ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" листопада 2020 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Галига І.О., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, які надійшли з Національного агентства з питань з питань запобігання корупції про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

Як вбачається із протоколу про адміністративне правопорушення №47-01/81/20 від 08 вересня 2020 року, відповідно до наказу заступника Голови - начальника ГУНП у м. Києві Крищенка А.Є. від 18.06.2016 №551 о/с ОСОБА_1 призначено слідчим відділення розслідування злочинів скоєних проти життя та здоров`я особи слідчого відділу Дніпровського управління поліції.

ОСОБА_1 прийнято присягу поліцейського та останньому присвоєно спеціальне звання.

З вимогами Закону України «Про запобігання корупції» ОСОБА_1 ознайомлений під підпис, в тому числі і вимогами ч. 2 ст. 45 Закону.

Відповідно до наказу заступника Голови - начальника ГУНП у м. Києві Крищенка А.Є. від 29.10.2018 № 1084 о/с лейтенанта поліції ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за власним бажанням.

Згідно примітки ст. 50 Закону України «Про запобігання корупції» особа яка займає посаду слідчого відноситься до службових осіб які займають відповідальне та особливо відповідальне становище.

Таким чином, відповідно до пп. «з» п. 1 ч. 1 ст. З Закону, ОСОБА_1 є суб`єктом, на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції».

Тому, згідно з абз. 15 ч. 1 ст. 1, примітки ст. 50, ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», приміткою до ст. 172-6 КУпАП ОСОБА_1 є суб`єктом декларування та суб`єктом правопорушення.

За даними публічної частини Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функції держави або місцевого самоврядування (за текстом - Реєстр), ОСОБА_1 подав декларацію особи яка припинила діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування (після звільнення) за 2018 рік 23.05.2019 року о 15 годині 22 хвилини.

Відповідно до послідовності дій користувача «Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», які вчинив ОСОБА_1 , останній навіть не намагався в період 01.01.2019 по 01.04.2019 вчиняти дії по заповненню декларації після звільнення за 2018 рік.

Листами від 17.02.2020 № 44-07/5361/20, від 02.03.2020 № 44-01/7428/20, від 16.03.2020 №44-01/9650/20, від 26.08.2020 №47-01/43472/20 ОСОБА_1 було неодноразово запрошено до Національного агентства для дачі пояснень щодо несвоєчасного подання декларації, та складення протоколу про адміністративне правопорушення пов`язане з корупцією. Вказані листи також направлялись на особисту електронну скриньку ОСОБА_1 , яка вказана ним в особистому кабінеті користувача «Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування». Проте ОСОБА_1 жодного разу до Національного агентства не з`явився, пояснень з приводу несвоєчасного подання декларації не надав, що розцінене як відмова від отримання другого примірнику протоколу.

Таким чином, особа, яка склала протокол про адміністративне правопорушення (уповноважена особа Національного агентства з питань запобігання корупції) зазначає, що ОСОБА_1 не своєчасно, 23.05.2019 року, без поважних причин, подав декларацію особи яка припинила діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування (після звільнення) за 2019 рік, що є порушенням вимог ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Так, із адміністративного матеріалу вбачається, що з підстав неявок в судові засідання ОСОБА_1 , постановою Дніпровського районного суду від 14.09.2020 року адміністративний матеріал щодо ОСОБА_1 було повернуто до Національного агентства з питань з питань запобігання корупції для усунення виявлених судом недоліків. 08.10.2020 року даний адміністративний матеріал повторно надійшов до суду для розгляду. Також протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 складено у його відсутності.

В судові засідання, призначені на 22.10.2020 та 09.11.2020 року ОСОБА_1 не з`явився. При цьому про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся в порядку, визначеному чинним законодавством, заяви або клопотання про неможливість розгляду справи в його відсутності не надходили.

Ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини гарантовано кожній фізичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправних зволікань) судового захисту.

В поняття «розумний строк» розгляду справи, ЄЄПЛ включає: складність справи; поведінку заявника; поведінку органів державної влади; важливість справи для заявника.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини в справі «Смірнов проти України» від 08.11.2005 слідує, що в силу вимог ч. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

Крім того, Європейський суд з прав людини в п. 41 рішення від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» зазначив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження та добросовісно виконувати процесуальні обов`язки (див., mutatismutandis, рішення у справі «Олександр Шевченко проти України», заява N 8371/02, п. 27, рішення від 26.04.2007 та «Трух проти України», заява N 50966/99 від 14.10.2003).

За вказаного, з метою дотримання розумних строків розгляду справи та враховуючи, що ОСОБА_1 не з`явився в судове засідання, тобто добросовісно не виконав процесуальні обов`язки, вважаю за можливе розглянути справу у його відсутність.

Суд, дослідивши матеріали адміністративної справи, у відповідності до положень ст. 252 КУпАП, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, одним з завдань провадження в справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Статтею 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, тощо, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 62 Конституції України імперативно визначено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23-рп/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правовій презумпції, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.

На думку головного спеціаліста відділу контролю за своєчасністю подання декларацій Управління проведення спеціальних перевірок та моніторингу способу життя Національного агентства з питань з питань запобігання корупції, винуватість особи підтверджується:

- протоколом про адміністративне правопорушення №47-01/81/20 від 08 вересня 2020 року;

- повідомленням про факт неподання чи несвоєчасне подання декларації особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування;

- зобов`язанням поліцейських, державних службовців та працівників поліції , які є суб`єктами декларування про дотримання окремих обмежень, передбачених ЗУ «Про запобігання корупції» при звільнення зі служби;

- витягом з наказу №551 о/с від 18.06.2016;

- присягою працівника поліції;

- витягом з наказу №1084 о/с від 29.10.2018;

- довідкою;

- листом заступника начальника відділу кадрового забезпечення Дніпровського УП ГУНП в м. Києві № 13338/125/50-2018 від 31.10.2018;

- листом заступника начальника відділу кадрового забезпечення Дніпровського УП ГУНП в м. Києві №531/125/50-2019 від 14.01.2019;

- листом начальника відділу кадрового забезпечення Дніпровського УП ГУНП в м. Києві №7018/125/50/01-2019 від 14.05.2019;

- пам`яткою-застереженням;

- послідовністю дій користувача «Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування»;

- листом - повідомленням про явку до Національного агентства з питань з питань запобігання корупції.

Так, відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дослідити в судовому засіданні наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь - які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, та іншими документами. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Крім цього, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством

Відповідно до ст. 147 Конституції України Конституційний Суд України вирішує питання про відповідність Конституції України законів України та у передбачених цією Конституцією випадках інших актів, здійснює офіційне тлумачення Конституції України, а також інші повноваження відповідно до цієї Конституції.

Діяльність Конституційного Суду України ґрунтується на принципах верховенства права, незалежності, колегіальності, гласності, обґрунтованості та обов`язковості ухвалених ним рішень i висновків.

Згідно з ч.ч. 1 та 2 ст. 152 Конституції України Закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 27 жовтня 2020 року № 13-р/2020, у справі за конституційним поданням 47 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень Закону України „Про запобігання корупції", Кримінального кодексу України, пункти 6, 8 частини першої статті 11, пункти 1, 2, 6-101, 12, 121 частини першої, частини другу - п`яту статті 12, частину другу статті 13, частину другу статті 131, статтю 35, абзаци другий, третій частини першої статті 47, статті 48-51, частини другу, третю статті 52, статтю 65 Закону України „Про запобігання корупції" від 14 жовтня 2014 року № 1700-VII зі змінами визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Конституційний Суд України дійшов в цілому висновку про неконституційність окремих положень Закону № 1700 (Закону України «Про запобігання корупції») у світлі контрольних функцій (контролю) виконавчої влади над судовою гілкою влади.

Окрім зазначеного, за підсумком розгляду конституційного подання, Рішенням Конституційного Суду України від 27 жовтня 2020 року № 13-р/2020 визнано неконституційними повноваження Національного агентства, визначені п. 6 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про запобігання корупції» щодо здійснення моніторингу та контролю за виконанням актів законодавства з питань етичної поведінки, запобігання та врегулювання конфлікту інтересів у діяльності осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та прирівняних до них осіб.

Пункт 8 ч. 1 ст. 11 Закону України Рішенням Конституційного Суду України від 27 жовтня 2020 року № 13-р/2020 визнано неконституційним, а саме повноваження Національного агентства щодо здійснення в порядку, визначеному цим Законом, контролю та перевірки декларацій суб`єктів декларування, зберігання та оприлюднення таких декларацій, проведення моніторингу способу життя суб`єктів декларування.

Серед іншого Рішенням Конституційного Суду України від 27 жовтня 2020 року № 13-р/2020 визнано неконституційним п.12-1 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про запобігання корупції» щодо права Національного агентства з метою виконання покладених на нього повноважень складати протоколи про адміністративні правопорушення, віднесені законом до компетенції Національного агентства, застосовувати передбачені законом заходи забезпечення провадження у справах про адміністративні правопорушення.

За таких підстав, зважаючи на вказані обставини, суддя приходить до переконливого висновку про відсутність підстав для притягнення ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, так як відповідно до рішення Конституційного Суду України, визначено неконституційними окремі положення Закону України «Про запобігання корупції» щодо права Національного агентства з питань запобігання корупції, зокрема в частині складання протоколів про адміністративні правопорушення за корупційні або пов`язані з корупцією правопорушення та здійснення контрольних функцій у тому вигляді, в якому на даний час передбачено в Законодавстві.

Відповідно до ст. 284 КУпАП по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу; 3) про закриття справи, дана правова норма не передбачає судового рішення про направлення справи на дооформлення.

Відповідно до п. 6 ч.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку із скасуванням акта, який встановлює адміністративну відповідальність.

Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Зважаючи на вище викладене, суд приходить до висновку, що винесення постанови про притягнення до відповідальності особи, за вказаних обставин є недопустимим та провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 245, 247, 251, 254, 256, 278, 280, 283-285, 289, 291, 294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження по адміністративній справі стосовно ОСОБА_1 закрити за відсутністю складу та події адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд міста Києва протягом 10 днів з моменту її винесення.

Суддя