Справа № 3/593/506/2020
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" листопада 2020 р. СУДДЯ Бережанського районного суду Тернопільської області Крамар В.М., розглянувши матеріали, які надійшли від Бережанського відділу поліції ГУНП в Тернопільській області про притягнення до адміністративної відповідальності гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Романівка Теребовлянського району Тернопільської області, жителя АДРЕСА_1 , працюючого водієм ФОП « ОСОБА_2 », до адміністративної відповідальності за ст. 443 КУпАП не притягувався, -

за ст. 443 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

30.09.2020 року відносно громадянина ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення серії АПР18 548985, про таке: «30.09.2020 р. близько 18 год. 48 хв. гр. ОСОБА_1 керуючи рейсовим автобусом БАЗ А 079,20 д.н.з. НОМЕР_1 , за маршрутом «Тернопіль-Трускавець», в м. Бережани по вул. Привокзальна здійснив посадку пасажирів у транспорт міжобласного сполучення, чим порушив п. 15-1 підпункт 1 КМУ № 641 від 22.07.2020 із змінами та доповненнями». Дії ОСОБА_1 кваліфіковані поліцейським СРПП №3 Бережанського ВП ГУНП в Тернопільській області капралом поліції Степанчаком Ростиславом Ігоровичем за ст. 443 КУпАП.

ОСОБА_1 під час розгляду справи про адміністративне правопорушення пояснив, що дійсно 30.09.2020 року в час, зазначений у протоколі про адміністративне правопорушення він, як водій автобуса ФОП « ОСОБА_3 » керував автобусом по маршруту Тернопіль-Трускавець і здійснив посадку пасажирів на автобусній станції. Просить не притягувати його до адміністративної відповідальності у зв`язку з відсутністю в його діях складу правопорушення, оскільки він виконував свої трудові обов`язки з метою отримання заробітної плати.

Відповідно до ч.1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з ч.1,2 ст. 7 та ст. 245 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі додержання принципу законності; завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Ст.443 КУпАП передбачено відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Виходячи з наведеного, необхідною умовою наявності складу правопорушення, передбаченого ст. 443 КУпАП, є порушення обов`язкових правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, які встановлені: Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, рішеннями органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Постанова Кабінету Міністрів України № 641 від 22.07.2020 р. «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (далі Постанова КМУ) в редакції чинній на 30 вересня 2020 року та на час розгляду справи не містить пункту 15-1 підпункту 1.

Таким чином, ОСОБА_1 не може бути притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 443 КУпАП, оскільки в протоколі про адміністративне правопорушення не вказано існуючих правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», інших актів законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами, які забороняють здійснювати посадку пасажирів у транспорт міжобласного сполучення.

У справі «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30 травня 2013 року, заява № 36673/04) Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) встановив, серед іншого, порушення ч.3 ст.6 Конвенції у зв`язку з тим, що в протоколі про адміністративне правопорушення фабула правопорушення була сформульована лише в загальних рисах без конкретизації обставин вчинення правопорушення («проведення несанкціонованого пікету»), але національні суди, розглянувши справу без участі сторони обвинувачення (згідно законодавства РФ така участь не передбачена), відредагували фабулу правопорушення, зазначивши в постанові суду конкретні обставини правопорушення. У зв`язку з цим, на думку ЄСПЛ, заявниці була відома лише кваліфікація діяння, але не фактичні обставини обвинувачення. Таким чином, вона була позбавлена можливості належної підготовки до захисту.

У справі «Карелін проти Росії» («Каrеlіn v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року) ЄСПЛ розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення без участі сторони обвинувачення, що цілком відповідало нормам російського законодавства, ініціював дослідження доказів обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому, ЄСПЛ зазначив, що за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення частини 1 статті 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

З огляду на зазначене, ЄСПЛ дійшов висновку, що суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді, а також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки, діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції.

Виходячи з наведеного, в протоколі про адміністративне правопорушення серії АПР18 548985, складеному відносно ОСОБА_1 за ст.443 КУпАП, не наведено відомостей про вчинення останнім адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 443 КУпАП.

Окрім наведеного вище, відповідно до ч.1 ст. 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільний перевізник це фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; автобусний маршрут міжміський це автобусний маршрут, який з`єднує населені пункти і протяжність якого перевищує 50 км; нерегулярні перевезення пасажирів автомобільним транспортом - це перевезення пасажирів автобусом, замовленим юридичною або фізичною особою з укладанням письмового договору на кожну послугу, в якому визначають маршрут руху, дату та час перевезень, інші умови перевезень та форму оплати послуги, або перевезення за власний кошт; регулярні перевезення пасажирів автомобільним транспортом - це перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування за умовами, визначеними паспортом маршруту, затвердженим в установленому порядку органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування або уповноваженими органами Договірних Сторін у разі міжнародних перевезень. Визначення транспорту міжобласного сполучення у вказаному Законі немає.

Згідно з ч.1 ст. 5 Закону України «Про транспорт» відносини підприємств транспорту загального користування з центральними та місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування будуються на основі податків, податкових пільг, встановлених нормативів та інших економічних засобів відповідно до чинного законодавства України.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно з ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Ст. 33 Конституції України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування.

Згідно з ст. 42 Конституції України кожен має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом. Підприємницька діяльність депутатів, посадових і службових осіб органів державної влади та органів місцевого самоврядування обмежується законом. Держава забезпечує захист конкуренції у підприємницькій діяльності. Не допускаються зловживання монопольним становищем на ринку, неправомірне обмеження конкуренції та недобросовісна конкуренція. Види і межі монополії визначаються законом. Держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Використання примусової праці забороняється. Не вважається примусовою працею військова або альтернативна (невійськова) служба, а також робота чи служба, яка виконується особою за вироком чи іншим рішенням суду або відповідно до законів про воєнний і про надзвичайний стан. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Використання праці жінок і неповнолітніх на небезпечних для їхнього здоров`я роботах забороняється. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно з ч.1 ст. 1 Закону України «Про підприємництво» підприємництво - це безпосередня самостійна, систематична, на власний ризик діяльність по виробництву продукції, виконанню робіт, наданню послуг з метою отримання прибутку, яка здійснюється фізичними та юридичними особами, зареєстрованими як суб`єкти підприємницької діяльності у порядку, встановленому законодавством.

Ст. 3 Закону України «Про підприємництво» встановлено, що підприємці мають право без обмежень приймати рішення і здійснювати самостійно будь-яку діяльність, що не суперечить чинному законодавству. Особливості регулювання окремих видів підприємництва встановлюються законодавством України. Перелік видів діяльності, підприємництво в яких не застосовується у зв`язку з підвищеними вимогами до безпеки робіт та необхідністю централізації функцій управління, встановлюється Верховною Радою України.

Відповідно до ч.3 ст. 5 Закону України «Про автомобільний транспорт» державне регулювання та контроль у сфері автомобільного транспорту реалізується шляхом проведення центральними та місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування економічної, тарифної, науково-технічної та соціальної політики, ліцензування, стандартизації та сертифікації на автомобільному транспорті, задоволення потреб автомобільного транспорту в паливно-енергетичних і матеріально-технічних ресурсах і транспортних засобах.

Виходячи з наведеного, право автомобільного перевізника на здійснення регулярних та нерегулярних перевезень пасажирів автомобільним транспортом у міжміському сполученні може бути встановлено лише законом.

Ст. 64 Конституції України встановлено, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.

Таким чином, обмеження конституційного права на підприємництво та на працю, які передбачено ст. 42, 43 Конституції України, які виходячи з положень ст. 64 Конституції України, можуть бути обмежені законом та в умовах воєнного або надзвичайного стану, із зазначенням строку дії цього обмеження.

На території України не введено воєнний або надзвичайний стан, а отже обмеження права на перевезення пасажирів на міжміському автобусному маршруті, суперечить Конституції України.

Підсумовуючи наведене, в протоколі про адміністративне правопорушення серії АПР18 548985, складеному відносно ОСОБА_1 за ст.443 КУпАП, не наведено відомостей про вчинення останнім адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 443 КУпАП, а тому провадження по справі слід закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, оскільки такі відомості відсутні в протоколі про адміністративне правопорушення.

Враховуючи обставини правопорушення та керуючись ст. ст. 8, 19, 33, 42, 43, 64 Конституції України, ст. ст. 7, 9, 443, 245, 254, 247, 279, 283, 284 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

закрити провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності гр. ОСОБА_1 за ст. 443 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 443 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення, особою, щодо якої її винесено, а також потерпілим, протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя: