П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 184/1923/20

Номер провадження 3/184/897/20

17 листопада 2020 рокум. Покров

Суддя Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області Томаш В.І., розглянувши матеріали справи, які надійшли від Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області про притягнення:

? ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, ПП «ЗІГФРІД-М» водій, який зареєстрований та проживає: АДРЕСА_1 ,

до відповідальності за скоєне адміністративне правопорушення, передбачене ст.44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до складеного протоколу про адміністративне правопорушення, 19.10.2020 року о 07.15 годині на перехресті вул. Зонова вул. Партизанська в м. Покров Дніпропетровської області водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом БАЗ АО 79.24 н/з НОМЕР_1 , який використовується для надання послуг з перевезення пасажирів на комерційній основі та перевозив пасажирів за приміськім маршрутом №621 в м. Покров с. Покровське у кількості 37 пасажирів, що більше ніж місць для сидіння згідно технічної характеристики транспортного засобу та вказано у свідоцтві про реєстрацію на транспортний засіб, чим порушив вимогу п.п.2 п.11 Постанови КМУ №641 від 22.07.2020р., тим самим своїми діями вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.44-3 КУпАП.

За даним фактом поліцейським УПП ГУНП в Дніпропетровській області було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ГП №693871 від 19.10.2020 року відносно ОСОБА_1 про вчинене ним адміністративне правопорушення, передбачене ст.44-3 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину не визнав та пояснив, що 19.10.2020 року о 07.15 годині по вул. Зонова в м. Покров Дніпропетровської області керував транспортним засобом БАЗ АО 79.24 н/з НОМЕР_1 , який використовується для надання послуг з перевезення пасажирів на комерційній основі та перевозив пасажирів за приміськім маршрутом №621 в м. Покров с. Покровське. Перед автобусною зупинкою його зупинили працівники поліції, котрі повідомили йому про те, що він перевозив пасажирів у більшій кількості, ніж місць для сидіння згідно технічної характеристики транспортного засобу та вказано у свідоцтві про реєстрацію на транспортний засіб, що є порушенням постанови КМУ № 641 від 22.07.2020 року «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та склали відносно нього адміністративний протокол. З протоколом не згоден, оскільки пасажирів в автобусі було відповідно до кількості сидячих місць.

Свідок ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснила, що 19.10.2020 року вранці вона їхала із с.Покровське, де мешкає, в м. Покров на роботу в лікарню, де працює на трудовій основі. Водій ОСОБА_1 зупинився на зупинці, щоб висадити пасажирів і тоді вона та декілька пасажирів зайшли в автобус доїхати до міста, тому що всім треба було на роботу та сіли на вільні місця. Коли автобус заїхав у місто Покров та під`їжджав до автобусної зупинки, вона та ще декілька пасажирів встали з сидячих місць та почали готуватися до виходу з автобусу, але в цей час автобус зупинився та до нього зайшли працівники поліції, які повідомили про те, що водій перевозить пасажирів у більшій кількості, ніж сидячих місць, що не відповідало дійсності та склали відносно водія адміністративний протокол за порушення правил карантину. В салоні автобусу не було пасажирів, якім би не вистачали сидячих місць.

Дослідивши матеріали справи, а саме протокол про адміністративне правопорушення ГП №693871 від 19.10.2020 року, складений відносно ОСОБА_1 , рапорт інспектора відділу Безпеки дорожнього руху Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області, фото, вважаю, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КУпАП законодавство України про адміністративне правопорушення складається з цього Кодексута інших законів України, згідно ч. 2 ст. 7 КУпАПпровадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 44-3 КУпАП, адміністративна відповідальність наступає у разі порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Диспозиція норми ст. 44-3 КУпАПє бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно - правових чи підзаконних нормативно-правових актів, які передбачають конкретні правила щодо карантину людей.

Згідно п.п. 2 п. 11 Постанови КМУ №641 від 22.07.2020р., на території регіону (адміністративно-територіальної одиниці), на якій установлено «зелений» рівень епідемічної небезпеки, забороняється здійснення регулярних та нерегулярних перевезень пасажирів автомобільним транспортом, зокрема перевезень пасажирів на міських автобусних маршрутах у режимі маршрутного таксі, в електричному (трамвай, тролейбус), залізничному транспорті, у міському, приміському, міжміському, внутрішньо обласному та міжобласному сполученні, в кількості більшій, ніж кількість місць для сидіння, що передбачена технічною характеристикою транспортного засобу, визначена в реєстраційних документах на цей транспортний засіб. Перевізник несе відповідальність за забезпечення водіїв засобами індивідуального захисту, зокрема респіраторами або захисними масками, та здійснює контроль за використанням засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок пасажирами під час перевезення, у тому числі виготовлених самостійно.

Відповідно до положень статті 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу, при цьому доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати такі обставини, зокрема: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складання; посада, прізвище і ім`я по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу порушника; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення правопорушника; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Відповідно до ст. 278 КУпАП, орган який розглядає справу про адміністративне правопорушення, вирішує також питання, чи правильно складено протокол про адміністративне правопорушення, та не вправі вийти за межі протоколу.

Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення суддя не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка по суті становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді. Суддя також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, адже діючи таким чином суддя неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Тобто суддя не має права на свій розсуд обирати кваліфікації вчиненого правопорушення, не може змінювати чи уточнювати суть порушення, яка вказана у протоколі, а повинен розглянути справу та ухвалити постанову виключно на основі зібраних працівниками поліції доказів. Аналогічні висновки містяться в рішеннях ЄСПЛ «Малофєєва проти Росії» та «Карелін проти Росії».

Відповідно до ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а згідно ч. 1 ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно зі ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Істотною ознакою презумпції невинуватості, що закріплена в статті 7 КУпАП є те, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні протиправного діяння. З цього випливає, що обов`язок доводити вину особи покладається на обвинувача, тобто на органи та посадових осіб, які встановили факт скоєння протиправного вчинку і порушили провадження в справі. Враховуючи вищевказану норма закону, обов`язок надання доказів покладено на осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення та не може бути перекладено на суд.

Згідно ч. 1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, крім іншого, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків,- висновком експерта та показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.

Поліцейським, що склав протокол, було порушено вимоги ст. 255 КУпАП. Обставини, які викладені у протоколі про адміністративне правопорушення взагалі не підтверджені ніякими належними та допустимими доказами, які б свідчили про наявність складу адміністративного правопорушення. Якщо до протоколу про адміністративне правопорушення не долучено достатніх доказів для підтвердження факту вчинення правопорушення, то суддя позбавлений можливості притягнути особу, щодо якої складено протокол до адміністративної відповідальності. Це пов`язано з тим, що суддя не має права замість працівників поліції збирати докази у справі про адміністративне правопорушення, а всі сумніви в силу ст. 62 Конституції України мають трактуватись на користь особи, щодо якої складено протокол.

Як на доказ вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, до суду надійшов тільки протокол про адміністративне правопорушення та рапорт поліцейського, що склав протокол, а також ксерокопії двох фотознімків, які ніким не завірені та взагалі невідомо де, коли, при яких обставинах і ким вони були зроблені, що в сукупності є неналежними та недопустимими доказами у справі.

Ніяких інших доказів до протоколу не надано. В протоколі про адміністративне правопорушення в графі «свідки» відсутні будь яки відомості про них.

Також протокол не містить інформації про будь-яку фіксацію правопорушення. Таким чином слід вважати, що технічні засоби, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису не застосовувалися. Згідно протоколу, відповідно до ст. 265 КУпАП будь-які речі не вилучалися.

Що стосується рапорту поліцейського, що склав протокол, суд в постанові по аналогічній справі №577/1105/20 від "23" березня 2020 року зазначив наступне: рапорти працівників поліції, які додані до протоколу не можуть бути визнані доказом підтвердження факту вчинення адміністративного правопорушення, оскільки вони не підтверджуються іншими доказами. Рапорт є внутрішнім документом та не може слугувати доказом по справі, оскільки механізм складання рапорту не врегульований законодавцем, складається у вільній формі, тому не відображає всіх необхідних відомостей для судового провадження, та в ньому відсутні джерела отримання інформації, у зв`язку із чим, не може бути доказом у розумінні ст. 251 КУпАП. Крім цього, зазначені рапорти складені поліцейськими, а саме: який складав протокол про адміністративне правопорушення та які були при цьому присутні, що може свідчити про їх зацікавленість.

Також Верховного Суду 29.04.2020р. у справі №161/5372/17 зазначив наступне «... основним та єдиним доказом вчинення правопорушення стали пояснення зацікавленої особи, який є працівником поліції, а тому останні не можуть бути допустимим доказом».

Зазначене узгоджується і з практикою Європейського суду з прав людини, що сформульована у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), згідно яких «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом».

Відповідно до положень ч. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також з огляду на практику Європейського суду з прав людини у справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30 травня 2013 року, заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia» заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року), у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Отже, враховуючи, що провадження в справі про адміністративне правопорушення здійснюється судом в рамках пред`явленого обвинувачення, в даному випадку в межах фактичних обставин викладених у протоколі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 виходячи з матеріалів наданих для розгляду, які були попередньо зібрані та належним чином процесуально закріплені уповноваженою на те посадовою особою, а вихід за вказані межі є недопустимим, суд приходить до висновку, що зібрані по даній справі докази не підтверджують існування обставин, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення.

В світлі даної ситуації, слід вважати, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, оскільки суд вправі обґрунтовувати свої висновки про винуватість лише доказами, що випливають із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» №39598/03 від 21.07.2011р.), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the UnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Згідно ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Отже, враховуючи, що згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, суд, оцінивши наявні в даній адміністративній справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, приходить до висновку про відсутність поставленого у вину в діях ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, у зв`язку з чим справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КупАП, за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

На підставі вищевикладеного, вважаю, що ОСОБА_1 не було порушено Постанову Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 року № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», а отже в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП.

Відповідно до пункту 1 ч.1 статті 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. ст. 22, 44-3, 247, 283, 284 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.44-3 КУпАП закрити на підставі п.1 ч. 1 ст.247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Постанову суду може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Орджонікідзевського міського суду В. І. Томаш