Справа № 174/718/20
Провадження № 3/174/219/2020
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

13 листопада 2020 року м. Вільногірськ

Суддя Вільногірського міського суду Дніпропетровської області Ілюшик І.А., розглянувши матеріал, який надійшов з Вільногірського ВП Жовтоводського ВП ГУ НП в Дніпропетровській області про притягнення до адміністративної відповідальності по ч.1 ст.130 КУпАП відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м.Вільногірську Дніпропетровської області, громадянина України, ФОП, зареєстрований по АДРЕСА_1 ,

якому згідно ст. 268 КУпАП роз`яснені його права та обов`язки,-

В С Т А Н О В И В:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії БД № 250107 від 17.10.2020 року, водій ОСОБА_1 , 17.10.2020 року о 17:28 год в с.Андріївка по вул.Шкільна, буд.17, керував автомобілем в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу "Драгер" в присутності двох свідків. Результат 0,8%, чим порушив вимоги 2.9а ПДР за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину не визнаю в повному обсязі, а також пояснив, що 17.10.2020 року він ремонтував автомобіль, знаходячись у с. Андріївка. Під час ремонту автомобіля до нього під`їхали співробітники поліції і запитали дорогу. Потім вони поїхали далі, а він продовжив ремонтувати автомобіль. Через деякий час співробітники поліції повернулись і сказали йому, що він у стані алкогольного сп`яніння керував автомобілем. ОСОБА_1 визнав, що вживав алкогольні напої, однак автомобілем не керував, оскільки він зламався. Продував «Драгер» просто на вимогу поліцейських.

Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку, що провадження по справі підлягає закриттю по наступним підставам.

Свідок ОСОБА_2 суду пояснив, що 17.10.2020 року у нього вдома виникла така ситуація, яка змусила його матір викликати наряд поліції. Вони приїхали та сиділи в хаті, складали протокол. Пояснення, які є в матеріалах цієї справи про адміністративні правопорушення він не давав, в його присутності ОСОБА_1 прилад «Драгер» не продував. Біля автомобіля, який належить ОСОБА_1 свідка взагалі не було і він думав, що підписував ті протоколи та пояснення, які писали співробітники поліції у них вдома за їх викликом. Також пояснив, що ОСОБА_3 його мати, яка і викликала співробітників поліції до них додому.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тулмачаться на її користь.

Як і в Конституції, так і в міжнародних актах (Загальна декларація прав людини, Конвенція про захист прав людини та основних свобод, Міжнародний пакт про громадянські і політичні права), йдеться про застосування принципу презумпції невинуватості у справах про притягнення до відповідальності за скоєння кримінальних правопорушень.

Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Таким чином, адміністративне правопорушення та кримінальне правопорушення мають аналогічний склад, а їх відмежування один від одного проводиться за ступенем суспільної небезпеки, тому з урахуванням принципу верховенства права, презумпция невинуватості діє у всіх випадках звинувачення людини (суб`єкта приватного права) державою, в тому числі, і в разі притягнення особи до відповідальності за адміністративні правопорушення.

Крім того, приписами ст. 129 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, задекларовано, що основними засадами судочинства, серед іншого, є змагальність та забезпечення доведеності вини.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України є частиною національного законодавства України.

Враховуючи вищевказані вимоги та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17 липня 1997 року Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п. 1 ст. 32 Конвенції) неодноразово наголошував, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів: (п.45 Рішення ЄСПЛ у справі «Бочаров проти України» від 17.06.2011 р., заява №21037/05; п.75 Рішення ЄСПЛ у справі «Огороднік проти України» від 05.05.2015 р., заява № 29644/10; п.52 Рішення ЄСПЛ у справі «Єрохіна проти України» від 15.02.2013 р., заява №12167/04).

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 10 вересня 2013 року (справа № 21-183а13), також аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 25.11.2014 року у справі № 21-519а14.

Диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає відповідальність, зокрема, за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, що є порушенням вимог п. 2.9 «а» ПДР України.

Факт керування автомобілем може бути доведений: показаннями свідків, фотознімками, відеозаписами, тощо (ст. 251 КУпАП).

Згідно ст. 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. Таким чином, складання протоколує процесуальною дією суб`єкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушеннята, в силу положень статті 251 КУпАП, є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Рапорт співробітника поліції не можуть бути прийняті судом, як достатній, належний та допустимий доказ.

При цьому слід зазначити, що за ч. 1 ст. 130 КУпАп об`єктивна сторона складу адміністративного правопорушення полягає в тому, що правопорушеник має, по-перше, керувати транспортним засобом, а по-друге перебувати в стані сп`яніння. Відсутність будь-якої складової об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення виключає можливість притягнення особи до адміністративної відповідальності.

При таких обставинах, не можна вважати, що правопорушення, вчинене ОСОБА_1 було належним чином зафіксовано, а саме факт керування особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, не підтверджено достатніми, належними та допустимими доказами, відеозапис суду не надано, що підтверджується супровідним листом, а суд позбавлений можливості здобувати докази з власної ініціативи, що передбачено положеннями КУпАП і має розглянути адміністративну справу на підставі наданих доказів. Судом за клопотанням ОСОБА_1 допитано в судовому засіданні свідка ОСОБА_2 пояснення якого протирічать матеріалам справи про адміністративне правопорушення.

Таким чином, притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності здійснено працівником поліції з порушеннями вищевказаних нормативних актів, вина ОСОБА_1 , що є обов`язком елементом суб`єктивної сторони правопорушення, у вчиненні інкримінованого йому діяння в судовому засіданні, поза розумним сумнівом не доведена, тому склад правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 130 КУпАП в діях ОСОБА_1 відсутній, а провадження по справі підлягає закриттю.

Судовий збір стягненню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 40-1, п.1 ст. 247, ст.ст. 284 , 287, 289, 294 КУпАП, суддя,-

П О С Т А Н О В И В:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 по ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення - закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а також постанов, прийнятих за результатами розгляду справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 185-3 цього Кодексу.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 цього Кодексу, особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови, до Дніпровського апеляційного суду через Вільногірський міський суд Дніпропетровської області.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксоване в автоматичному режимі, набирає законної сили після її вручення особі або отримання поштового повідомлення про вручення, або про відмову в її отриманні.

Суддя: І.А.Ілюшик