КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/824/4502/2020
Головуючий в суді першої інстанції: Жук М.В.
Доповідач: Трясун Ю.Р.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2020 року місто Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Трясун Ю.Р., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Оболонського районного суду міста Києва від 01 жовтня 2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,-

за участю особи, притягнутої
до адміністративної відповідальності ОСОБА_1

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Оболонського районного суду міста Києва від 01 жовтня 2020 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Відповідно до постанови, 26 серпня 2020 року о 00 год. 20 хв. у м. Києві по вул. Новозабарська, 21, ОСОБА_1 керував транспортним засобом «BMW 320» з номерним знаком НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку зі згоди водія проводився на місці зупинки, в присутності двох свідків із застосуванням приладу «Драгер» ALKOTEST 6820 № ARHK-0529, результат склав 1,88 проміле, чим порушив п. 2.9 а) Правил дорожнього руху України (далі - ПДР України) та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову Оболонського районного суду міста Києва від 01 жовтня 2020 року та провадження щодо нього закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В доводах апеляційної скарги апелянт вказує, що не згодний із постановою суду першої інстанції, оскільки судом було надано невірну оцінку доказам, що містяться в матеріалах справи, та тим, що були надані стороною захисту у судовому засіданні.

ОСОБА_1 зазначає, що суд порушив вимоги ст. 268 КУпАП, оскільки не задовольнив його заяву про ознайомлення з матеріалами справи.

В доповненнях до апеляційної скарги ОСОБА_1 вказує, що суд всупереч вимогам процесуального закону поставився упереджено до показань свідка.

Крім того апелянт звертає увагу на наявний в матеріалах справи відеозапис з нагрудної камери працівника поліції та зазначає, що він є недопустимим доказом, оскільки відеофіксація події не була записана безперервно.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх доказів в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

На думку апеляційного суду, суддя першої інстанції, розглядаючи справу про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, в повній мірі дотримався вимог закону.

Оскаржуючи постанову апелянт зазначає, що суд порушив вимоги ст. 268 КУпАП, оскільки не задовольнив його заяву про ознайомлення з матеріалами справи.

Апеляційний суд вважає такі доводи безпідставними.

Як вбачається із наявної в матеріалах справи заяви ОСОБА_1 про ознайомлення з матеріалами справи, на ній міститься письмовий дозвіл судді на таке ознайомлення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що суд поставився упереджено до показань свідка ОСОБА_2 , що на його думку, суперечить вимогам закону.

Апеляційний суд не погоджується з такими доводами апелянта та зазначає, що як показання ОСОБА_1 так і показання свідка ОСОБА_2 , яка є його дружиною, містять неточності та суперечності, відтак суд вірно не взяв їх до уваги, як такі, що спрямовані на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 повідомив, що під час керування транспортним засобом алкогольних напоїв не вживав, випив зі своїм товаришем після того як припаркував автомобіль. Також звертає увагу суду на те, що свідків під час проходження огляду на стан сп`яніння за допомогою приладу «Драгер» не було.

Так судом апеляційної інстанції був досліджений наявний в матеріалах справи відеозапис з нагрудної камери працівника поліції із якого вбачається, що працівник поліції в присутності двох свідків, а саме працівників швидкої медичної допомоги, за згодою водія провів огляд на місці за допомогою приладу «Драгер», результат якого показав 1.88 проміле. При цьому ОСОБА_1 погодився із таким результатом, та повідомив, що дійсно вживав алкогольні напої. Про те, що він випив із своїм товаришем після того, як припаркував автомобіль працівникам поліції ОСОБА_1 не повідомляє. Також на неспроможність показань ОСОБА_1 вказує і незначний інтервал часу між записом зупинки апелянта та записом його огляду на стан сп`яніння, на що суд першої інстанції вірно звернув увагу.

Доводи апеляційної скарги про те що відеозапис з нагрудних камер патрульних поліцейських є неналежним доказом, оскільки відеозапис не вівся безперервно, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки законодавцем не встановлено вимоги щодо обов`язкового долучення до матеріалів справи повного безперервного відеозапису з нагрудних камер працівників поліції та їх обсягу. В той же час на дослідженому відеозаписі повністю відображена подія вчиненого ОСОБА_1 правопорушення.

Отже, зафіксована на відеозаписах інформація є достатньою та підтверджує обставини, що мають значення для справи та узгоджуються з іншими наявними в матеріалах справи доказами.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку про те, що відеозапис з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) поліцейського слід вважати належним та допустимим доказом по справі, оскільки ОСОБА_1 не було надано суду інших вагомих доказів, які б ставили під сумнів даний доказ.

Досліджені під час розгляду в справі про адміністративне правопорушення докази, повністю узгоджуються між собою та є такими, що не викликають сумніву.

Підсумовуючи викладене, апеляційний суд вважає, що сукупність доказів, досліджених судом давали законні підстави дійти висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справі про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Апеляційний суд вважає, що суд цих вимог закону дотримався в повній мірі та ухвалив рішення, яке є вмотивованим, та викладені в ньому висновки відповідають фактичним обставинам справи, відтак підстав для скасування оскаржуваної постанови немає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд,-

П ОС Т АН О ВИ В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Оболонського районного суду міста Києва від 01 жовтня 2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.Р.Трясун