Провадження № 33/4820/233/20
Справа № 685/78/20 Головуючий в 1-й інстанції Самойлович А. П.
Категорія: ч.1 ст. 130 КУпАП Доповідач Бондар В. В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2020 року м.Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд в складі: головуючої-судді Бондар В.В., з участю секретаря судового засідання Габая А.В., захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Косюка Р.М., розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Хмельницькому справу за апеляційною скаргою особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 на постанову Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 28 лютого 2020 року,-

В с т а н о в и в :

Постановою Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 28 лютого 2020 року

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, працює завскладом в ТОВ «Україна 2001» в с.Михнівка,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено штраф в розмірі 10 200 грн., що становить шістсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 420 грн. 40коп. судового збору.

ОСОБА_1 визнано винним у тому, що 13 грудня 2019 року о 21 год. 45 хв. по вул. Лейтенанта Попружного в смт.Теофіполь, керував автомобілем "Volksvagen Golf", номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху та вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі, як видно з її змісту, ОСОБА_1 просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції, постанову суду скасувати та закрити провадження в справі. Вважає, що постанова суду постановлена з порушенням чинного законодавства та Конституції України. Вказує, що був абсолютно тверезий, на місці зупинки вжив ліки від серця, оскільки був схвильований свавільними діями з боку працівників поліції. Суд без зазначення мотивів частково задовольнив клопотання та не викликав в судове засідання свідків, які б могли підтвердили його невинуватість у скоєнні адміністративного правопорушення. Вказує, що огляд на стан сп`яніння в медичному закладі проведений з порушенням вимог закону, оскільки від фактичного часу зупинки до моменту проведення огляду на стан сп`яніння пройшло більше ніж три години, а тому вважає, що висновок лікаря не може бути використаний як доказ його вини. Працівники поліції не повідомляли про здійснення відеозапису. Огляд на стан сп`яніння в медичному закладі проведений медичною сестрою приймального відділення, яка відповідно до Інструкції не має відповідних навиків та не пройшла тематичне удосконалення. Вказує, що суд розглянув справу у його відсутність, хоча був належним чином повідомлений, що ОСОБА_1 перебуває на стаціонарному лікуванні в Хмельницькій обласній лікарні та 25 лютого 2020 року було проведено операцію, чим позбавлено його можливості допитати свідків та належним чином захистити свої права. Копію постанови ОСОБА_1 отримав лише 05 березня 2020 року, в зв`язку з чим вважає, що строк на апеляційне оскарження пропущений ним з поважних причин.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, письмові заяви про відкладення розгляду справи не надходили, докази поважності причин нез`явлення суду не надавались, в зв`язку з чим апеляційний суд вважає можливим здійснювати розгляд справи у його відсутність.

Заслухавши пояснення захисника Косюка В.В., який підтримував подану апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження підлягає задоволенню, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково, постанову суду першої інстанції скасувати, з прийняттям нової постанови з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 285 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення оголошується негайно після розгляду справи, а копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.

Як видно з матеріалів справи, ОСОБА_1 не був присутній в засіданні суду першої інстанції 28 лютого 2020 року, про розгляд справи був повідомлений. Відомості про вручення йому копії постанови в визначений законом строк в провадженні відсутні, копію оскаржуваної постанови ОСОБА_1 отримав 5 березня 2019 року (а.с.54). За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку про поважність причин пропуску апелянтом строку оскарження постанови суду щодо ОСОБА_1 , в зв`язку з чим апелянту слід поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду.

Твердження апелянта, що суд першої інстанції дійшов безпідставного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, не можуть бути прийнятими до уваги, позаяк спростовуються сукупністю досліджених апеляційним судом доказів, в той же час апеляційний суд погоджується з доводами апелянта, що суд розглянув справу у відсутність правопорушника з порушеннями вимог ст. 268 КУпАП.

Як видно з оскарженої постанови суду першої інстанції суддя, ухвалюючи рішення проводити судовий розгляд в відсутність ОСОБА_1 , вказав на неодноразові клопотання ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи та надання особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, особистих пояснень в суді, та вказав, що причина неявки в судове засідання ОСОБА_1 в день, коли судом було ухвалене судове рішення, не може вважатися поважною причиною і такі дії спрямовані на затягування розгляду справи (а.с.49-50).

Суддя, відмовивши в клопотанні про відкладення розгляду справи, послався на те, що у доданій до заяви довідці КНП «Хмельницька обласна лікарня» від 26 лютого 2020 року не було зазначено, що ОСОБА_1 , який перебуває на лікуванні в ортопедичному відділенні лікарні з 25 лютого 2020 року, не мав можливості з`явитися в суд.

Однак з такими висновками суду першої інстанції апеляційний суд не може погодитись, позаяк такі висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи та не відповідають вимогам ст. 268 КУпАП.

Розгляд справи щодо ОСОБА_1 відбувся 28 лютого 2020 року у відсутність особи, що притягується до відповідальності, за наявності в розпорядженні суду заяви від ОСОБА_1 , в якій той просив відкласти розгляд справи в зв`язку з тим, що перебуває на стаціонарному лікуванні в ортопедичному відділенні Хмельницької обласної лікарні, яка була подана його донькою за його дорученням 27 лютого 2020 року (а.с.37, 38). До заяви були додані підтверджуючі докази (довідка № 51 від 26 лютого 2020 року), що ОСОБА_1 перебуває на стаціонарному лікуванні в ортопедичному відділенні Хмельницької обласної лікарні з 25 лютого 2020 року та того ж дня було проведено операцію (а.с. 42). Підтверджуючі документи були долучені до заяви, тому висновки суду, що причина неявки в суд ОСОБА_1 не може вважатися поважною і спрямована на затягування розгляду справи, не відповідають фактичним обставинам справи.

Апелянтом також додано до апеляційної скарги копію виписного епікризу Хмельницької обласної лікарні про те, що ОСОБА_1 поступив на лікування 25 лютого 2020 року, того ж дня йому було проведено оперативне втручання та лише 04 березня 2020 року ОСОБА_1 був виписаний з продовженням лікування за місцем проживання (а.с. 68). Вказані документи свідчать про об`єктивну неможливість з`явлення ОСОБА_1 до суду після проведення операції у медичному закладі, в якому той тривалий час перебував на стаціонарному лікуванні, до того ж медичний заклад розташований на значній відстані від місця розгляду справи, в іншому населеному пункті.

Положеннями ст. 268 КУпАП передбачено можливість розгляду справ (в яких участь особи, що притягується до відповідальності не є обов`язковою) у відсутність цієї особи в разі, якщо в суду є відомості про повідомлення особи про судовий розгляд справи та якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Той факт, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності вже надала свої пояснення, про що вказував суддя, не позбавляє її права взяти участь, в тому числі, при допиті свідків, дослідженні доказів, тощо.

Також апеляційний суд враховує, що попередні заяви про відкладення (в зв`язку з необхідністю отримання правової допомоги та перебування на стаціонарному лікуванні в інфекційному відділенні районної лікарні (з долученням довідки медичного закладу (а.с. 19) та об`єктивна тривала неможливість залишити медичний заклад при оперативному втручанні (з 25 лютого 2020 року по 04 березня 2020 року) не свідчать, що такі дії вказують на затягування апелянтом розгляду справи та про небажання взяти участь в розгляді справи щодо нього.

За таких обставин апеляційний суд погоджується з доводами апелянта, що в суду першої інстанції, за наявності в матеріалах справи заяви ОСОБА_1 (з підтверджуючими доказами про неможливість з`явлення до суду та бажання взяти участь в судовому засіданні), про відкладення розгляду справи в зв`язку з його перебуванням на стаціонарному лікуванні, не було підстав проводити судовий розгляд в його відсутність, чим судом порушено його право на захист, що тягне за собою скасування судового рішення з прийняттям нової постанови з таких підстав.

Апеляційний суд зауважує, що з огляду на рішення Європейського суду з прав людини в справі «Гурепка проти України» від 08.07.2010 року, де суд, зокрема, зазначив, що адміністративні правопорушення через суворість санкцій, слід відносити до фактично кримінальних правопорушень, з усіма гарантіями статті 6 Конвенції та, відповідно, й статті 2 Протоколу № 7 до Конвенції; Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження в справах про адміністративні правопорушення, зокрема, в справі «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 року, заява № 16347/02) провадження в справі про адміністративні правопорушення за ч. 1 ст. 51 КУпАП України стосовно заявниці, яка вчинила дрібну крадіжку на загальну суму 0,42 грн., ЄСПЛ розцінив як кримінальне для цілей застосування Конвенції «з огляду на загальний характер законодавчого положення, яке порушила заявниця, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених цим положенням».

Як видно з постанови суду першої інстанції, суд в основу доведеності вини ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП поклав протокол про адміністративне правопорушення, пояснення свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та відеозапис фіксування вчиненого правопорушення, критично оцінивши пояснення ОСОБА_1 щодо відсутності в його діях ознак інкримінованого правопорушення, навівши належне мотивування своїх висновків, з якими погоджується апеляційний суд.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про відсутність в справі належних та допустимих доказів в підтвердження його вини у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, апеляційним судом прийняті до уваги не можуть з наступних підстав.

Апеляційним судом встановлено, що вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, підтверджується зібраними та дослідженими апеляційним судом доказами.

Відповідно до положень п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Як видно з протоколу про адміністративне правопорушення, який 13 грудня 2019 року був складений поліцейським СРПП № 1 Теофіпольського ВП старшим сержантом поліції Зайцем І.В., того ж дня, о 21 год. 45 хв. в смт.Теофіполь по вул. Лейтенанта Попружного, ОСОБА_1 керував автомобілем "Volksvagen Golf", номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Стан сп`яніння встановлено в медичному закладі смт.Білогір`я. Висновок лікаря №71, результат 1, 84 %0 , чим порушив пункт 2.9 «а» Правил дорожнього руху та такі дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч.1 ст.130 КУпАП. Вказаний протокол підписаний апелянтом без будь-яких зауважень та застережень, від написання письмових пояснень відмовився.

За змістом п.п. 2, 3 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним Наказом МВС України, МОЗ України 09.11.2015 року за № 1452/735, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 року за № 1413/27858, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають в стані сп`яніння.

Як видно з відеозапису вчинення правопорушення ОСОБА_1 керував вищевказаним транспортним засобом та був зупинений працівниками поліції, які повідомили причину зупинки. Поліцейський запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою спеціального технічного засобу, а згодом і в медичному закладі. ОСОБА_1 виявив бажання пройти огляд в медичному закладі, куди був доставлений працівниками поліції. За результатами огляду в медичному закладі було встановлено, що водій перебуває в стані алкогольного сп`яніння, будь-яких зауважень з приводу результату огляду не виказував.

Апеляційний суд зауважує, що протягом тривалого часу оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 не заперечував, що керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, вказував, що він визнає вину, а тому твердження апелянта, що він був абсолютно тверезий, а після зупинки вживав спиртовмісні ліки, на увагу не заслуговують.

Доводи апелянта, що огляд на стан алкогольного сп`яніння проведений в медичному закладі з порушенням вимог ч.4 ст. 266 КУпАП, позаяк такий огляд здійснюється не пізніше двох годин з моменту виявлення відповідних підстав для його здійснення, не можуть слугувати підставами для скасування постанови суду, оскільки ОСОБА_1 після відмови від огляду на місці зупинки (о 21 год. 58 хв.) добровільно виявив бажання пройти огляд в медичному закладі, де о 23 год. 10 хв. було встановлено факт перебування в стані алкогольного сп`яніння, з результатами якого ОСОБА_1 погодився, засвідчивши своїм підписом у висновку лікаря №71 від 13 грудня 2019 року (а.с. 3).

Допитаний судом першої інстанції свідок ОСОБА_4 підтверджував, що працівник поліції з технічним приладом приїхали на місце зупинки ОСОБА_1 іншими поліцейськими впродовж короткого часу, в межах 10 хвилин після отримання повідомлення про зупинку водія з ознаками вживання алкогольних напоїв. Про те, що працівники поліції зафіксували факт керування ОСОБА_1 о 21 год. 45 хв. (а не о 20 год.) свідчать дані наявної в справі нескасованої постанови про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ст.ст. 121, 126 КУпАП (а.с.4). Обґрунтованих підстав для виклику та допиту в суді першої інстанції свідків ОСОБА_5 та невідомого працівника Білогірської ЦРЛ апелянтом не було наведено в суді першої інстанції, відтак, на переконання апеляційного суду, в суду першої інстанції були всі підстави для відмови в задоволенні такого клопотання. Не доведено існування таких підстав і під час апеляційного розгляду, не йшлось про необхідність виклику і допиту цих свідків і в апеляційній скарзі. З врахуванням викладеного, підстав для висновку, що, відмовивши в задоволенні клопотання про виклик і допит цих свідків, суд першої інстанції допустив неповноту судового розгляду, яка вплинула на висновки суду, немає.

Також не заслуговують на увагу доводи апелянта, що огляд на стан сп`яніння в медичному закладі проведений медичною сестрою приймального відділення, яка відповідно до Інструкції не має відповідних навиків та не пройшла відповідне тематичне удосконалення. Проведення огляду підтверджувала свідок ОСОБА_2 під час допиту судом першої інстанції, нею ж, як лікарем, підписаний висновок (а.с. 3). Проведення ж певних маніпуляційних процедур іншим медичним працівником (медсестрою) не дає підстав вважати, що огляд в цілому проведений неуповноваженою особою та результати такого огляду є недопустимим доказом.

Твердження ОСОБА_1 , що працівники поліції не повідомляли його про проведення відеозапису, не можуть бути враховані, позаяк як видно з відеозапису, долученого до матеріалів справи, видно, що працівники поліції неодноразово наголошували ОСОБА_1 , що ведеться відеозапис.

Під час апеляційного розгляду не встановлено порушень в діях поліцейських та медичних працівників вимог «Інструкції про порядок виявлення в водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом МВС України та МОЗ України, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015року за № 1413/27858.

З врахуванням викладеного, підстави для закриття провадження в справі в зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відсутні, та такі доводи апеляційної скарги свого підтвердження не знайшли.

Однак, на час ухвалення апеляційним судом рішення закінчились строки накладення адміністративного стягнення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відтак, відповідно до приписів п. 7 ст. 247 КУпАП, провадження в справі має бути закрито в зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Керуючись ст. 38, п. 7 ст. 247, ст. 294 КУпАП, суд,-

П о с т а н о в и в :

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 28 лютого 2019 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 28 лютого 2019 року про визнання винним ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладення на нього адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 130 КУпАП у виді штрафу в сумі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави судового збору в сумі 420 грн. 40 коп. - скасувати та прийняти нову постанову.

Визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, провадження в справі закрити в зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя