів свого безпосереднього керівника - заступника начальника управління - начальника відділу податків і зборів з юридичних осіб Старобільського управління ГУ ДФС у Луганській області з моменту надходження до неї 14.11.2018 для перевірки податкової декларації екологічного податку з додатками за III квартал 2018 року, реєстраційний номер 8686, поданої керівником та головним бухгалтером Новоайдарським РБК ОСОБА_2 , який є її близькою особою (чоловіком), чим вчинила адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, передбачене частиною першою статті 172-7 КУпАП.

Відповідно до протоколу № 73 від 29.05.2020 року про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, ОСОБА_1 , обіймаючи посаду головного державного інспектора відділу податків і зборів з юридичних осіб Старобільського управління ГУ ДФС у Луганській області, будучи відповідно до підпунктів «в» та «е» пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктом на якого поширюються вимоги Закону, примітки до статті 172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією, перебуваючи в смт Новоайдар Луганської області, діючи в межах своїх повноважень, маючи приватний інтерес зумовлений сімейними стосунками, діючи в порушення пункту 3 частини першої статті 28 Закону № 1700-VІІ, вчинила дії та прийняла рішення в умовах реального конфлікту інтересів, а саме 14.11.2018 провела камеральну перевірку податкової декларації екологічного податку з додатками за III квартал 2018 року, реєстраційний номер 8686, поданої керівником та головним бухгалтером Новоайдарським РБК ОСОБА_2 , який є її близькою особою (чоловіком), чим вчинила адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, передбачене частиною другою статті 172-7 КУпАП.

Відповідно до протоколу № 74 від 29.05.2020 року про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, ОСОБА_1 , обіймаючи посаду головного державного інспектора відділу податків і зборів з юридичних осіб Старобільського управління ГУ ДФС у Луганській області, будучи відповідно до підпунктів «в» та «е» пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктом на якого поширюються вимоги Закону, примітки до статті 172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією, перебуваючи в смт Новоайдар Луганської області, діючи в межах своїх повноважень, маючи приватний інтерес зумовлений сімейними стосунками, діючи в порушення пункту 2 частини першої статті 28 Закону № 1700-VІІ, не повідомила не пізніше наступного робочого дня про наявність у неї реального конфлікту інтересів свого безпосереднього керівника - заступника начальника управління - начальника відділу податків і зборів з юридичних осіб Старобільського управління ГУ ДФС у Луганській області з моменту надходження до неї 11.02.2019 для перевірки податкової декларації екологічного податку з додатками за IV квартал 2018 року, реєстраційний номер 2148, поданої керівником та головним бухгалтером Новоайдарським РБК ОСОБА_2 , який є її близькою особою (чоловіком), чим вчинила адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, передбачене частиною першою статті 172-7 КУпАП.

Відповідно до протоколу № 75 від 29.05.2020 року про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, ОСОБА_1 , обіймаючи посаду головного державного інспектора відділу податків і зборів з юридичних осіб Старобільського управління ГУ ДФС у Луганській області, будучи відповідно до підпунктів «в» та «е» пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктом на якого поширюються вимоги Закону, примітки до статті 172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією, перебуваючи в смт Новоайдар Луганської області, діючи в межах своїх повноважень, маючи приватний інтерес зумовлений сімейними стосунками, діючи в порушення пункту 3 частини першої статті 28 Закону № 1700-VІІ, вчинила дії та прийняла рішення в умовах реального конфлікту інтересів, а саме 11.02.2019 провела камеральну перевірку податкової декларації екологічного податку з додатками за IV квартал 2018 року, реєстраційний номер 2148, поданої керівником та головним бухгалтером Новоайдарським РБК ОСОБА_2 , який є її близькою особою (чоловіком), чим вчинила адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, передбачене частиною другою статті 172-7 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину не визнала, пояснила, що в жовтня 2018 року її призначили на посаду головного державного інспектора відділу податків і зборів з юридичних осіб Старобільського управління ГУ ДФС у Луганській області. На даній посаді в неї було багато обов`язків і здійснення камеральних перевірок в тому числі декларацій. Ця процедура є спрощеною тому вона лише натискає декілька кнопок і бачить обмежену інформацію в певних графах. Без ідентифікації особи, яка її подала. Про те, що її чоловік подає якісь декларації вона не знала, оскільки на той час він працював у підпорядкованому структурному підрозділі. До цього працювала в іншому відділі.

Захисник Решетняк Р.І., що діяв за договором про надання правової допомоги, укладеним 20.07.2020 року між ним та ОСОБА_1 , а також свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю (ЧН № 000636), виданого 22.02.2019 року Радою адвокатів Чернігівської області, підтримав позицію своєї підзахисної та доводів зазначених в клопотанні про закриття провадження у справі за відсутністю в діях ОСОБА_1 , який долучений до матеріалів справи. Оскільки дійсно остання здійснила камеральну перевірку декларації Новоайдарського РБК, яка подана її чоловіком. Однак у її діях відсутній умисел на порушення обмежень, передбачених Законом «Про запобігання корупції». Так при здійсненні камеральної перевірки вона бачить тільки її електронну форму, (паперова форма декларації їй не приходить) коли вона відкриває декларацію у цифровому виді то бачить на сам перед відомості про наявність чи відсутність нарахування. У зазначених деклараціях відсутні нарахування, тому вона не потребувала подальшого вивчення і ОСОБА_1 поставила позначку «перевірено» і не бачила яким суб`єктом вона подала та якою посадовою особою підписана. ЇЇ впевнення, що з усіх декларацій, які вона перевіряє було зумовлено ще тим, що її чоловік у 2015 році розповів, що у них виникли зміни у структурі, тепер заклад Новоайдарський РБК підпорядковується РДА і вони будуть лише його не самостійним підрозділом. Бухгалтерія буде загальна. ОСОБА_1 , як фахівець у податковій сфері зрозуміла, що тепер звітність до податкової буде подаватися не її чоловіком, а співробітниками відділу культури і молоді і у неї не може бути ніякого конфлікту інтересів у розуміння закону. Це підтверджується відомостями та документами відділу культури та молоді, що з 2015 року тільки вони мають право подавати декларації до податкової. Про те, що її чоловік продовжував подавати декларації їй не повідомляв.

Прокурор Кіба О.С. надав суду письмовий висновок прокурора, який долучений до матеріалів адміністративної справи, в судовому засіданні просив суд врахувати зібрані по справі докази та визнати ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. ч.1,2 ст.172-7 КУпАП та піддати її адміністративному стягненню у межах санкції у розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 3400 гривень.

Суд, заслухавши пояснення ОСОБА_1 та її захисника, прокурора, висновок прокурора, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали провадження, відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, дійшов наступних висновків.

Статтею 1 КУпАП визначено, що завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КУпАП законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Частиною 1 ст. 9 КУпАП встановлено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з положеннями ст.9 Конституції України, ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України» та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» усталена судова практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Як роз`яснив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних прав в своєму листі №223-943/0/4-17 від 22 травня 2017 року, вирішуючи справи цієї категорії, суди повинні керуватися Конституцією України, Конвенцією ООН проти корупції (Нью-Йорк, 31 жовтня 2003 року), Кримінальною конвенцією Ради Європи про боротьбу з корупцією (Страсбург, 27 січня 1999 року), додатковим протоколом до Кримінальної конвенції Ради Європи про боротьбу з корупцією (Страсбург, 15 травня 2003 року), Законом України «Про запобігання корупції», Кодексом України про адміністративні правопорушення, іншими нормативно-правовими актами України, а також практикою Європейського суду з прав людини.

Так, відповідно до ч.1 ст.172-7 КУпАП адміністративним правопорушенням за цією нормою права є неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів. А згідно з ч.2 ст.172-7 КУпАП адміністративним правопорушенням за вказаною нормою права є вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Отже, диспозиції ч.ч.1, 2 ст.172-7 КУпАП є бланкетними і лише описують безпосередньо саму суть цих адміністративних правопорушень, але для повного визначення їх ознак відсилають до інших галузей права, тобто, до інших нормативно-правових чи підзаконних нормативно-правових актів, які визначають правові та організаційні засади функціонування системи запобігання корупції в Україні, зміст та порядок застосування превентивних антикорупційних механізмів, правила щодо усунення наслідків корупційних правопорушень. Зокрема, така норма має загальний і конкретизований зміст. Загальний зміст бланкетної диспозиції передається словесно-документною формою відповідної статті КУпАП і в обов`язковому порядку включає положення інших нормативно-правових актів. Із загальним змістом бланкетної диспозиції пов`язане визначення діяння як правопорушення певного виду та встановлення за нього адміністративної відповідальності, а конкретизований зміст цієї диспозиції передбачає певну деталізацію відповідних положень інших нормативно-правових актів, що наповнює адміністративно-правову норму більш конкретним змістом.

Визначення терміну правопорушення, пов`язаного з корупцією, про який йдеться мова у главі 13-А («Адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією») КУпАП міститься у ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання корупції», і є діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у ч.1 ст.3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Вимоги щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів містить відповідний розділ V Закону України «Про запобігання корупції», зокрема ч.1 ст.28, яка зобов`язує осіб, зазначених у п.п.1, 2 ч.1 ст.3 цього Закону: 1) вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів; 2) повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно; 3) не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів; 4) вжити заходів щодо врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів.

Таким чином, бланкетні диспозиції ч.ч.1, 2 ст.172-7 КУпАП відсилають до іншого нормативно-правового акту, яким є Закон України «Про запобігання корупції».

У відповідності до п.2 примітки ст.172-7 КУпАП у цій статті під реальним конфліктом інтересів слід розуміти суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання вказаних повноважень. Таке ж визначення реального конфлікту інтересів міститься і в ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання корупції».

Значення терміну реальний конфлікт інтересів, визначено в ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання корупції» як суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Таким чином, з викладеного слідує, що не будь-яка суперечність між особистими інтересами особи та її службовими повноваженнями створює конфлікт інтересів, оскільки особистий інтерес особи та її представницькі повноваження можуть і не суперечити один одному.

Аналіз вказаних термінів вказує на те, що для встановлення факту реального конфлікту інтересів слід безпосередньо встановити наступні обставини: чи наявний інтерес; чи суперечить він службовим або представницьким повноваженням; чи така суперечність реально впливає на об`єктивність чи неупередженість прийняття рішень чи вчинення дій.

Для встановлення ж наявності факту прийняття рішення в умовах реального конфлікту інтересів, в тому числі і для кваліфікації рішення як такого, що прийняте в умовах реального конфлікту інтересів, необхідно встановити наявність обов`язкової сукупності таких юридичних фактів, як: 1) наявність факту інтересу, який має бути чітко сформульований (артикульований) та визначений; 2) наявність факту суперечності між інтересом і службовими чи представницькими повноваженнями із зазначенням того, в чому саме ця суперечність знаходить свій вияв або вплив на прийняття рішення; 3) наявність повноважень на прийняття рішення; 4) наявність факту реального впливу суперечності між приватним та службовим чи представницьким інтересом на об`єктивність або неупередженість рішення.

Без наявності хоча б одного з фактів із цієї сукупності реальний конфлікт інтересів не виникає, а тому встановлення цих фактів в обов`язковому порядку має бути відображено в протоколі про правопорушення, пов`язане з корупцією.

Такі висновки зробив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, які узгоджуються із Методичними рекомендаціями щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, затвердженими рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції №839 від 29 вересня 2017 року.

Наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчинення та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи встановлюється наявними у справі доказами, оцінка яких здійснюється відповідно до ст.252 КУпАП.

Обставини, викладені в протоколах про адміністративні правопорушення, в обґрунтування наявності у ОСОБА_1 реального конфлікту інтересів, спростовуються наданими письмовими доказами. За таких обставин, наявності у ОСОБА_1 умислу, спрямованого на вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.ч.1, 2 ст.172-7 КУпАП, та її вини судом не встановлено.

Згідно з ч.1 ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності.

Європейський суд з прав людини неодноразово звертав увагу на необхідність дотримання принципу правової визначеності як одного з елементів верховенства права, адже це є гарантією визнання правомірності чи неправомірності дій як публічних осіб, так і окремих громадян.

Так, у п.54 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Стіл та інші проти Сполученого Королівства» (Case of Steel and others v.the United Kingdom) від 23 вересня 1998 року розкрито поняття «законність», визначене Конвенцією, яка вимагає, щоб усе право - писане чи неписане - було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, у разі потреби - з належною консультацією, передбачати певною мірою за певних обставин наслідки, які може спричинити така дія (рішення у справах «S.W. проти Сполученого Королівства» від 22 листопада 1995 року, серія A, №335-В, с.41-42, п.35-36, та, mutatis mutandis, «Санді Таймс» проти Сполученого Королівства (№1)» від 26 квітня 1979 року, серія A, №30, с.31, п.49, і «Галфорд проти Сполученого Королівства» від 25 червня 1997 року).

У цьому аспекті слід зауважити, що п.п.51, 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» (заяви №23759/03 та №37943/06) визначено концепцію законності, яка також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні (рішення у справі «Бейелер проти Італії» (Beyeler v.Italy), [ВП], №33202/96, пункт 109, ЄСПЛ 2000-І). На думку Європейського суду з прав людини, відсутність в національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у права заявника.

Такий підхід вказаний і в п.52 рішення Європейського суду з прав людини від 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов проти України», (Заява №20372/11, остаточне від 11 липня 2013 року), згідно з яким закон має бути доступним для зацікавлених осіб та сформульованим з достатньою точністю для того, щоб надати їм можливість регулювати свою поведінку аби бути здатними - за потреби, за відповідної консультації - передбачати тією мірою, що є розумною за відповідних обставин, наслідки, які може потягнути за собою його дія (рішення у справах «Газета «The Sunday Times» проти Сполученого Королівства (№ 1)» (The Sunday Times v.the United Kingdom (no.1)), від 26 квітня 1979 року, п.49, Series А №30; «Реквеньї проти Угорщини» (Rekvenyi v.Hungary) [ВП], заява № 25390/94, п.34, ECHR 1999-III; «Ротару проти Румунії» (Rotaru v.Romania) [ВП], заява № 28341/95, п.55, ECHR 2000-V; та «Маестрі проти Італії» (Maestri v.Italy) [ВП], заява № 39748/98, п.30, ECHR 2004-І).

Згідно з ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку, та усунувши усі можливі сумніви, і в залежності від встановленого прийняти мотивоване законне рішення.

Приймаючи рішення у справі, суд має керуватися презумпцією невинуватості, закріпленою у ст. 62 Конституції України, відповідно до якої обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Отже, тягар доказування вини покладено на орган, який склав відповідний матеріал.

У відповідності до рішення Конституційного Суду України від 22 жовтня 2010 року №23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтуються на конституційних принципах і правової презумпції, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні. Така позиція Конституційного Суду України відповідає і правовим позиціям Європейського Суду з прав людини. Окрім цього, Європейський суд з прав людини підкреслив, що обов`язок адміністративного органу нести тягар доказування є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обов`язку доказувати свою непричетність до скоєння порушення.

У рішенні від 21 липня 2011 року у справі «Коробов проти України» (заява №39598/03, остаточне від 21 жовтня 2011 року)Європейський суд з прав людини висловив позицію, що суд має право обґрунтовувати свої висновки лише доказами, які витікають із співіснування достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою висновків або схожих неспростовних презумпцій факту. Тобто, таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доказування «поза розумним сумнівом».

Під час розгляду даної справи суд взяв до уваги усталену практику Європейського суду з прав людини щодо того, що всі сумніви стосовно винуватості особи трактуються на її користь, а тягар доказування є обов`язком адміністративного органу. Цей обов`язок в даному адміністративному провадженні орган, на який він був покладений виконав не належним чином, оскільки не навів докази «поза розумним сумнівом» винуватості особи, відносно якої вирішувалося питання про притягнення до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративних правопорушень.

Окрім цього виходячи з того, що директор Новоайдарського РБК ОСОБА_2 , як посадова особа взагалі не є платником податків у визначені податкового кодексу, і як наслідок він не мав права подавати, які небудь декларації за установу, що в свою чергу несе такий правовий наслідок, як недійсність і нікчемність декларацій з екологічного податку зазначених у протоколах і унеможливлює настання будь яких суспільно небезпечних наслідків при подальшому опрацюванні цих декларацій, як з боку ОСОБА_1 так і інших контролюючих осіб та органів.

Зазначені доводи суду підтверджуються інформацією відділу культури, молоді та спорту Новоайдарської РДА від 17.09.2020 року відповідно до якої Новоайдарський РБК до 01.04.2015 року мав самостійний баланс, рахунки в управлінні державного казначейства, здійснював всі види розрахункових і касових операцій, мав свого бухгалтера, подавав податкову та іншу звітність. З 01.04.2015 року право та обов`язок звітувати по екологічному податку за Новоайдарським РБК має тільки відділ культури, молоді та спорту Новоайдарської РДА. З 01.04.2015 року всі заклади культури Новоайдарського району в тому числі Новоайдарський РБК згідно рішення 30 сесії Новоайдарської районної ради Луганської області від 27.01.2015 року № 30/8, переведені на бухгалтерське обслуговування в централізовану бухгалтерію відділу культури райдержадміністрації.

Таким чином, сукупність зібраних доказів, що були перевірені судом, свідчить про відсутність у бездіяльності та діях ОСОБА_1 складів адміністративних правопорушень, передбачених ч. ч.1, 2 ст.172-7 КУпАП.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

З наведених підстав провадження в даній об`єднаній справі, розпочате стосовно ОСОБА_1 за ч.ч.1, 2 ст.172-7 КУпАП підлягає закриттю.

На підставі викладеного, керуючись ст.1, ч.1 ст.2, ч.ч.1, 2 ст.7, ч.1 ст.9, ч.ч.1, 2 ст.172-7, ст.ст.221, 251, 280, 283, п.3 ч.1 і ч.3 ст.284, ст.ст.287, 289, 294 КУпАП, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Закрити провадження в даній об`єднаній справі про адміністративні правопорушення, розпочате стосовно ОСОБА_1 за ч.ч.1, 2 ст.172-7 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в її діях подій і складів вказаних адміністративних правопорушень.

Постанова може бути оскаржена до Луганського апеляційного суду у десятиденний строк з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Новоайдарський районний суд Луганської області.

Головуючий суддя В.Б.Мартинюк