ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.04.2020 Справа №607/5866/20

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Сливка Л.М., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, що надійшли від Тернопільського районного відділення поліції Тернопільського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, мешканця АДРЕСА_1 АДРЕСА_2 , приватного підприємця , за ч. 2 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Уповноваженою особою Тернопільського РВП Тернопільського ВП поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області 25 березня 2020 року стосовно ОСОБА_1 складено протокол серії ГР № 275547 про адміністративне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення .

У зазначеному протоколі вказано " 25. 03. 2020 р. о 02 год. гр. ОСОБА_1 за місцем свого проживання у с. Драганівка Тернопільського р-ну, вчинив насильство в сім`ї відносно своєї дружини ОСОБА_2 , чим вчинив правопорушення передбачене ч. 2 ст. 173-2 КУпАП» .

У судовому засіданні ОСОБА_1 пояснивши, що повністю розуміє зміст роз`яснених йому прав, передбачених ст. 63 Конституції України та ст. 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення, своєї вини у вчиненні адмінпорушення передбаченого ч. 2 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення не визнав, пояснивши, що 25 березня 2020 року не вчиняв ніякого насильства стосовно дружини ОСОБА_2 . Його дружина сама спровокувала сварку та викликала працівників поліції .

При цьому, частиною 2 статті 173-2 КУпАП передбачена відповідальність за вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого,вчинені особою,яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою цієї статті .

Натомість пояснення ОСОБА_1 про невчинення вказаних дій наданими до суду та дослідженими у суді матеріалами справи про адміністративне правопорушення не спростовані .

Навпаки, із наявних в адміністративних матеріалах копії письмових пояснень ОСОБА_2 від 25 березня 2020 року вбачається , що , дійсно , між нею та чоловіком ОСОБА_1 виникають часті сварки та конфлікти коли він нетверезий , 25 березня 2020 року між ними знову виник конфлікт чере те,що чоловік був випивший ; також, із доданого до адміністративних матеріалів рапорта працівника Тернопільського районного відділення поліції Р. Музики від 25 березня 2020 року вбачається, що 25 березня 2020 року о 02 год. 16 хв. надійшло повідомлення від ОСОБА_3 про те, що її чоловік вчиняє насильство та сварку.

За таких обставин, будь-які докази на підтвердження вчинення ОСОБА_1 25 березня 2020 року домашнього насильства відносно дружини ОСОБА_2 відсутні як у адміністративних матеріалах так само й не встановлені судом .

При цьому відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також іншими документами.

Вимогами ч.1 ст. 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна, необережна) дія чи бездіяльність, яку посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачена адміністративна відповідальність.

Відповідно до приписів статті 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Вимогами ст. 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому, приписами ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, у справах «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року, «Леванте проти Латвії» від 07 листопада 2002 року неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Тобто усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

За таких обставин суддя приходить до висновку про те , що поза розумним сумнівом допустимими та достатніми доказами не доведено вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, тому провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за вказаною статтею підлягає до закриття у зв"язку із відсутністю в його діях події і складу зазначеного адміністративного правопорушення .

Керуючись частиною 2 статті 173-2, статтями 278- 280, 283-285 , 287-290 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя ,

ПОСТАНОВИВ:

Справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення провадження закрити у зв"язку із відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення .

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Головуючий суддяЛ. М. Сливка