Провадження № 3/331/1620/2020
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2020 року м. Запоріжжя

Суддя Жовтневого районного суду м. Запоріжжя Кольц Д.М., за участі захисника адвоката Уткіна О.Є., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла з Управління патрульної поліції в Запорізькій області ДПП за протоколом серії АА №096882 від 24.09.2020 року у відношенні:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працюючого водієм ПрАТ «Запорізьке АТП12329», згідно протоколу зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , згідно витягу з реєстру щодо реєстрації місця проживання: АДРЕСА_2

про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 44-3 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Із протоколу про адміністративне правопорушення серії АА № 096882 від 24.09.2020 року слідує, що 24.09.2020 року о 11-50 годин водій ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи транспортним засобом Mercedes-Benz державний номерний знак НОМЕР_1 , який виконує регулярні пасажирські перевезення на міському автобусному маршруті №89, перевозив пасажирів понад максимальну кількість, зазначену в реєстраційних документах, а саме 28 осіб, чим порушив Постанову Кабінету Міністрів України № 760 від 26.08.2020 року за адресою м. Запоріжжя, вул. Українська, буд. 50.

Такі дії ОСОБА_1 за вищевказаним протоколом кваліфіковані за ч. 1 ст. 44-3 КУпАП.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, в матеріалах справи міститься конверт про не отримання судової повістки на судове засідання.

З огляду на положення ст. 268 КУпАП, за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Частиною 2 ст. 268 КУпАП визначено, що участь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за ст. 44-3 КУпАП не є обов`язковою.

Захисник у судовому засіданні пояснив, що особа, щодо якої вирішується питання про притягнення до адміністративної відповідальності не з`явився до суду, оскільки працює, та не заперечує проти розгляду справи за його відсутності у присутності захисника

Враховуючи викладене, суд приходить до переконання про можливість розгляду даної справи за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за участі його захисника на підставі доказів, долучених до матеріалів справи.

В судовому засіданні захисник особи, щодо якої вирішується питання про притягнення до адміністративної відповідальності, адвокат Уткін О.Є. підтримав раніше подані письмові пояснення, просив справу про адміністративне правопорушення у відношенні останнього закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, додавши, що з протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 неможливо встановити яким чином останній порушував рішення органу місцевого самоврядування «Про захист населення від інфекційних хвороб», пп. 2 п. 11 Постанови КМУ від 26.08.2020 року №760, що в результаті призвело до порушення нею ст. 44-3 КУпАП. Неконкретність формулювання суті адміністративного правопорушення позбавляє ОСОБА_1 права здійснювати предметний захист та порушує його процесуальні права. Крім того, до матеріалів справи не долучено жодних доказів, передбачених ст. 251 КУпАП, на підтвердження обставин, викладених у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення, у відповідних складових протоколу відсутні посилання на свідків, на понятих, на потерпілих, тощо. Також адвокат додав, що ОСОБА_1 є найманим працівником підприємства «ЗАТП 12329», з огляду на що він не може бути суб`єктом правопорушення за недотримання п. 11 п.п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 22 липня 2020 р. № 641 (зі змінами).

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та заслухавши пояснення захисника, суд приходить до наступного висновку.

Складом адміністративного правопорушення є передбачена нормами права сукупність ознак (елементів), за наявності яких те чи інше протиправне діяння можна кваліфікувати як адміністративне правопорушення. Таку сукупність ознак формують чотири складових елементи: об`єкт, об`єктивна сторона (характеризують зовнішню сторону правопорушення); суб`єкт та суб`єктивна сторона (характеризують внутрішню сторону правопорушення).

Конституцією України у ст. 61 визначено, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до правил статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови.

Правилами ст.ст. 245, 251, 252, 280КУпАП передбачено, що суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну оцінку, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Виходячи із системного аналізу ст. ст. 9, 33 КУпАП, наявність вини особи є обов`язковою умовою для її притягнення до адміністративної відповідальності, тобто обов`язковим чинником складу адміністративного правопорушення.

Як зауважив Європейський суд з прав людини, що при оцінці доказів суд з прав людини зазначив, що при оцінці доказів під час розгляду справ про адміністративні правопорушення мають бути застосовані критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту (рішення ЄСПЛ у справах «Коробов проти України» від 21.07.2011 та «Кобець проти України» від 14.02.2008).

Відтак, суд не може виконувати одночасно функцію дізнання, обвинувачення і правосуддя.

Стаття 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачає, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, тощо, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Спираючись на ці положення, а також на практику Європейського суду з прав людини, викладену у рішеннях від 09.06.2011 р. по справі «Лучанінова проти України», від 30.05.2013 р. по справі «Малофєєва проти Росії», від 20.09.2016 р. по справі «Карелін проти Росії», суддя приходить до переконання, що як і у кримінальному провадженні, так і у справі про адміністративне правопорушення, суддя, зберігаючи принцип неупередженості і безсторонності судового розгляду, не вправі самостійно, на шкоду особі змінювати формулювання правопорушення, викладене в протоколі про адміністративне правопорушення. Вказане формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено не судом, а перед судом у змагальному процесі. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 КУпАП.

Статтею 44-3 КУпАП, що ставиться у вину ОСОБА_1 , передбачена відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Вказана норма права є бланкетною, тобто нормою, яка лише називає або описує правопорушення, а для повного визначення його ознак відсилає до інших галузей права. Конкретизований зміст бланкетної диспозиції передбачає певну деталізацію відповідних положень інших нормативно-правових актів, що наповнює норму більш конкретним змістом, для встановлення саме тих ознак, які мають значення для правової кваліфікації за відповідною статтею чи частиною статті КУпАП.

В статті 1 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» №1645-ІІІ від 06 квітня 2000 року визначено,що карантин - це адміністративні та медико-санітарні заходи, що застосовуються для запобігання поширенню особливо небезпечних інфекційних хвороб.

Згідно ст.29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» №1645-ІІІ від 06 квітня 2000 року карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України.

Згідно частини першої Постанови Кабінету міністрів України від 22 липня 2020 р. № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2»,(у редакції чинній на момент складання протоколу), відповідно до статті 29 Закону України Про захист населення від інфекційних хвороб Кабінет Міністрів України постановляє: Установити з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 1 серпня до 31 жовтня 2020 р. на території Автономної Республіки Крим, Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Кіровоградської, Київської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, м. Києва, м. Севастополя (далі - регіони) карантин, продовживши на всій території України дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 та від 20 травня 2020 р. № 392 Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Інші норми Постанови КМУ від 22 липня 2020 р. № 641 містять достатньо широкий однак вичерпний перелік карантинних обмежень, які запроваджуються на території України. Однак, в порушення принципу правової визначеності та порушуючи право на захист особи, щодо якої вирішується питання про притягнення до адміністративної відповідальності

Постановою Кабінету міністрів України №760 від 26.08.2020 року (на порушення якої посилається посадова особа, яка склала протокол про адміністративне правопорушення) внесені зміни до Постанови КМУ №641 від 22 липня 2020 року. Вказані зміни не містять жодних обмежень щодо здійснення перевезень пасажирів міськими автобусними маршрутами.

Таким чином, виклад складу адміністративного правопорушення не містить посилань на порушення конкретних правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами, як того вимагає диспозиція статті 44-3 КУпАП, що унеможливлює вирішення питання про притягнення будь-якого суб`єкта до адмінстартивної відповідальності.

Судом відхиляються доводи захисника на предмет того, що водій ОСОБА_1 не є суб`єктом адміністративного правопорушення за ст. 44-3 КУпАП щодо недотримання останнім п. 11 п.п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 22 липня 2020 р. № 641 (зі змінами), з огляду на їх необґрунтованість.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю, у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, обставини, які викладені в протоколі не відображають ознак складу правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП, при цьому суд не має права самостійно редагувати фабулу правопорушення, відображену в протоколі, або відшукувати докази на користь обвинувачення, а тому суд вважає за необхідне провадження у справі закрити.

На підставі викладеного та керуючись п. 1 ч. 1 ст. 247, ст. ст. 44-3, 280, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 44-3 КУпАП, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП закрити, через відсутність в його діях події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена учасниками процесу до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі через Жовтневий районний суд м. Запоріжжя апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Д.М. Кольц