Номер провадження: 33/813/1192/20
Номер справи місцевого суду: 522/2714/20
Головуючий у першій інстанції Попревич В. М.
Доповідач Котелевський Р. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.10.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді - Котелевського Р.І.

за участю:

секретаря судового засідання - Альбрехта І.С.

захисника - Довженко О.Ю.

потерпілого - ОСОБА_1

представника потерпілого - адвоката Завальнюка Д.Ю.

розглянувши апеляційну скаргу захисника Довженко О.Ю. в інтересах особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 на постанову судді Приморського районного суду м. Одеси від 05.03.2020 року,-

встановив:

оскаржуваною постановою,

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не працююча, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаюча за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнана винною у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП Українита на неї накладено адміністративне стягнення у виді попередження та стягнуто судовий збір у сумі 420 (чотириста двадцять) грн. 40 коп.

Відповідно до оскаржуваної постанови, ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що 06.02.2020 року, приблизно о 14 годині 30 хвилин, за адресою: АДРЕСА_2 було встановлено, що ОСОБА_2 неналежним чином не виконує свої батьківські обов`язки, передбачені законодавством України, щодо виховання своїх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , чим вчинила адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.184 КУпАП.

Не погоджуючись з рішенням судді районного суду захисник Довженко О.Ю. в інтересах ОСОБА_2 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову та провадження по справі закрити в зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення. Захисник посилається на те, що матеріали справи не містять доказів про вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП. Крім того, апелянтом порушено питання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді районного суду, яке мотивоване тим, що справу розглянуто в районному суді без виклику ОСОБА_2 та за її відсутністю, а після розгляду справи їй не була вручена копія оскаржуваної постанови, у зв`язку з чим причини пропуску строку на апеляційне оскарження, є поважними.

Заслухавши пояснення захисника Довженко О.Ю., який підтримав апеляційну скаргу та клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, просив їх задовольнити; потерпілого та його представника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги та клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження; вивчивши матеріали адміністративної справи; перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи; провівши судові дебати; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Відповідно до положень ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, або якщо відмовлено у його поновленні.

Згідно матеріалів судової справи ОСОБА_2 не була присутня в судовому засіданні районного суду 05.03.2020 року.

Матеріали судової справи не містять відомостей про належний виклик ОСОБА_2 у судове засідання, так само як і не містять відомостей про вручення оскаржуваної постанови ОСОБА_2 , у зв`язку з чим у апеляційного суду відсутні підстави вважати, що строк для подання апеляційної скарги апелянтом пропущений не з поважних причин, а тому з урахуванням подання апеляційної скарги одразу після того, як апелянт дізнався про існування постанови, апеляційний суд вважає за необхідне поновити строк на апеляційне оскарження та забезпечити ОСОБА_2 право на доступ до правосуддя.

Судовий розгляд в суді апеляційної інстанції проведено за відсутністю ОСОБА_2 , яка будучи повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася. Право на захист ОСОБА_2 на стадії апеляційного розгляду забезпечено участю її захисника - адвокатом Довженко О.Ю.

Апеляційний суд вважає, що на стадії апеляційного перегляду оскаржуваної постанови судді районного суду, судом були створені всі умови для реалізації права особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, на доступ до правосуддя, та приймаючи до уваги те, що ОСОБА_2 , будучи повідомленою про дату та час розгляду скарги в апеляційному суді, не з`явилася, суд оцінює таку поведінку ОСОБА_2 , як небажання особисто прийняти участь в розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Розгляд справи за відсутності апелянта узгоджується з практикою ЄСПЛ, зокрема з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Що стосується доводів апеляційної скарги про незаконність оскаржуваної постанови судді районного суду, апеляційним судом встановлено таке.

У відповідності до положень ст.1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до приписів ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

У відповідності до вимог ч.1 ст.9 КУпАП адміністративне правопорушення (проступок) - це протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свобод громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

У відповідності до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Тобто підставою для притягнення особи до відповідальності за вчинення адміністративного проступку є наявність об`єктивних і суб`єктивних ознак, тобто об`єкта, об`єктивної сторони, суб`єкта та суб`єктивної сторони.

Однак, суддя районного суду не дотримався вищевказаних норм закону та дійшов помилкового висновку щодо наявності в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП.

Так, за диспозицією ч.1 ст.184 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

З огляду на те, що зазначена норма закону, порушення якої ставиться в провину ОСОБА_2 , є бланкетною, то при розгляді цієї справі необхідно з`ясовувати, серед іншого, чи порушила особа норму спеціального закону, якщо так, то яку і в чому полягає суть цих порушень, із відповідним закріпленням вказаних норм, як в протоколі про адміністративне правопорушення, так і в постанові суду.

Об`єктом вказаного правопорушення є суспільні відносини у сфері охорони прав та інтересів неповнолітніх, які, зокрема, регламентуються законодавством, а суб`єктивна сторона характеризується наявністю вини як у формі умислу, так і у формі необережності.

Суб`єктивна сторона цього правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу; вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Таким чином, ухиленням від виконання батьківських обов`язків не повинна вважатися будь-яка дія, а вважатиметься невиконання обов`язків, чітко передбачених законодавством, і лише тих, які стосуються забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання дітей.

Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.1998 року у справі про тлумачення терміну «законодавство» визначено, що під законодавством слід розуміти (охоплюється) закони України, чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також постанови Верховної Ради України, укази Президента України, декрети і постанови Кабінету Міністрів України, прийняті в межах їх повноважень та відповідно до Конституції України і законів України.

Тобто, якщо вказані акти передбачають обов`язки батьків відносно дітей, які стосуються забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання останніх, то за порушення таких батьків мають притягувати до відповідальності згідно з ч.1 ст.184 КУпАП (зокрема, про обов`язки, які щодо дітей повинні виконувати батьки, йдеться в ст.ст. 150, 180 СК України та ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства».

Статтею 150 СК України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини: батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; батьки зобов`язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї; забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини; забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Вказаний перелік обов`язків є вичерпним.

Згідно зі ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства», батьки або особи, які їх замінюють зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та дослідивши докази, виходячи з аналізу вказаного вище законодавства, апеляційний суд приходить до висновку, що як при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, так при розгляді його в суді першої інстанції була неправильно застосована норма матеріального права (ч.1 ст.184 КУпАП), оскільки в протоколі не було конкретизовано, у який спосіб ОСОБА_2 ухилилась від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання своїх неповнолітніх дітей та яких саме обов`язків.

У відповідності до положень ст.ст. 10, 11 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків; адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Так, апеляційним судом встановлено, що на підтвердження доведеності вини ОСОБА_2 у вчиненні вказаного порушення до матеріалів справи окрім самого протоколу, пояснень ОСОБА_2 та рапорту чергового Шевченківського ВП Приморського ВП в м. Одесі від 05.02.2020 року, який між іншим стосувався зовсім інших обставин.

Згідно протоколу серії ГР №324769 вбачається, що 06.02.2020 року, приблизно о 14 год. 30 хв., за адресою: АДРЕСА_2 було встановлено, що ОСОБА_2 неналежним чином не виконує свої батьківські обов`язки, передбачені законодавством України, щодо виховання своїх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , оскільки в квартирі безлад та сміття, чим вчинила адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.184 КУпАП (а.с. 1).

Відповідно до пояснень ОСОБА_2 , долучених до матеріалів справи, остання пояснила, що на час візиту працівників поліції в її помешканні було не прибрано, оскільки вона проживає одна з двома малолітніми дітьми та не встигає вчасно прибирати в квартирі. Також остання зазначила, що протиправних дій відносно дітей не вчиняє та зобов`язалася навести порядок в домогосподарстві (а.с.2).

Згідно рапорту чергового Шевченківського ВП Приморського ВП в м. Одесі Вьюн В.А. від 05.02.2020 року вбачається, що зі служби 102 надійшло повідомлення про те, що 05.02.2020 року, о 17 год. 30 хв., за адресою: АДРЕСА_2 , дружина «заявника» вигнала його з квартири, де знаходяться його речі і документа та не впускає його додому.

На підставі зібраних документів працівниками Шевченківського ВП Приморського ВП в м. Одесі 06.02.2020 року відносно ОСОБА_2 складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.184 КУпАП (а.с.1).

Як свідчить зміст оскаржуваної постанови судді районного суду, перелічені документи покладені в основу оскаржуваної постанови, як докази на доведеність вини ОСОБА_2 .

Разом з тим, апеляційним судом встановлено, що до протоколу про адміністративне правопорушення не додано жодних інших доказів, передбачених ст. 251 КУПАП, а саме: акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї саме громадянки ОСОБА_2 , пояснення свідків, які не зацікавлені у вирішенні цієї справи, фото, відео фіксації правопорушення, посилань на нормативні акти, якими передбачено обов`язок батьків виконувати свої обов`язки щодо дітей.

Таким чином, апеляційним судом встановлено, що що працівниками поліції не встановлені та не долучені до протоколу про адміністративне правопорушення достатні докази на підтвердження того, що ОСОБА_2 порушено вимоги ст.ст. 150, 180 СК України та ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства», а суддя районного суду не взяв до уваги, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Апеляційний суд також звертає увагу, що не зазначення у протоколі про адміністративне правопорушення такого обов`язкового реквізиту, як суті адміністративного правопорушення (опису установлених обставин), а також закон/норму закону, яку порушила особа, відносно якої складено протокол, порушує вимоги ст. 256 КУпАП та унеможливлює розгляд такого протоколу по суті.

За наведеного, порушення порядку оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення та не зазначення у протоколі обов`язкового реквізиту - суті адміністративного правопорушення, а також закон/норму закону, яку порушила особа, відносно якої складено протокол, позбавляє процесуальної можливості орган (посадову особу), уповноважений розглядати справу про адміністративне правопорушення, з`ясувати обставини щодо вчинення адміністративного правопорушення, вини особи у його вчиненні, відтак, і наявність події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, апеляційний суд приходить висновку, що притягаючи ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності та накладаючи на неї адміністративне стягнення, суддя першої інстанції на вищезазначене уваги не звернув, чим не виконав вимоги ст.ст. 245, 251, 252, 278, 280 КУпАП, не дослідив з достатньою повнотою матеріали справи, не перевірив чи виконано поліцейськими вимоги КУпАП, не встановив чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, та чи підлягає ОСОБА_2 адміністративній відповідальності за ч.1 ст.184 КУпАП.

З урахуванням встановлених обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що під час судового розгляду не встановлено доказів щодо існування події адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП та наявності в діях ОСОБА_2 складу цього правопорушення.

При цьому, апеляційний суд враховує, що у своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року Європейський Суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Відповідно до ст. 8 Конституції України, «В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії…».

Статтею 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до вимог ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та закрити провадження по справі.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Оскільки під час апеляційного перегляду судом встановлено відсутність в діях ОСОБА_2 як об`єктивної, так і суб`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП, апеляційна скарга підлягає задоволенню, постанова суді районного суду підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 247, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд, -

постановив:

Поновити захиснику Довженко О.Ю строк на апеляційне оскарження постанови судді Приморського районного суду м. Одеси від 05.03.2020 року.

Апеляційну скаргу захисника Довженко О.Ю. в інтересах ОСОБА_2 - задовольнити.

Постанову судді Приморського районного суду м. Одеси від 05.03.2020 року, якою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнана винною за ч.1 ст.184 КУпАП - скасувати, а провадження по справі закрити, на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Одеського апеляційного суду Р.І. Котелевський