Номер провадження: 33/813/1340/20
Номер справи місцевого суду: 521/1176/20
Головуючий у першій інстанції Старіков О. О.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.11.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Судді - Комлевої О.С.,

за участю:

секретаря судового засідання Воронової Є.Р.,

захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Козак Алли Вікторівни,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 14 квітня 2020 року, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскаржуваної постанови суду першої інстанції.

Постановою суду першої інстанції від 14 квітня 2020 року, особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 164-10 КУпАП, визнано винним та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн. на користь держави. Стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

На постанову суду, захисником Козак А.В. в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій апелянт, також просить поновити строк на апеляційне оскарження і визнати причини пропуску строку поважними, постанову суду скасувати та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_2 посилається на те, що з постанови Малиновського районного суду від 14.04.2020 року вбачається, що ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився та про причини неявки суд не повідомив, однак він не був повідомлений про те що протокол про адміністративне правопорушення направлено до суду, також матеріали справи не містять підтвердження того, що ОСОБА_1 отримував судову повістку. Справа була розглянута в останній день притягнення особи до адміністративної відповідальності у період запровадження карантину, коли справи фактично не розглядались.

Постанова до ОСОБА_1 не надходила, він не приймав участі у розгляді справи, не був повідомлений про її розгляд та про наявність постанови не був обізнаний. Про постанову ОСОБА_1 дізнався від посадових осіб державної виконавчої служби, у зв`язку з цим строк на апеляційне оскарження було пропущено.

Частина перша ст. 164-10 КУпАП передбачає відповідальність за порушення законодавства, що регулює здійснення операцій з металобрухтом посадовою особою суб`єкта господарювання, тобто не зрозуміло яке відношення порушення інкриміноване ОСОБА_1 , а саме реалізація пального без ліцензії, має до адміністративної відповідальності за порушення законодавства, що регулює здійснення операцій з металобрухтом.

У протоколі відсутні відомості про свідків та потерпілих, а також відомості стосовно того, чи надавав ОСОБА_1 письмові пояснення, кому було реалізовано пальне, в якій кількості та за якою ціною, кому належить пальне та чи є ОСОБА_1 ФОП чи працює у суб`єкта господарювання з виконанням функцій продавця з або без укладення трудового договору.

ОСОБА_1 не є суб`єктом господарювання, а лише працевлаштований на заправці касиром-операціоністом, що підтверджується наказом ТОВ «Алма Рітрейл» №7-к від 10.01.2020 року, тож протокол складено з порушенням норм адміністративного судочинства.

Враховуючи вищезазначене, захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2 ставить питання щодо поновлення строку на апеляційне оскарження, скасування постанови та прийняття нової постанови, якою провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Висновки за результатами розгляду клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження

Дослідивши клопотання та матеріали справи, вислухавши пояснення адвоката Козак А.В. про поновлення строку на апеляційне оскарження, апеляційний суд, дійшов висновку про задоволення клопотання за таких підстав.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому, що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Відповідно до приписів ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.

Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо особа не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 про розгляд справи сповіщений не був, відомості про направлення, а також отримання ОСОБА_1 копії постанови в матеріалах справи відсутні.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку про те, що ОСОБА_1 об`єктивно не мав можливості оскаржити постанову суду у встановлений законом строк, тому строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до положень ч.7 ст.294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. При цьому, суд не обмежений її доводами, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Також апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або не обґрунтоване відхилення їх місцевим судом.

Відповідно до вимог ст.252, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення захисника адвоката Козак А.В., апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

При розгляді питання про притягнення до адміністративної відповідальності необхідно забезпечити оптимальний баланс між дотриманням прав і свобод особи, яка притягується до відповідальності, та загальним (публічним) інтересом, який передбачає ефективний захист особистості, суспільства і держави від адміністративних правопорушень.

Будь-яке адміністративне правопорушення та санкції за його скоєння повинні бути чітко визначені в законі таким чином, щоб виходячи з його тексту - у випадку необхідності за допомогою тлумачення, що надано судам, - кожен міг передбачити адміністративно - правові наслідки своїх дій або бездіяльності.

В противному випадку може мати місце суперечна правозастосовна практика, яка послаблює гарантії державного захисту прав, свобод і законних інтересів громадян від свавільного адміністративного примусу.

Вимоги, які пред`являються до правового регулювання відповідальності за адміністративне правопорушення, в повній мірі розповсюджуються і на строки давності притягнення до адміністративної відповідальності, що являють собою встановлені законодавством про адміністративні правопорушення періоди, за закінченням яких особи, які здійснили адміністративне правопорушення, не можуть бути притягнуті до адміністративної відповідальності через закінчення строків давності, що є однією із підстав, яка виключає провадження у справі або тягне за собою його закриття.

За змістом частини 2 статті 38 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення, що відноситься до компетенції судів загальної юрисдикції, може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення.

Пункт 7 статті 247 КУпАП містить правило, згідно із яким провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Розглядаючи питання щодо строку давності в адміністративному провадженні в контексті частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського Суду з прав людини, суд апеляційної інстанції звертає увагу на наступне.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі: Конвенція) «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи судом …, який … становить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення…».

Поняття «кримінальне обвинувачення» має «автономне» значення, котре не залежить від класифікації, що застосовується у внутрішньо-правових системах Держав-учасниць ( справа «Блохін проти Росії», рішення від 23.03.2016 року, п. 179; Адольф проти Австрії, п.30,).

До кримінально-процесуального аспекту статті 6 Конвенції належать адміністративні правопорушення правил, які караються штрафами, обмеженням водійських прав, такими, як зняття балів, або призупинення чи скасування водійських прав (справи Луц проти Німеччини, п. 182, Шмауцер проти Австрії, ОСОБА_3 проти Республіки Молдова, п. п. 20-23).

Стаття 6 пункт 1 Конвенції застосовується протягом усього провадження, метою якого є встановлення обґрунтованості «кримінального обвинувачення» включно зі стадією проголошення судового рішення.

Загалом гарантії статті 6 пункту 1 Конвенції застосовуються до апеляційного оскарження, коли ця інстанція є завершальною стадією відповідного провадження і його результат може бути вирішальним для притягнутих до відповідальності осіб.

Правове регулювання прав та свобод людини за національним законом полягає у створенні необхідних умов, якими слід забезпечити невідворотність адміністративної відповідальності.

В той же час має бути забезпечений справедливий баланс між загальним (публічним) інтересом невідворотності адміністративної відповідальності та дотриманням прав і свобод людини щодо строку давності про притягнення її до відповідальності.

Європейський Суд з прав людини у своїй прецедентній практиці, в тому числі у справах "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства" та ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» визначив строк давності як передбачене законом право порушника уникнути від переслідування або притягнення до суду за закінченням певного строку після скоєння правопорушення. Строки давності, які характерні для національних правових систем держав-учасниць, відповідають кільком цілям, в числі яких забезпечення правової визначеності та остаточності, попередження порушень прав обвинувачених, які могли б бути зменшені, якби судам доводилося розглядати їхні справи на основі доказів, що могли бути неповними за спливом часу (ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії», рішення від 20 вересня 2011 року, п. 570 та "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства", рішення від 22 жовтня 1996 року, п.51).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що протокол про адміністративне правопорушення № 409643, складений - 14.01.2020 року, відповідно до якого ОСОБА_1 скоїв адміністративне правопорушення передбаченого за ч.1 ст. 164 КУпАП, а саме провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання або без подання повідомлення про початок здійснення господарської діяльності, якщо обов`язковість подання такого повідомлення передбачена законом, або без отримання ліцензії на провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, або у період зупинення дії ліцензії, у разі якщо законодавством не передбачені умови провадження ліцензійної діяльності у період зупинення дії ліцензії, або без одержання документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди) (а.с. 1).

Відповідно до постанови суду, ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 164-10 КУпАП, а саме за порушення законодавства, що регулює здійснення операцій з металобрухтом, посадовою особою суб`єкта господарювання, що здійснює операції з металобрухтом.

З урахуванням того, що відносно ОСОБА_1 складено протокол відносно одного правопорушення, притягнуто до адміністративної відповідальності за інше правопорушення, суд апеляційної інстанції на цей час в зв`язку з закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 38 КУпАП, позбавлений можливості вирішувати питання стосовно дій ОСОБА_1 .

Встановивши межі для адміністративного переслідування, Держава захищає особу, яка підозрюється в здійсненні адміністративного правопорушення від необмеженого в часі публічного переслідування, що не погоджується з повагою до гідності особистості та права на особисту недоторканність.

Строк давності надає право правопорушнику уникнути переслідування за закінченням певного строку після скоєння правопорушення.

Наявність строку давності забезпечує правову визначеність та остаточність, попередження порушення прав, які могли б бути зменшені, якби судам доводилося розглядати їхні справи на основі доказів, що могли бути неповними за спливом часу.

Встановлення вини особи за спливом строку давності при притягненні до адміністративної відповідальності.

Відповідно до статті 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Стаття 6 пункту 2 Конвенції забезпечує «право вважатися невинуватим доти, доки вину не буде доведено в законному порядку».

Мета та наміри Конвенції як інструменту захисту людини вимагає, щоб її положення тлумачилися та застосовувалися таким чином, щоб її гарантії були практичними та ефективними ( див. справа «Soering проти Сполученого Королівства», рішення від 7 липня 1989 року, п. 87).

Суд в своїх прецедентних рішеннях зазначив, що практичність та ефективність гарантій при тлумаченні та застосуванні положень Конвенції стосується і права, закріпленого в статті 6 пункту 2 Конвенції - презумпції невинуватості (див. справи «Allen проти Сполученого Королівства», рішення від 12 липня 2013 року п.п.92-93, «Allenet de Ribemont проти Франції», рішення від 10 лютого 1995 року, п. 35).

Презумпція невинуватості, яка розглядається як процесуальна гарантія в контексті самого кримінального провадження, накладає вимоги щодо, зокрема, тягаря доведення, правових презумпції факту і права.

За загальним правилом ст.9 КУпАП наявність складу правопорушення є необхідною підставою для адміністративної відповідальності.

Частиною першої ст. 9 КУпАП передбачено, що особа підлягає адміністративній відповідальності лише за те правопорушення, відносно якого встановлена вина.

Відсутність вини в скоєнні адміністративного правопорушення за зазначеною нормою закону виключає провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Проаналізувавши норми національного закону та, враховуючи конвенційні положення стосовно строків давності, суд апеляційної інстанції, використовуючи право, надане судам загальної юрисдикції тлумачити зазначені норми для цілей подолання суперечної правозастосовної практики, яка послабляє гарантії державного захисту прав, свобод і законних інтересів громадян від свавільного адміністративного примусу, дійшов до наступного висновку.

Строк давності не тільки забезпечує правову визначеність та остаточність судового рішення, попередження порушень прав осіб, які притягуються до адміністративної відповідальності, але й надає законне право порушнику уникнути переслідування або притягнення до суду за закінченням певного строку після скоєння правопорушення, в даному випадку - притягнення до адміністративної відповідальності особи, яка підозрюється в здійсненні адміністративного правопорушення, за закінченням строку давності, що передбачений національним законом - частиною 2 статті 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Стаття 6 пункту 2 Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод забезпечує «право вважатися невинуватим доти, доки вину не буде доведено в законному порядку».

За таких підстав, апеляційний суд, дійшов висновку про те, що доводи апеляційної скарги адвоката Козак А.В. є переконливими, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з закриттям провадження по справі, в зв`язку з закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності.

Керуючись ст.ст. 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити.

Поновити строк захиснику Козак Аллі Вікторівни, в інтересах особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 на оскарження постанови Малиновського районного суду м. Одеси від 14 квітня 2020 року.

Апеляційну скаргу захисника Козак Алли Вікторівни в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 14 квітня 2020 року скасувати. Прийняти постанову, якою провадження по адміністративній справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідаальності за ч. 1 ст. 164-10 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити.

Постанова є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду О.С. Комлева