Справа № 727/9074/20
Провадження № 3/727/4344/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2020 року Суддя Шевченківського районного суду м. Чернівці Одовічен Я.В., розглянувши адміністративну справу, яка надійшла від Управління патрульної поліції в Чернівецькій області про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 185 КпАП України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючої: АДРЕСА_1 , -

ВСТАНОВИВ:

До Шевченківського районного суду м. Чернівці надійшла справа про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст.185 КпАП України.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення від 26.10.2020 року серії АПР18 №223802, 26.10.2020 року близько 08 год. 35 хв. ОСОБА_1 , знаходячись у будинку №4А по вул. Бульвар Героїв Крут, виборча дільниця 730530, на законну вимогу поліцейського ОСОБА_2 припинити адміністративне правопорушення, а саме не шарпати за форменний одяг поліцейську ОСОБА_3 , не реагувала, чим вчинила злісну непокору законній вимозі поліцейського. Дії ОСОБА_1 кваліфіковано уповноваженим органом за ст. 185 КпАП України, а саме: злісна непокора законній вимозі працівника поліції.

Дослідивши письмові матеріали вказаної вище адміністративної справи, вважаю, що остання підлягає поверненню для належного оформлення.

Так, згідно ст. 245 КпАП України завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 КпАП України, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Диспозицією ст.185 КпАП України адміністративну відповідальність передбачено за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків.

У відповідності до п.7 постанови Пленум Верховного Суду України «Про застосування судами законодавства, що передбачає відповідальність за посягання на життя, здоров`я, гідність та власність суддів і працівників правоохоронних органів» №8 від 26.06.1992 року (з змінами) роз`яснено, що злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника поліції при виконанні ним службових обов`язків, що адміністративна відповідальність за ст.185 КпАП України настає при відсутності застосування фізичної сили з боку винної особи.

Тобто, обов`язковою ознакою злісної непокори є невиконання винною особою неодноразових наполегливих законних вимог працівника поліції при виконанні ним службових обов`язків.

Однак, викладена у протоколі про адміністративне правопорушення серії АПР №223802 від 26.10.2020 року суть правопорушення, не відповідає диспозиції статті 185 КУпАП, а саме: у ній не викладено факту неодноразових повторених законних вимог чи розпоряджень працівника поліції; не зазначено при виконанні яких саме службових обов`язків була здійснення законна вимога працівника поліції та під час припинення якого саме правопорушення, докази вчинення якого у матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ст.256 КпАП України, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Однак, у протоколі про адміністративне правопорушення від 26.10.2020 року зазначено свідка: ОСОБА_4 , яка є інспектором патрульної поліції. Свідчення зазначеної особи не можуть вважатися об`єктивними доказами у справі, оскільки вона є представником суб`єкта владних повноважень, яка виконує функції нагляду та контролю за безпекою дорожнього руху.

Також, у протоколі про адміністративне правопорушення не роз`яснено особі, яка притягається до адміністративної відповідальності під підпис, що справу про адміністративне правопорушення буде розглянуто у строки, визначені ст. 277 КпАП України, тобто протягом доби з моменту надходження до суду.

Відповідно до ст.ст. 256, 278 КпАП України неналежно складений протокол про адміністративне правопорушення підлягає поверненню органу, який порушив справу про адміністративне правопорушення.

Суд зауважує, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу (ч. 2 ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення).

Також суд враховує вимоги ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких на суд покладається обов`язок здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення.

Відповідно до цієї ж статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов`язок сприяти максимальному забезпеченню процесуальних прав учасників судового провадження.

Суд наголошує, що він не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді, суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у справі «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013 року, заява №36673/04) ЄСПЛ встановив, серед іншого, порушення ч.3 ст. 6 Конвенції у зв`язку з тим, що в протоколі про адміністративне правопорушення фабула правопорушення була сформульована лише в загальних рисах без конкретизації обставин вчинення правопорушення («проведення несанкціонованого пікету»), але національні суди, розглянувши справу без участі сторони обвинувачення (згідно законодавства РФ така участь не передбачена), відредагували фабулу правопорушення, зазначивши в постанові суду конкретні обставини правопорушення. У зв`язку з цим, на думку ЄСПЛ, заявниці була відома лише кваліфікація діяння, але не фактичні обставини обвинувачення, таким чином, вона була позбавлена можливості належної підготовки до захисту.

На підставі наведеного, вважаю, що матеріали справи про адміністративне правопорушення підлягають поверненню для належного оформлення.

Керуючись ст.ст. 185, 245, 251, 256, 269, 277, 278, 283 КпАП України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративну справу відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повернути до Управління патрульної поліції в Чернівецькій області для належного оформлення.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя Шевченківського

районного суду м.Чернівці Одовічен Я.В.