Справа № 263/3534/20
Провадження № 3/263/1435/2020
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2020 року місто Маріуполь

Суддя Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області Ікорська Єлізавета Сергіївна, при секретарі Шпичак Є.М., за участю адвокатів Білозьорова О.Б., Дзюба М.В., розглянувши матеріали, які надійшли з Центрального відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , не працюючого, який проживає та зареєстрований: АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 12 березня 2020 року о 18:30 год., знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство психологічного і фізичного характеру відносно своєї колишньої дружини - ОСОБА_2 , а саме: висловлювався нецензурною лайкою, наніс удар в область живота, погрожував фізичною розправою, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

ОСОБА_1 у судовому засіданні свою вину у вчиненому адміністративному правопорушенні не визнав, просив суд закрити провадження у справі за відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення. Зазначив, що 12 березня 2020 року близько 18:30 год. до нього у кімнату прийшла ОСОБА_2 , почала лаятися, відбирала пуль від телевізору. ОСОБА_2 постійно його провокує, хоче виселити його з квартири, обікрала його та побила, з цього приводу за його ініціативою ведеться досудове слідство. Шлюб між сторонами розірвано. Наразі спір щодо квартири перебуває на розгляді у Іллічівському районному суді міста Маріуполя.

Адвокат Білозьоров О.Б., діючи за призначенням Маріупольського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги, у судовому засіданні підтримав позицію ОСОБА_1 .

Потерпіла ОСОБА_2 у судовому засіданні пояснила, що 12 березня 2020 року близько 18:30 год. вона годувала дитину на кухні, попросила ОСОБА_1 зробити тихіше телевізор, узяла пульт, а він вдарив її у живіт. Дванадцятирічний син усе це бачив, знімав на телефон, та підтвердив ці обставини співробітникам поліції. ОСОБА_1 не вперше застосовує фізичне і психічне насильство, має на меті виселити її з дитиною з квартири. Власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , є вона, проте ОСОБА_1 оспорює її право власності, наразі цивільна справа на розгляді у Іллічівському районному суді міста Маріуполя. З приводу інших випадків застосування до неї фізичного насильства ведеться досудове розслідування за ч. 1 ст. 125 КК України.

Адвокат Дзюба М.В., яка діє в інтересах ОСОБА_2 , у судовому засіданні просила суд притягнути ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, оскільки у діях останнього наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, врахувати, що зазначена подія відбулась на очах у дитини.

Вислухавши сторін адміністративного провадження, дослідивши письмові докази, слід дійти висновку, що факт адміністративного правопорушення мав місце і підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 423260 від 12 березня 2020 року, заявою ОСОБА_2 , поясненнями ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , терміновим забороненим приписом стосовно кривдника Серія АА НОМЕР_2 від 12 березня 2020 року.

Частиною 1 статті 173-2 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за вчинення насильства в сім`ї, тобто за умисне вчинення будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Абзацом 1 частини 1 статті 1 Закону України «Про попередження насильства в сім`ї» визначено, що насильство в сім`ї - будь-які умисні дії фізичного, сексуального, психологічного чи економічного спрямування одного члена сім`ї по відношенню до іншого члена сім`ї, якщо ці дії порушують конституційні права і свободи члена сім`ї як людини та громадянина і наносять йому моральну шкоду, шкоду його фізичному чи психічному здоров`ю. В абзаці 4 вищевказаної статті зазначено, що під психологічним насильством в сім`ї розуміється насильство, пов`язане з дією одного члена сім`ї на психіку іншого члена сім`ї шляхом словесних образ або погроз, переслідування, залякування, якими навмисно спричиняється емоційна невпевненість, нездатність захистити себе та може завдаватися або завдається шкода психічному здоров`ю.

Згідно з ч. 4 ст. 3 Сімейного кодексу України сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що дії ОСОБА_1 правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, представлені докази підтверджують факт вчинення ним адміністративного правопорушення, у встановленому порядку такі не спростовані.

Підстав, що виключають адміністративну відповідальність згідно зі ст. 17 КУпАП України, у справі не встановлено. Терміни притягнення до адміністративної відповідальності не збігли.

Доводи ОСОБА_1 про те, що його колишня дружина не є потерпілою від його дій, бо так само в аналогічний спосіб потерпілим є і він - ОСОБА_2 ображала його і таке інше, суд розцінює як спосіб захисту та намагання уникнути адміністративної відповідальності.

Покази потерпілої ОСОБА_2 є послідовними, логічними як на момент дачі нею пояснень працівникам поліції при складанні адміністративного протоколу, так і під час судового розгляду, і сумнівів у суду не викликають. Твердження ОСОБА_1 в суді про те, що потерпіла його сама спровокувала, навпаки тільки підтверджують застосування ним фізичного і психічного насильства до колишньої дружини.

Об`єктивних підстав ставити під сумнів достовірність викладених обставин по справі не вбачається.

Сукупність вищевказаних доказів засвідчують вчинення домашнього насильства ОСОБА_1 відносно своєї колишньої дружини, що є підтвердженням об`єктивної сторони скоєного останнім адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Підстав для закриття провадження за відсутністю у діях ОСОБА_1 складу та події адміністративного правопорушення не вбачається.

Правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, становить особливу суспільну небезпечність, і у випадку не вжиття заходів належного реагування може призвести до негативних трагічних наслідків, сприяти вчиненню кримінально-караних правопорушень.

Окремо слід відзначити, що заподіяння насильства мало місце у присутності дитини. Для суспільства це небезпечно тим, що діти, які були жертвами або свідками домашнього насильства, переносять цей негативний досвід у власне життя. У суспільстві зростає потенційний агресор - людина, яка вважає за норму, що інших можна принижувати, а «за необхідності» й бити або жертва - людина, яка вважатиме подібну насильницьку модель поведінки по відношенню до себе прийнятною.

Статтею 3 Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави

Стаття 28 Конституції декларує право кожного на повагу до його гідності. В цій нормі також зазначено, що ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню.

Статтею 15 Закону України «Про попередження насильства в сім`ї» передбачено, що члени сім`ї, які вчинили насильство в сім`ї, несуть кримінальну, адміністративну чи цивільно-правову відповідальність згідно з законом.

Згідно з положеннями ст. 23 КУпАП адміністративні стягнення є мірою відповідальності і застосовуються з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчинення нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.

Отже, стягнення є засобом впливу на свідомість правопорушника і головна його мета - виховання порушника, формування у нього законослухняної поведінки, у зв`язку із чим своєчасне застосування заходів стягнення за адміністративні правопорушення є засобом запобігання суспільно небезпечних діянь.

Заперечуючи свою провину у скоєнні даного правопорушення, ОСОБА_1 намагається уникнути таким чином відповідальності.

На виконання вимог ст. 33 КУпАП при накладенні адміністративного стягнення, судом враховується характер вчиненого правопорушення, зокрема те, що ОСОБА_1 скоїв правопорушення, яке відноситься до порушень громадського порядку і безпеки, що безпосередньо впливає на безпеку і здоров`я людини; особу правопорушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Таким чином, з урахуванням особи правопорушника, обставин даної справи, в тому числі обставин, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, вбачаю в його діях склад адміністративного правопорушення і вважаю за необхідне застосувати до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу, вважаючи, що такий вид адміністративного стягнення забезпечить мету адміністративного стягнення у відповідності зі ст.23 КУпАП та буде стимулювати у майбутньому ОСОБА_1 до правомірної поведінки.

Суд вважає, що саме такий вид стягнення буде відповідати завданню Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо охорони прав і свобод громадян, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків та відповідальності перед суспільством.

У відповідності до ст. 40-1 КУпАП судовий збір покладається на особу, на яку накладено стягнення.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст. ст. 23, 33, 173-2, 247, 284 КУпАП,

П О С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 170 грн. на користь держави.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 420,40 грн.

Апеляційну скаргу на постанову у справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови до Донецького апеляційного суду через Жовтневий районний суд міста Маріуполя.

Постанова може бути пред`явлена до виконання протягом трьох місяців із дня її винесення. При оскарженні постанови про накладення адміністративного стягнення постанова підлягає виконанню після залишення скарги без задоволення.

Суддя Є.С.Ікорська