Єдиний унікальний номер 719/96/20
Номер провадження 3/719/41/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2020 року м.Новодністровськ

Суддя Новодністровського міського суду Чернівецької області Цицак В.Л., розглянувши матеріали про адміністративне правопорушення, які надійшли з Чернівецького управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Сокиряни, Чернівецької області, громадянки України, освіта неповна вища, розлученої, на утриманні одна дитина, тимчасово непрацюючої, зареєстрованої та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст.172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, №6/2020 від 25.03.2020р. (надалі протокол), складеного щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, остання, будучи звільненою 27 вересня 2018р. з посади старшого інспектора-чергового СРПП №2 Новодністровського ВП КВП ГУНП в Чернівецькій області згідно наказу ГУНП № 148 о/с від 20.09.2018р., будучи суб`єктом декларування в розумінні Закону України «Про запобігання корупції», знаючи про наявний обов`язок подати декларацію, діючи умисно, несвоєчасно без поважних причин подала декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, яка припинила діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування (після звільнення), за минулий 2018 рік (надалі декларація після звільнення), а саме замість своєчасного не пізніше 00 год. 00 хв. 01 квітня року, наступного за звітним роком , у якому припинено діяльність, тобто не пізніше 00 год. 00 хв. 01 квітня 2019р., подала таку декларацію несвоєчасно, умисно без поважних на те причин лише 24 травня 2019р., чим порушила абз. 2 ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» та пп. 3 п. 5 розділу ІІ рішення НАЗК № 3 від 10.06.2016р. «Про функціонування Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування».

Як зазначено в протоколі, причиною несвоєчасного подання декларації після звільнення є умисне порушення ОСОБА_1 , як суб`єктом декларування, визначених законом термінів подачі декларації.

Дата вчинення порушення 24 травня 2019р., місце вчинення за місцем основної роботи ОСОБА_1 , оскільки обов`язок подачі декларації після звільнення виник у неї як у колишнього працівника НВП КВП ГУНП в Чернівецькій області (місцезнаходження м. Новодністровськ).

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП не визнала в повному обсязі, вважає, що в її діях відсутній склад правопорушення, оскільки вона ще в березні 2019р. подала декларацію після звільнення, в якій в повній мірі відобразила усі дані. Зазначила, що в травні 2019 року отримала від НАЗК повідомлення про неподання декларації після звільнення і в цей же день, зайшовши в особистий кабінет, виявила, що раніше подана нею декларація з невідомих для неї причин не збереглася. Припускає, що мали місце технічні збої в роботі сайту, внаслідок чого декларація не була збережена та надіслана в Реєстр. Повідомила, що 24 травня 2019р. повторно подала декларацію після звільнення та вважала, що виконала всі дії відповідно до вимог закону. Підтвердила, що в день звільнення була ознайомлена із вимогами закону щодо подачі декларації після звільнення, однак, не маючи юридичної освіти, до отримання листа від НАЗК вважала строк подачі такого виду декларацій рік від дня звільнення. Вказала, що у декларації, поданій в день звільнення та після звільнення, відображена тотожна інформація, тобто у неї ніколи не було мети приховати чи викривити будь-яку інформацію про своє майно, доходи чи витрати.

Представник особи, що притягується до відповідальності, ОСОБА_2 просив суд закрити провадження у справі у зв`язку із відсутністю в діях його підзахисної складу адміністративного правопорушення, зокрема, умисної форми вини. Додатково вказав, що до 01 квітня наступного року це строк для подачі щорічної основної декларації, натомість для подачі декларації після звільнення цей строк не застосовується і визначено як один рік з дня звільнення, тобто для ОСОБА_1 до 27.09.2019р. Вважав, що дії працівників ЧУ ДВБ Національної поліції України щодо збору інформації та письмових доказів про його підзахисну до складення протоколу є порушенням вимог Конституції України. Також наголосив, що місцем вчинення правопорушення не може вважатися місце колишньої роботи ОСОБА_1 - НВП КВП ГУНП в Чернівецькій області (місцезнаходження м. Новодністровськ), оскільки з дня звільнення остання доступу до робочого місця не мала, декларацію після звільнення подавала за місцем свого проживання в м. Сокиряни, Чернівецької області. Зазначив, що неправильно визначено й строк виявлення правопорушення, оскільки ще у квітні 2019 року ГУНП в Чернівецькій області інформувало НАЗК про неподання ОСОБА_1 до 01.04.2019р. декларації після звільнення, а в листопаді 2019р. ДВБ Національної поліції України було проінформовано про необхідність проведення перевірки даних фактів та, у разі встановлення підстав, складення протоколів.

Прокурор Бандуряк Ю.В. вважала доведеним наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, та просила притягнути ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, наклавши стягнення у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши надані письмові докази, судом встановлено, що 20 липня 2013р. ОСОБА_1 подала заяву про прийняття її на службу в органах внутрішніх справ, а 14 березня 2014р. склала присягу працівника ОВС України.

В подальшому, 07 листопада 2015р. ОСОБА_1 подала заяву про прийняття її на службу до поліції на посаду інспектора СВП КВП ГУНП в Чернівецькій області та склала присягу; їй присвоєно звання молодший лейтенант поліції. На підставі її рапорту з 15 лютого 2018р. ОСОБА_1 призначено на посаду старшого інспектора-чергового ГРПП № 2 НВП КВП ГУНП в Чернівецькій області.

27 вересня 2018 року ОСОБА_1 звільнено зі служби в органах поліції за власним бажанням на підставі рапорта від 05.09.2018р. В цей же день їй було видано трудову книжку та проведено повний розрахунок.

Як вбачається із пояснень ОСОБА_3 та ОСОБА_1 від 25.03.2020р., а також зобов`язання поліцейських при звільненні зі служби та розписки, які підписані ОСОБА_1 27.09.2018р., остання було ознайомлена із вимогами Закону України «Про запобігання корупції», в тому числі встановленнями обмеженнями, заборонами та обов`язками, зокрема, щодо обов`язку подати декларацію після звільнення наступного року після припинення діяльності, в установленому частиною першою статті 45 Закону порядку декларацію за минулий рік.

За даними Єдиного державного реєстру декларації ОСОБА_1 27.03.2018р. подала щорічну декларацію, 27.09.2018р. - декларацію перед звільненням та 24.05.2019р. - декларацію після звільнення.

03 квітня 2019р. заступник начальника УКЗ ГУНП в Чернівецькій області, начальник відділу ЮС, полковник поліції Горбан М.К. у зв`язку із виявленням неподання ОСОБА_1 декларації після звільнення подала рапорт начальнику ГУНП в Чернівецькій області, який в свою чергу надіслав 10.04.2019р. відповідне повідомлення у НАЗК. Вказане також підтверджується письмовими поясненнями ОСОБА_4 від 25.03.2020р.

19 листопада 2019р. НАЗК скерувало у ДВБ Національної поліції України лист із проханням провести перевірку фактів несвоєчасного подання декларацій, в тому числі ОСОБА_1 , та, у разі встановлення підстав, скласти протоколи, який отримано адресатом 21.11.2019р.

Відповідно до підпункту «з» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктами, на яких поширюється дія цього закону, є поліцейські.

Згідно ч. 1, абз. 2 ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а" і "в" пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством. Особи, які припинили діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або іншу діяльність, зазначену у підпунктах "а" і "в" пункту 2 частини першої статті 3, зобов`язані наступного року після припинення діяльності подавати в установленому частиною першою цієї статті порядку декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік.

У ч. 1 ст. 172-6 КУпАП передбачена відповідальність за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Суб`єктивна сторона вказаного адміністративного правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, а відповідальність настає лише за умови, що особа усвідомлювала протиправний характер своїх дій і мала прямий умисел, спрямований на несвоєчасне подання декларації, керуючись при цьому особистим інтересом чи інтересами третіх осіб.

Вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Відповідно до вимог ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала або свідомо припускала настання цих наслідків.

Аналіз вказаних норм дає підстави прийти до висновку, що склад правопорушення за ч.1 ст. 172-6 КУпАП є формальним, обов`язковим елементом його об`єктивної сторони є умисна дія, тобто умисне несвоєчасне подання декларації без поважних причин, а тому, орган, уповноважений на складання протоколу про адміністративне правопорушення та прокурор, що бере участь в розгляді таких протоколів судом, зобов`язані довести суду наявність в діях особи, що притягується до адміністративної відповідальності за вчинення цього адміністративного правопорушення, умислу на несвоєчасне подання декларації після припинення діяльності, пов`язаної з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування.

Аналогічні роз`яснення містяться у п.2 роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов`язані з корупцією» від 22.05.2017р., де зазначено, що суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу; вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Також, на умисну форму вини і на наявність відповідного корисливого або іншого особистого інтересу особи чи інтересу третіх осіб, як на обов`язкові ознаки корупційного правопорушення, звертає увагу Конституційний Суд України в рішенні від 06.10.2010 року по справі №1-27/2010.

Зазначене вище також підтверджується і положеннями ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції», відповідно до яких під корупцією слід розуміти використання особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, наданих їй службових повноважень чи пов`язаних з ними можливостей з метою одержання неправомірної вигоди або прийняття такої вигоди чи прийняття обіцянки/пропозиції такої вигоди для себе чи інших осіб або відповідно обіцянка/пропозиція чи надання неправомірної вигоди особі, зазначеній у частині першій статті 3 цього Закону, або на її вимогу іншим фізичним чи юридичним особам з метою схилити цю особу до протиправного використання наданих їй службових повноважень чи пов`язаних з ними можливостей.

Вважаю, що ні з матеріалів справи не вбачається, ні прокурором в судовому засіданні не надано додаткових доказів на підтвердження умислу ОСОБА_1 на вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП, а також про наявність у неї відповідного корисливого або іншого особистого інтересу, чи інтересу третіх осіб. В діях останньої вбачається помилка щодо трактування норм Закону України «Про запобігання корупції» щодо строку/терміну подачі декларації після звільнення, а також недбалість щодо перевірки своєчасності подачі такої.

Про відсутність в діях ОСОБА_1 умислу, спрямованого на несвоєчасне подання декларації, свідчить також те, що остання не приховала своїх доходів, а належним чином відобразила в деклараціях, поданих 27.03.2018р., 27.09.2018р. та 24.05.2019р., що також свідчить про відсутність в останньої будь-якого наміру приховати доходи та майно від НАЗК.

За таких обставин, вважаю, що в діях ОСОБА_1 відсутня суб`єктивна сторона складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, а тому зазначене виключає можливість притягнення її до адміністративної відповідальності за вказаною правовою нормою.

Інших належних та допустимих доказів, які б спростовували викладене, матеріали справи не містять; а враховуючи ч. 2 ст. 251 КУпАП, згідно якої обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, зібрати інші докази по даній справі не являється можливим.

Згідно ч. 1 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених Законом.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Відтак, враховуючи суть правопорушення, яке ставиться у вину ОСОБА_1 , обставини справи, відсутність доказів, що в діях ОСОБА_1 був умисел, спрямований на несвоєчасне подання декларації особою, яка припинила діяльність пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, беручи до уваги, що суд не має права відшукувати докази на користь обвинувачення, вважаю за необхідне провадження у даній справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

При цьому, суд не досліджує питання строку виявлення правопорушення, оскільки закриття провадження у справі у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст. 38 КУпАП (п. 7 ст. 247 КУпАП) підлягає застосуванню у випадку, якщо суд за результатами розгляду справи дійде висновку про наявність в діях особи складу адміністративного правопорушення, однак неможливість накладення стягнення у зв`язку із закінченням строку.

Щодо доводів представника Батракова М.Ю. про встановлений річний строк для подачі декларації після звільнення, який відраховується від дати звільнення відповідної особи суб`єкта декларування і не пов`язаний із 01 квітням наступного року після звільнення, а також щодо неможливості проведення перевірки та збирання доказів до складення протоколу, то такі є помилковими.

Так, абз. 2 ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» містить відсилку до ч. 1 ст. 45 цього ж закону в частині строку/терміну подання декларації після звільнення - зобов`язані до 1 квітня подавати декларацію за минулий рік, тобто для щорічної декларації та декларації після звільнення встановлено один термін подачі до 01 квітня відповідного року.

Проаналізувавши зміст ст.ст. 7, 251, 254, 268, 279 КУпАП приходжу до висновку, що розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється щодо правопорушника в межах протоколу про адміністративне правопорушення, який є підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності, та на підставі доказів, зібраних особами, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення. А враховуючи, що відповідно до ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення, зокрема, зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення, вважаю, що складення такого протоколу до проведення перевірки та збору доказів уповноваженим на те органами було б передчасним та неможливим.

Щодо доводів представника Батракова М.Ю. про місце вчинення правопорушення, то варто зазначити, що передбачені Законом України «Про запобігання корупції» вимоги (заборони, обмеження) встановлені для осіб як суб`єктів, на яких поширюється дія цього Закону, а тому місцем вчинення ними правопорушення є місце їх основної роботи, тобто в даному випадку - місце знаходження НВП КВП ГУНП в Чернівецькій області (м.Новодністровськ).

Враховуючи вищенаведене, на підставі ст. ст. 3, 45 Закону України «Про запобігання корупції», ч. 1 ст. 172-6 КУпАП та керуючись ст. ст. 7, 221, 245, 247, 251, 254, 256, 268, 276-277, 279, 280, 283-285, 287, 294, 298 КУпАП України, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП - закрити у зв`язку із відсутністю в діях останньої складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч. 5 ст. 7 та ч. 1 ст. 287 КУпАП.

Апеляційна скарга подається до Чернівецького апеляційного суду через Новодністровський міський суд Чернівецької області.

Суддя: