КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 755/9198/20
Провадження № 33/824/4150/2020
Головуючий в суді першої інстанції: Козачук О.М.
Доповідач: Трясун Ю.Р.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2020 року місто Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Трясун Ю.Р., розглянувши апеляційну скаргу захисника Дуня Віталія Валерійовича в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Дніпровського районного суду міста Києва від 11 вересня 2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,-

за участю захисника Дуня В.В.

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Дніпровського районного суду міста Києва від 11 вересня 2020 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Відповідно до постанови, 19 червня 2020 року об 11 год. 15 хв. ОСОБА_1 , керував транспортним засобом «Volkswagen Polo» з державним номерним знаком НОМЕР_1 по вул. Райдужна, 1, в м. Києві з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: зіниці очей, які не реагують на світло, тремтіння кінцівок пальців рук, неприродна блідість шкіряного покриву. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР України) та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник Дунь В.В. в інтересах ОСОБА_1 просить скасувати постанову Дніпровського районного суду міста Києва від 11 вересня 2020 року та закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, а також на підставі п. 6 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із скасуванням акту, який встановлював відповідальність.

В доводах апеляційної скарги апелянт вказує, що постанова є незаконною у зв`язку із відсутністю події адміністративного правопорушення, а також у зв`язку з тим, що станом на час розгляду даної справи був скасований акт, який встановлює відповідальність.

Щодо фактичних обставин справи ОСОБА_1 пояснював, що 19 червня 2020 року його зупини працівники патрульної поліції та запропонували пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння, на що ОСОБА_1 повідомив, що він нічого не вживає і проходити огляд не буде, бо немає для цього підстав. При цьому ОСОБА_1 зазначав, що ніяких свідків він не бачив, ніхто йому нікого не представляв.

Захисник Дунь В.В. зазначає, що у п. 2.5 ПДР України вказано, що водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин. В той же час, як вказує апелянт, посади як працівник «міліції» юридично не існує з 01 січня 2017 року.

Таким чином, на думку захисника, невідповідність Правил дорожнього руху нормативно-правовим актам які регулюють діяльність поліції, під час складання протоколу про адміністративне правопорушення саме за відмову водія проходити огляд на стан сп`яніння на вимогу працівника міліції, відтак вказане виключає склад адміністративного правопорушення у діях водія.

Крім того апелянт зазначає, що акт, який до 01 липня 2020 року встановлював адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами у стані сп`яніння, з 01 липня 2020 року був скасований Законом № 2617-VIII з одночасною криміналізаціею цих дій у ст. 286-1 КК України. Відтак Закон № 2617-VIII в цій частині зворотної дії не має. Проте, оскільки з 03 липня 2020 року ці дії були декриміналізовані Законом № 720-IХ з одночасним повторним запровадженням адміністративної відповідальності за їх вчинення у новій редакції ст. 130 КУпАП, Закон № 720-ІХ в цій частині в силу пом`якшення відповідальності має зворотну дію, але виключно на період існування ст. 286-1 КК України (з 01 до 03 липня 2020 року), і не поширюється на правовідносини, які регулювалися ст. 130 КУпАП в редакції до 01 липня 2020 року, оскільки порівняно із цією нормою, яка була скасована з 01 липня 2020 року, не пом`якшує відповідальності водіїв, не скасовує таку відповідальність та не покращує їх становище. Відтак по відношенню до дій водія не можливо застосувати ст. 130 КУпАП в редакції до 01 липня 2020 року, оскільки вона скасована Законом № 2617- VIII, який зворотної дії не має, а також і ст. 130 КУпАП в редакції Закону № 720-ІХ, який також не має зворотної дії на правовідносини, що існували до 01 липня 2020 року.

Також захисник посилаючись на рішення Європейського суду з прав людини зазначає, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, зазначає, що суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися він обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом) у зв`язку з чим, на думку захисника, постанова підлягає скасуванню, провадження у справі - закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Крім того, провадження в даній справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі п. 6 ст. 247 КУпАП.

Переглянувши справу за апеляційною скаргою, заслухавши пояснення захисника Дуня В.В., який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх доказів в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

На думку апеляційного суду, суддя першої інстанції, розглядаючи справу про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, в повній мірі дотримався вимог закону.

Оскаржуючи постанову суду першої інстанції захисник зазначає, що підстав для проведення огляду на стан сп`яніння у працівників поліції не було, оскільки будь-яких ознак наркотичного сп`яніння у ОСОБА_1 не було. Крім того, захисник вказує на те, що у п. 2.5 ПДР України зазначено про те, що саме на вимогу працівника міліції водій повинен пройти огляд.

Апеляційний суд вважає зазначено доводи такими, що не ґрунтуються на вимогах закону.

Із протоколу серії ДПР18 № 250495 від 19 червня 2020 року вбачається, що працівниками поліції у ОСОБА_1 були виявлені ознаки наркотичного сп`яніння, а саме: зіниці очей не реагують на світло, тремтіння кінцівок пальців рук, неприродна блідість шкірного покриву обличчя.

Відповідно до пункту 2.5 діючих Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Апеляційний суд зазначає, що п. 2 Розділу І Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» передбачено, що огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

При цьому, повноваженнями щодо встановлення наявності у водія ознак сп`яніння наділений лише працівник поліції, відтак виявлення працівниками поліції ознак сп`яніння, є достатньою підставою для проведення огляду на стан сп`яніння.

Поряд з цим, відмова водія від проходження відповідно до п. 2.5 ПДР України огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є самостійним складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Таким чином, ОСОБА_1 повинен був виконати вимоги інспектора патрульної поліції пройти огляд на стан сп`яніння. Не виконавши це він вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, про що судом першої інстанції зроблений правильний висновок.

Щодо доводів апелянта про відсутність свідків при складанні відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення, то апеляційний суд вважає їх безпідставними.

Так із дослідженого судом апеляційної інстанції відеозапису з нагрудної камери працівника поліції вбачається, що поліцейський у встановленому законом порядку в присутності двох свідків пропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння, однак останній відмовився від проходження будь-якого огляду.

Доводи апелянта про скасування нормативного акту, який передбачає відповідальність апеляційний суд вважає необґрунтованими з огляду на таке.

Відповідно до п. 6 ст. 247 КУпАП, провадження у справі підлягає закриттю в разі скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність.

Під скасуванням акта про адміністративну відповідальність необхідно розуміти видання нормативного акта, яким повністю скасовується караність того діяння, за яке передбачалась адміністративна відповідальність, або встановлюється відповідальність більш м`яка, ніж адміністративна.

В той же час у результаті внесення змін Законом України від 22 листопада 2018 року № 2617-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень», який набрав чинності з 01 липня 2020 року, відповідальність за діяння, які підпадали під ознаки статті 130 КУпАП була посилена, ці діяння були криміналізовані і підпали під ознаки кримінального проступку. Наведене дає підстави стверджувати про відсутність скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність, оскільки така відповідальність була не скасована, а посилена, що свідчить про відсутність підстав для застосування вимог п. 6 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Таким чином, з урахуванням положень ст. 58 Конституції України та ч. 2 ст. 8 КУпАП, вказаний Закон України від 22 листопада 2018 року № 2617-VIII як такий, що посилює відповідальність за діяння, які підпадали під ознаки ст. 130 КУпАП не має зворотної сили, тобто не поширюється на адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 130 КУпАП, які були вчинені до 01 липня 2020 року. Особи, які вчинили такі правопорушення до 01 липня 2020 року, у відповідності до ч. 1 ст. 8 КУпАП повинні нести відповідальність за законом, який діяв на час вчинення адміністративного правопорушення.

З огляду на це, рішення суду про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП є законним та обґрунтованим.

Досліджені під час розгляду в справі про адміністративне правопорушення докази повністю узгоджуються між собою та є такими, що не викликають сумніву.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справі про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Апеляційний суд вважає, що суд цих вимог закону дотримався в повній мірі та ухвалив рішення, яке є вмотивованим, а викладені в ньому висновки відповідають фактичним обставинам справи, відтак підстав для скасування оскаржуваної постанови немає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд,-

П ОС Т АН О ВИ В :

Апеляційну скаргу захисника Дуня В.В.в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Дніпровського районного суду міста Києва від 11 вересня 2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.Р.Трясун