Справа № 163/2195/20 Провадження №33/802/663/20 Головуючий у 1 інстанції:Чишій С. С.
Категорія:ст. 472 МК України. Доповідач: Денісов В. П.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2020 року місто Луцьк

Суддя Волинського апеляційного суду Денісов В.П., з участю представника митниці - Пікалюка М.С., особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , розглянувши його апеляційну скаргу на постанову судді Любомльського районного суду Волинської області від 13 серпня 2020 року щодо нього,

В С Т А Н О В И В:

Вказаною постановою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , працюючій водієм ТОВ «Транс-Імперія»,

визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 472 МК України та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 448 313 (чотириста сорок вісім тисяч триста тринадцять) гривень 40 копійок з конфіскацією в дохід держави 14 телефонів «iPhone», 5 телефонів «Samsung», 2 процесорів «Intel» загальною вартістю 448 313,40 гривні.

Також стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 420 гривень 40 копійок та 118 (сто вісімнадцять) гривень витрат на зберігання товарів.

ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за те, що він прямуючи 13.06.2020 з Республіки Польща в Україну через митний пост «Ягодин» Волинської митниці Держмитслужби водієм пасажиром «МАН», номерний знак НОМЕР_1 , з напівпричепом «Шмітц», номерний знак НОМЕР_2 , в якому переміщувались вживана жатка та транспортний візок, не задекларував за встановленою формою 14 телефонів «iPhone», 5 телефонів «Samsung», 2 процесорів «Intel» загальною вартістю 448 313,40 гривні, що знаходились в кабіні автомобіля разом і були виявлені під час митного контролю, чим вчинив правопорушення, передбачене ст.472 МК України.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає постанову судді необґрунтованою. Посилається на те, що суд розглянув справу неповно та не об`єктивно дослідив матеріали справи. Так, в даній справі не було допитано свідків, не залучено судового експерта для визначення реальної вартості товару, не витребувано інших матеріалів які наявні в розпорядженні Волинської митниці. Вказує, що товар не приховував, він його ввозив для власного використання та на подарунки рідним та близьким. Зазначає, що ним було заповнено дві декларації, до однієї він вніс пральний порошок, але пізніше переписав митну декларацію до якої вніс абсолютно весь товар, передав її працівнику митниці, проте останній її не повернув. Також вказує, що на запитання працівника митниці «що я везу», він йому повідомив, що перевозить пральний порошок, телефони і кілька процесорів. Просить постанову судді скасувати, а справу направити на новий розгляд.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши ОСОБА_1 , який підтримав подану апеляційну скаргу та просив скасувати постанову судді, та призначити новий розгляд в суді першої інстанції, представника митниці, який заперечив проти апеляційної скарги і просив рішення судді залишити без змін, доходжу висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу у межах апеляційної скарги.

Висновки судді про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.472 МК України, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються зібраними у передбаченому законом порядку, належно дослідженими і оціненими судом доказами у їх сукупності.

Відповідно до ч.1 ст.458 МК України порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на відповідні суспільні відносини у сфері державної митної справи.

Відповідно до ч.1 ст.257 МК України, декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Стаття 472 МК України передбачає адміністративну відповідальність за недекларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, тобто незаявлення за встановленою формою точних та достовірних відомостей (наявність, найменування або назва, кількість тощо) про товари, транспортні засоби комерційного призначення, які підлягають обов`язковому декларуванню у разі переміщення через митний кордон України.

Незважаючи на заперечення апелянтом своєї вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.472 МК України, така підтверджується сукупністю зібраних та перевірених судом доказів, яким суддя дав належну оцінку та прийшов до обґрунтованого висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 472 МК України.

Так, вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.472 МК України, за наведених у постанові судді обставинах, підтверджується сукупністю зібраних та перевірених доказів, які узгоджуються між собою.

Зокрема, протоколом про порушення митних правил № 0559/20500/20 від 13 червня 2020 року, в якому викладені обставини вчиненого правопорушення (а.с.1-5); контрольним талоном (а.с.11), митною декларацією, в якій відсутні виявлені товари (а.с.9), актом про проведення огляду товарів (а.с.6-7), висновком експерта №-0551 від 30 червня 2020 року щодо вартості вилученого товару (а.с.26-31), службовою запискою (а.с.16-17).

Крім того, згідно письмових пояснень апелянта, які були надані до протоколу про порушення митних правил, ОСОБА_1 пояснив, що в Республіці Польща йому дали для перевезення на територію України мобільні телефони в кількості 19 штук, вказаний товар він мав передати в м. Києві яку раніше не бачив. Вилучений товар не задекларував, оскільки знав що ціна значно перевищує норму без оподаткування (а.с.8).

Аналогічні пояснення ОСОБА_1 надав під час розгляду справи судом першої інстанції 13 серпня 2020 року, тобто через два місяці після вчиненого адміністративного правопорушення (а.с.43).

Твердження апелянта про порушення судом першої інстанції права на захист, не заслуговують на увагу, оскільки останній був належним чином завчасно повідомлений про час та місце розгляду справи, однак будь яких дій для залучення захисника для захисту його прав та інтересів ОСОБА_1 не вчиняв, клопотань про відкладення розгляду справи з цих підстав також не подавав.

Крім того, згідно протоколу судового засідання від 13 серпня 2020 року (а.с.43), ОСОБА_1 було роз`яснено його права, зокрема вручено пам`ятку про процесуальні права та обов`язки, передбачені ст. 498 МК України, ст. 63 Конституції України. Так ОСОБА_1 пояснив, що «права та обов`язки йому зрозумілі, до участі в справі захисника, представника залучати не бажає» (а.с.43).

При розгляді справи в суді першої інстанції порушень норм матеріального чи процесуального права допущено не було.

Суддя відповідно до ст.ст.245, 280 КУпАП повно й всебічно з`ясував усі обставини, що мали значення для правильного вирішення справи й обґрунтовано дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ст.472 МК України.

З огляду на наведене, постанова місцевого суду є законною та обґрунтованою, а підстави для скасування постанови суду першої інстанції з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, - відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову судді Любомльського районного суду Волинської області від 13 серпня 2020 року щодо нього - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського

апеляційного суду В.П. Денісов