Справа № 583/1015/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2020 року м. Охтирка Сумської області

Суддя Охтирського міськрайонного суду Сумської області Ярошенко Т.О., з участю секретаря судового засідання Алєксєєнко І. В., розглянувши матеріали, які надійшли від Охтирського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючого, протокол серія БД НОМЕР_1 від 15.03.2020 року, РНОКПП НОМЕР_2

за ч.1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 15.03.2020 року о 22 годині 30 хвилин на автодорозі Лутище-Українка, керував транспортним засобом ВАЗ 2121 державний номерний знак НОМЕР_3 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота) від проходження відповідно до встановленого законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Alkotest DRAGER 6820, а також в медичному закладі охорони здоров`я відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України. Своїми діями скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.

03.04. 2020 року ОСОБА_1 в судовому засіданні заявив клопотання про відкладення розгляду справи, так як він бажає укласти угоду з захисником для захисту своїх прав, в зв`язку з чим розгляд справи було відкладено. В цей же день за його заявою він ознайомився в повному обсязі зі справою та отримав копію матеріалів справи (а. с. 13).

06.04. 2020 року ОСОБА_1 будучи повідомленим про розгляд справи в установленому законом порядку, про що мається розписка про отримання судової повістки (а. с. 12), в судове засідання не з`явився, надав заяву про відкладення розгляду справи на іншу дату, так як його захисником подана заява про ознайомлення з матеріалами адміністративної справи ( а.с. 16).

Крім того, 06.04.2020 року в судовому засіданні захисник Титаренко О.М., повноваження якого підтверджуються ордером (а.с.14), заявив про надання матеріалів справи на ознайомлення, в зв`язку з чим оголошена перерва, під час якої захисник ознайомився з матеріалами даної справи в повному обсязі протягом п`яти хвилин в період з 09 год.55 хв. до 10 год. 00 хв., хоч в заяві зазначив час 35 хв., що не відповідає дійсності, так як в цей час подав до канцелярії заяви, про що свідчать дані вхідної кореспонденції. Після перерви, в судове засідання захисник Титаренко О.М. не прибув, однак подав до канцелярії заяву про відкладення справи для підготовки.

Суд вжив усіх необхідних заходів щодо повідомлення ОСОБА_1 про час і місце судового розгляду, однак він не з`явився та доказів про поважність причин своєї неявки до суду не надав. Відповідно до положень ст.268 КУпАП визначений вичерпний перелік справ про адміністративні правопорушення, під час розгляду яких участь особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, є обов`язковою, а справа про притягнення особи до адміністративної відповідальності за ст.130 КУпАП до таких не відноситься, тому суд вважає можливим проводити розгляд справи у відсутність ОСОБА_1 . Його право при цьому не порушується, в тому числі і на захист, оскільки будучи повідомленим про розгляд справи він та його захисник не з`явився, тобто уникає судового розгляду, цим самим має на меті уникнення адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення шляхом зволікання з розглядом справи.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Розумність тривалого судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 10 липня 1984 року у справі «Гінчо проти Португалії» передбачив, що держави учасниці Ради Європи зобов`язані організовувати свою правову систему таким чином, щоб забезпечити додержання положень п.1 ст. 6 Конвенції та вимог щодо судового розгляду упродовж розумного строку. При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Слід зазначити, що Європейський суд у своїх рішеннях наголошує на тому, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Кожна з сторін, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу цікавитись провадженням у її справі.

В ст. 129 Конституції України, закріплено конституційний припис, згідно якого, розгляд справ в судах відбувається відкрито, що, в свою чергу, гарантує особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, своєчасно дізнатись як про результати судового розгляду, так й отримати копію судового рішення з метою оскаржити постанову суду у встановлений законом строк.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Відповідно до принципу диспозитивності, на якій неодноразово наголошує Європейський суд з прав людини у своїх рішення, особи, які беруть участь у справі, мають можливість вільно розпоряджатися своїми матеріальними та процесуальними правами на власний розсуд.

Вказаний принцип надає кожному учаснику процесу можливість самостійно розпоряджатися наданими йому законом процесуальними правами, в тому числі і правом брати участь в судових засіданнях.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Отже, особа має цікавитись ходом справи та результатами окремих судових засідань, використовувати засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Аналіз наведених норм дає суду підстави дійти висновку, що наведене положення відповідає практиці Європейського суду з прав людини, і не може автоматично вважатись порушенням п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а неявку особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, суд розцінює як спосіб уникнути відповідальності, оскільки доказів про поважність причин своєї неявки суду не надав, подавши в день розгляду справи таку заяву про відкладення. Враховуючи, що ОСОБА_1 , будучи обізнаним про наявність відносно нього протоколу від 15.03.2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, про що свідчать його письмові пояснення в цьому протоколі та його особисті підписи, мав достатньо часу для підготовки до судового розгляду, а також його захисник, враховуючи категорію справи, обсяг матеріалів справи, на думку суду, вдався до використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, недобросовісно користуючись своїми правами та зловживаючи ними шляхом подання таких заяв про відкладення та неготовність до участі в розгляді справи. Тому з урахуванням категорії справи, поведінки ОСОБА_1 та його захисника Титаренка О.М., суд вважає можливим розгляд справи проводити у відсутність правопорушника та його захисника.

Суд, проаналізував матеріали справи, дослідивши письмові докази, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КУпАП, законодавство України про адміністративне правопорушення складається з цього кодексу та інших законів України, а згідно положень ст. 9 Конституції України, ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» усталена судова практика ЄСПЛ є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права. Провадження в справах здійснюється на основі суворого додержання законності (ч. 2 ст. 7 КУпАП), а завданнями провадження є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (ст.245 КУпАП).

Факт скоєння правопорушення підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії БД № 351926 від 15.03.2020 року, також письмовими поясненнями ОСОБА_1 в графі «пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, по суті порушення», в яких ОСОБА_1 власноручно зазначив «Водку сьогодні пив, після чого керував автомобілем, продувати Драгер на місці та проходити медогляд на стан сп`яніння в лікарні відмовляюсь, від керування відсторонений» та особисто підписав (а.с.1). Вказані письмові пояснення ОСОБА_1 суд бере до уваги, як належний, допустимий, переконливий доказ.

А також іншими матеріалами справи, а саме письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.2-3), якими підтверджується, що ОСОБА_1 в їх присутності відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного засобу газоаналізатора Alkotest DRAGER 6820 та у медичному закладі охорони здоров`я. Свідки своїми підписами підтвердили, що записано правильно та прочитано, їх підписи маються в протоколі, підстав недовіряти таким показам суд не вбачає.

Вказані письмові пояснення даних свідків суд приймає до уваги як належні та допустимі, достовірні та достатні, оскільки вони узгоджуються з іншими письмовими доказами, ці письмові пояснення містять фактичну інформацію, на основі якої встановлюється певний юридичний факт і їх зміст об`єктивно узгоджується та співпадає з іншими безпосередньо дослідженими доказами в справі, які ними підписані та не спростовані ОСОБА_1 та його захисником в установленому законом порядку.

Захисником Титаренком О. М. заявлено клопотання про виклик свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які були присутні під час складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , однак, суд не вбачає підстав для його задоволення, розцінює це як спосіб зволікання з розглядом справи, оскільки, дані свідки зазначені в протоколі та маються їх підписи, які повністю узгоджуються разом з іншими належними доказами, підстав не довіряти таким показам суд не вбачає, так як своїми підписами свідки підтвердили, що записано вірно та прочитано (а. с. 2-3).

Щодо клопотання захисника про допит свідка ОСОБА_4 , який нібито був присутній під час складення протоколу про адміністративне правопорушення, то суд не знаходить підстав для задоволення даного клопотання, оскільки ОСОБА_1 на місці зупинки транспортного засобу про це не зазначав, хоч мав право зазначати своїх свідків у протоколі про адміністративне правопорушення, а на даний час, на думку суду, таке клопотання заявляється з метою уникнення відповідальності, зволікання з розглядом справи та пропуску строків накладення адміністративного стягнення.

Протокол про адміністративне правопорушення за с. 1 ст. 130 КУпАП відносно ОСОБА_1 складено поліцейським у відповідності до вимог ст. 256 КУпАП щодо змісту, оскільки в протоколі зазначено дату його складання, дані про службову особу, яка його склала та особу правопорушника, свідків, місце, час вчинення та суть правопорушення.

Наведені обставини дають суду підстави дійти висновку, що протокол про адміністративне правопорушення складено поліцейським у відповідності до вимог діючого законодавства, зазначені письмові докази досліджені судом, суд вважає достатньо переконливими, чіткими та такими, що узгоджуються між собою, одержані законним шляхом, а тому у суду не виникло жодних сумнівів щодо доведеності вини ОСОБА_1 в скоєному.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку суддя встановлює наявність чи відсутність правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, крім іншого, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису тощо (ч. 1 ст. 251 КУпАП), а згідно ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу. Суддя оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП).

Аналізуючи зазначені положення процесуального закону та оцінюючи кожен наведений вище доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження в справі про адміністративне правопорушення, не вбачає будь-яких підстав не довіряти цим доказам. При цьому наведені докази жодним чином не спростовуються іншими доказами чи матеріалами справи.

Зокрема, адміністративна відповідальність особи, яка керує транспортним засобом, згідно ст. 130 КУпАП настає у разі, коли така особа відмовляється від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.

Диспозиція цієї норми закону є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових чи підзаконних нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки учасників дорожнього руху, в тому числі осіб, які керують транспортним засобом, і встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, а згідно п. 2.5 ПДР водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану сп`яніння.

Необхідно враховувати і усталену судову практику ЄСПЛ, який у рішенні від 29.06.2007 у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (OHalloran and Francis v. the United Kingdom), заяви № 15809/02, 25624/02) наголосив, що «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі».

Адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності (ст. 9 КУпАП).

З огляду на викладене, враховуючи вимоги законодавства України про адміністративні правопорушення, суд вважає, що працівником поліції при складанні стосовно водія ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення дотримані у повному обсязі усі вимоги процесуальних норм та права і законні інтереси останнього.

Суд приходить до переконання, що протокол про адміністративне правопорушення разом з іншими дослідженими у судовому засіданні доказами, наведеними вище, у своїй сукупності і взаємозв`язку є достатніми для прийняття рішення про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, такими, що не викликають жодних сумнівів.

Аналізуючи приведені докази та даючи їм оцінку, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_1 в скоєному доведена в судовому засіданні поза розумним сумнівом, так як наведені вище докази є в їх сукупності вагомими, чіткими і узгодженими між собою.

Згідно даних системи «АРМОР» ОСОБА_1 22.08.2018 року видано посвідчення водія серії НОМЕР_4 (а.с.5).

При призначенні стягнення суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність, зокрема те, що ОСОБА_1 скоїв грубе порушення правил дорожнього руху, є водієм, має посвідчення водія, тому вважає за доцільне застосувати до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в межах санкції статті за вказане правопорушення з позбавленням права керування транспортними засобами, так як саме такий вид стягнення буде достатнім для виправлення порушника, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Крім того, відповідно до ст. 40-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення та п. 5 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.23, 40-1, 130, 268, 276, 283 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Визнати винним ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Накласти на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а саме 10200 грн. (десять тисяч двісті гривень) в доход держави: код бюджетної класифікації доходів 21081300 Рахунок - UA0018001, отримувач - ГУК у Сумській області/Сумська область/ 21081300код за ЄДРПОУ - 37970404, призначення: протокол серії БД №351926 від 15.03.2020 року з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік.

Строк рахувати з моменту вилучення посвідчення водія.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 судовий збір в сумі 420, 40 грн. на користь держави, стягувач: Отримувач коштів: ГУК у м. Києві /м. Київ/22030106 Код за Банк отримувач: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача UA0026001, код класифікації доходів бюджету: 22030106, обов`язково заповнити призначення платежу: судовий збір, пункт 5.

Постанова може бути оскаржена в Сумський апеляційний суд через Охтирський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Охтирського

міськрайонного суду Т.О. Ярошенко