Повадження № 3/638/3862/20
ПОСТАНОВА
Іменем України

29 жовтня 2020 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді Латки І.П.,
за участю секретаря судового засідання Рассохи В.Ю.,
за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,
розглянувши матеріали, які надійшли з Харківського національного університету повітряних силі імені Івана Кожедуба про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 172-20 КУпАП ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниця, громадянина України, курсанта льотного факультету Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

в с т а н о в и в:
29 жовтня 2020 року з Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба надійшов адміністративний матеріал про військове адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 172-20 КУпАП щодо ОСОБА_1 .
Відповідно до протоколу про військове адміністративне правопорушення від 27 жовтня 2020 року № 39 25 жовтня 2020 року курсант 122/2 навчальної групи льотного факультету солдат ОСОБА_1 , незважаючи на вимоги, встановлені статтями 11, 13 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджених Законом України «Про Статути внутрішньої служби Збройних Сил України», відповідно яких кожен військовослужбовець зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та Законів України, Військової присяги, віддано служити Українському нардові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), знати та виконувати свої службові обов`язки, що визначають обсяг завдань доручених йому за посадою, утримуватись від шкідливих для здоров`я звичок, перебуваючи в добовому наряді по їдальні університету був виявлений о 13 год 30 хв з ознаками алкогольного сп`яніння черговим по їдальні капітаном ОСОБА_2 .
Після огляду черговим лікарем ОСОБА_3 на курсанта ОСОБА_1 було складено акт медичного огляду від 25 жовтня 2020 року, де зазначено, шо солдат ОСОБА_1 знаходиться у стані алкогольною сп`яніння та виписано направлення до ВМКЦ північного регіону (в/ч НОМЕР_1 у Харків).
У висновку медичного огляду лікарем ВМКЦ північного регіону від 25 жовтня 2020 року у пункті 10 зазначено, що солдат ОСОБА_4 перебуває у стані алкогольного сп`яніння.
З пояснень солдата ОСОБА_5 встановлено: що про заборону вживання спиртних напоїв військовослужбовцями під час несення служби він знав.
Таким чином, порушуючи законодавство України, щодо встановленого порядку проходження військової служби, в діях солдата ОСОБА_1 вбачаються ознаки військового адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 172-20 КУпАП.
Від підписання протоколу та надання пояснень ОСОБА_1 відмовився.
В судовому засіданні солдат ОСОБА_1 вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП заперечував, з обставинами, викладеними у протоколі №39 не згоден, пояснив, що алкогольні напої не вживав, в стані алкогольного сп`яніння не перебував. Близько 11:00 години вжив енергетичний напій після чого йому стало зле. Алкогольні напої ніколи не вживав.
Частиною 1 статті 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Частина 1 статті 172-20 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за розпивання алкогольних, слабоалкогольних напоїв або вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів на території військових частин, військових об`єктів, або поява таких осіб на території військової частини в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, або виконання ними обов`язків військової служби в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, а також відмова таких осіб від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.
Адміністративна відповідальність за ч. 3 ст.172-20 КУпАП настає за вчинення дій, передбачених частинами першою або другою цієї статті, або вчинення особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за такі самі порушення, або вчинення таких дій в умовах особливого періоду.
Згідно з Законом України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Отже після прийняття Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію» в Україні триває особливий період.
Міноборони України в листі від 01 жовтня 2015 року № 322/2/8417 надало роз`яснення щодо дії особливого періоду в Україні після завершення часткової мобілізації. Так, відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» з моменту оголошення Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року № 303/2014 в Україні настав особливий період. Скасування особливого періоду буде здійснено окремим Указом Президента України «Про демобілізацію» після стабілізації обстановки на сході України. Враховуючи зазначене, на даний час в Україні діє особливий період.
Відповідно до вимог статті 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення, завданням адміністративного судочинства є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчинення, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ст. 280 КУпАП).
Згідно ст. 251КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Системний аналіз вищезазначених положень КУпАП дає підстави вважати, що, керуючись законом, суддя зобов`язаний оцінити кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а в сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, тобто, жоден доказ не має наперед встановленої сили.
На підтвердження складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП в діях ОСОБА_1 суду надано такі докази:
- протокол про військове адміністративне правопорушення № 39 від 27 жовтня 2020 року;
- письмові пояснення свідків ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;
- акт медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 25 жовтня 2020 року;
- висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 25 жовтня 2020 року.
Дослідивши зазначені докази на предмет належності, допустимості, достовірності, та достатності, суд дійшов висновку, що матеріали справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 не містять доказів, що доводять беззаперечно та поза розумним сумнівом факт вчинення останнім адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, а тому провадження у справі ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 172-20 КУпАП підлягає закриттю з наступних підстав.
Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визначається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено відповідальність.
Основною і обов`язковою ознакою об`єктивної сторони правопорушення є протиправне діяння, відсутність її виключає склад будь-якого адміністративного правопорушення.
У протоколі про військове адміністративне правопорушення № 39 від 27 жовтня 2020 року зазначено, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 172-20 КУпАП.
Особа, яка складає протокол про адміністративне правопорушення, повинна ретельно з`ясувати характер правопорушення та правильно кваліфікувати дії винної особи. У протоколі мають бути зазначені обставини, які свідчать про наявність адміністративного правопорушення та його характер, а також, обставини, що характеризують особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, оскільки протокол є підставою для провадження у справі про адміністративне правопорушення. Від того, чи правильно він складений, залежить своєчасність, правильність розгляду за суттю справи про адміністративне правопорушення та обґрунтованість застосування стягнення.
Положення частини 3 ст. 172-20 КУпАП передбачають адміністративну відповідальність за вчинення передбачених частинами першою або другою цієї статті дій особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за такі самі порушення, або вчинення таких дій в умовах особливого періоду.
Тобто, за частиною 3 статті 172-20 КУпАП адміністративна відповідальність настає або 1) за розпивання алкогольних, слабоалкогольних напоїв або вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів на території військових частин, військових об`єктів особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за такі самі порушення; 2) або 2) за розпивання алкогольних, слабоалкогольних напоїв або вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів на території військових частин, військових об`єктів в умовах особливого періоду; або 3) за появу таких осіб на території військової частини в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, якщо таку особу протягом року було піддано адміністративному стягненню за такі самі порушення; або 4) за появу таких осіб на території військової частини в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння в умовах особливого періоду; або 5) за виконання ними обов`язків військової служби в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, якщо таку особу протягом року було піддано адміністративному стягненню за такі самі порушення; або 6) за виконання ними обов`язків військової служби в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння в умовах особливого періоду; або 7) за відмову таких осіб від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, якщо таку особу протягом року було піддано адміністративному стягненню за такі самі порушення; або 8) за відмову таких осіб від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння в умовах особливого періоду.
Всупереч зазначеним вимогам у протоколі про військове адміністративне правопорушення № 39 від 27 жовтня 2020 року не зазначено які саме дії, із передбачених ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, було вчинено ОСОБА_1 , що стало підставою для притягнення його до адміністративної відповідальності.
Разом з тим, обвинувачення повинно бути конкретним і не порушувати прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на захист, оскільки захищатися від неконкретного обвинувачення неможливо.
Без цього суду на початку судового розгляду неможливо роз`яснити особі, яка притягається до адміністративної відповідальності суть обвинувачення, прийняти правильне рішення щодо визнання ним фактичних обставин справи і визначити обсяг доказів, які підлягають дослідженню.
Окрім того, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять належних та допустимих доказів на підтвердження факту перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння.
Так, з акту медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 25 жовтня 2020 року вбачається, що ОСОБА_1 був оглянутий черговим лікарем ОСОБА_8 . За результатами огляду за допомогою алкотестера вміст алкоголю становить 0,25%о.
Однак, доказів застосування алкотестера та отриманих за його допомогою результатів щодо стану сп`яніння матеріали справи не містять. Окрім того, особою, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, не надано доказів того, що черговий лікар військової частини є лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту), який пройшов тематичне удосконалення за відповідною програмою згідно з чинним законодавством, як того вимагає законодавство України.
Доданий до адміністративного матеріалу висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 25 жовтня 2020 року, виданий Військовою частиною НОМЕР_2 від 25 жовтня 2020 року не може бути беззаперечним доказом перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння, оскільки до нього не додано результатів проведеного хімічного дослідження крові ОСОБА_1 з метою виявлення стану сп`яніння.
Також, у вказаному висновку зазначено, що він складений «на підставі даних, що містяться в акті медичного огляду особи, що керує транспортним засобом, з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 96, складеному 25 жовтня 2020 року о 15:20 год». Однак, акт медичного огляду № 96 від 25 жовтня 2020 року, на підставі якого складено висновок, матеріали справи не містять.
Щодо показань свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , то вони не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи в суді, спростовуються показаннями ОСОБА_1 , які той надав у судовому засіданні.
Будь-яких інших беззаперечних доказів на підтвердження вчинення поза розумним сумнівом ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, суду не надано.
Оцінюючи надані суду докази в їх сукупності, суд керується основними конституційними засадами судочинства, визначеними статтею 129 Конституції України, до яких відноситься забезпечення доведеності вини і змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а також статтею 62 Конституції України та загальними принципами права, згідно яких усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України», статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.
Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п. 34 рішення у справі «Тейксейра де Кастор проти Португалії» від 09.06.1998 року, п. 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.
У рішенні ЄСПЛ від 21.07.2011 по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумцій факту.
У справах «Малофєєва проти Росії»(«Malofeyevav.Russia», рішення від 30.05.2013, заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії»(«Karelinv.Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).
Європейський суд з прав людини зазначає, що рівень певності, якого має досягти суддя за системою «внутрішнього переконання» чи системою «поза межами розумного сумніву», який є важливим для постановлення справедливого рішення, не повинен досягатися шляхом примусу до зізнання. Таким чином буде дотримано цілковитої поваги до презумпції невинуватості та статусу осіб, що притягується до відповідальності є ключовими поняттями для демократичної концепції судового розгляду.
Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених Законом.
Відповідно до статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції України є нормами прямої дії, а згідно ч. 2 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.
Зазначене узгоджується і з прецедентною практикою ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), п. 43 (з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).
Згідно правової позиції ЄСПЛ «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».
За змістом вимог статті 256, частини 1 статті 257 КУпАП питання наявності або відсутності складу адміністративного правопорушення суд вирішує лише в межах протоколу, складеного відносно конкретної особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, адже відповідно до статті 254 КУпАП, яка знаходиться в главі 19 розділу IV «Провадження в справах про адміністративні правопорушення», для суду протокол про адміністративне правопорушення є документом, який порушує адміністративне провадження, і єдиною процесуальною підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 247 КУпАП розпочате провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Склад правопорушення - це наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу загалом.
Відповідно до частини 3 статті 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. У відповідності із статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах та в порядку, встановленому законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Оцінивши усі наявні у справі докази з точки зору їх допустимості, достовірності та достатності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, а тому провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
На підставі викладеного, керуючись ст. 172-20, 283, 284 КУпАП, суд

п о с т а н о в и в:
Провадження по справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу та події адміністративного правопорушення.
Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду у десятиденний строк з дня її винесення шляхом подачі апеляційної скарги через Дзержинський районний суд м. Харкова.
Постанова набирає законної сили після закінчення десятиденного строку її оскарження.

Суддя І.П. Латка