ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 33/807/155/20
Єдиний унікальний № 332/4659/19 Головуючий в 1-й інстанції Марченко Н.В.
Категорія - ст. 130 ч.1 КупАП Доповідач в 2-й інстанції Білоконев В.М.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2020 року м. Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Білоконев В.М., за участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника Бабіч С.А., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Бабіч С.А., який діє в інтересах ОСОБА_2 на постанову судді Заводського районного суду м. Запоріжжя від 04 лютого 2020 року у відношенні ОСОБА_2 ,

в с т а н о в и в:

постановою судді Заводського районного суду м. Запоріжжя від 04 лютого 2020 року до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП притягнуто ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не працевлаштовану, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , із застосуванням стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10200 гривень та позбавлення права керування транспортними засобами на строк 1 рік.
Також постановлено стягнути зі ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 384 грн. 20 коп.

Як зазначено в постанові, згідно протоколу про адміністративне правопорушення ДПР18 № 365804 від 20.12.2019 ОСОБА_2 20.12.2019 року о 00-40 годині керувала автомобілем Smart Micro державний номерний знак НОМЕР_1 по вул. Тенісній, буд. 4 в м. Запоріжжі в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився у передбаченому законом порядку у медичному закладі у лікаря нарколога. Згідно висновку № 6070 від 20.12.2019 року виданого Обласним клінічним наркодиспансером ЗОР, ОСОБА_2 перебувала в стані алкогольного сп`яніння. Від керування автомобілем відсторонена, про повторність попереджена. ОСОБА_2 своїми діями порушила п. 2.9 а ПДР.

В апеляційній скарзі захисник Бабіч С.А. вважає вказану постанову такою, що винесена з порушеннями чинного законодавства, незаконною.

Зауважує, що з огляду на матеріали адміністративної справи, які виступають в якості доказів вчинення ОСОБА_2 , адміністративного правопорушення, факт здійснення керування останньою не встановлено, та не могло бути встановлено взагалі, оскільки 20.12.2019 року ОСОБА_2 , взагалі не здійснювалось керування транспортним засобом, автомобіль було припарковано за адресою м. Запоріжжя, вул. Тенісна, буд. 4, факт знаходження ОСОБА_2 , в автомобілі не підтверджує, що вона керувала автомобілем. З огляду на наявні в матеріалах адміністративного провадження докази, зокрема - матеріали відео фіксації виготовлені співробітником поліції, письмові покази свідків події, протоколом про адміністративне правопорушення, рапортом, висновком №6070 - факт здійснення керування ОСОБА_2 , не підтверджується.

Крім того, в матеріалах адміністративної справи міститься довідка, відділу адміністративної практики УПП в Запорізькій області, відповідно до якої зазначено що, ОСОБА_2 , не отримувала водійського посвідчення. Зауважує, що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КпАП України, а саме позбавлення права керування транспортними засобами на строк один рік не може застосовуватись, так як ОСОБА_2 , не отримувала водійського посвідчення.

Просить скасувати постанову суду, а справу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо ОСОБА_2 закрити за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Заслухавши в судовому засіданні ОСОБА_1 , захисника Бабіч С.А., які підтримали апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи та аргументи скарги, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що апеляційна скарга захисника Бабіч С.А. підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненням особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил норм і стандартів, що стосується забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч.2 та 3 ст.266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків. У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

В Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженій Наказом МВС та МОЗ України 09.11.2015 року № 1452/735 зазначено: п.3 розділу I: ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покрову обличчя; поведінка, що відповідає обстановці; п.7 розділу I: у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатом огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення; п.1 розділу II: за наявності ознак, передбачених пунктом 3 розділу I цієї Інструкції, поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; п.20 розділу III: висновок щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння складається в усіх випадках безпосередньо після огляду особи у трьох примірниках: перший примірник видається під підпис поліцейському, який доставив особу на огляд, другий видається оглянутій особі, а третій залишається в закладі охорони здоров`я.

Відповідно до Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103 з наступними змінами: п.3 огляд проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ і Держспоживстандартом, лікарем закладу охорони здоров`я; п.6 водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я; п.13, 14 лікар, що проводив у закладі охорони здоров`я огляд водія транспортного засобу, складає за його результатами висновок за формою, яка затверджується МОЗ. Висновок складається в трьох примірниках: по одному - для поліцейського та водія транспортного засобу, а третій залишається в закладі охорони здоров`я. Висновок може бути оскаржений водієм транспортного засобу у встановленому законодавством порядку.

З огляду на встановлені суддею суду першої інстанції обставини справи, які викладені в оскаржуваній постанові, вина ОСОБА_2 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення повністю знайшла своє підтвердження під час судового розгляду і є доведеною, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

Так, вина ОСОБА_2 у вчиненні вищевказаного адміністративного правопорушення підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення ДПР18 № 365804 від 20.12.2019 року, поясненнями свідків ОСОБА_3 (а.с. 3); ОСОБА_4 (а.с. 4); рапортом (а.с.7); висновком № 6070 від 20.12.2019 року, виданим Обласним клінічним наркодиспансером ЗОР (а.с. 6).

Аналізуючи відповідно до ст. 252 КУпАП наведені вище докази та надаючи їм правову оцінку, суд погоджується з висновками суду першої інстанції і також доходить висновку, що вони є належними, допустимими та безперечно доводять винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Доводи захисника Бабіч С.А. про те, що матеріали справи не містять доказів факту здійснення керування ОСОБА_2 і цей факт нічим не підтверджується, є необґрунтованими та не заслуговують на увагу, і апеляційний суд оцінює їх критично, як безпідставні, оскільки вони суперечать об`єктивним даним, встановленим місцевим судом та під час апеляційного розгляду даної справи, а також спростовуються наявними у матеріалах справи належними та допустимими доказами, дослідженими під час судового розгляду як в суді першої інстанції, так і під час розгляду апеляційної скарги.
Також, таке твердження розцінюється як спроба ОСОБА_2 знизити ступінь вини у скоєному та ухилитися від адміністративної відповідальності за допущене нею порушення ПДР України.
В судовому засіданні апеляційної інстанції був допитаний свідок ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який мешкає в АДРЕСА_2 , який пояснив, що зі ОСОБА_2 він перебуває у дружніх та близьких стосунках, вони разом в той день їздили на вказаному автомобілі, він був за кермом, у визначений в протоколі час, вони зупинилися біля магазину «АТБ», він пішов за продуктами до магазину, а ОСОБА_2 залишилася в автомобілі, коли він повернувся з магазину, біля автомобіля ОСОБА_2 розмовляла з поліцейськими. Поліцейським він пояснив, що автомобілем керував він. Крім того, в судовому засіданні пояснив, що вказаний автомобіль йому не належить по документах, та надав суду копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу Smart Micro державний номерний знак НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_6 , але зауважив, що він вказаний автомобіль придбав рік тому назад. Водійські права не зміг пред`явити, оскільки пояснив, що вони залишилися вдома.

Що стосується показів свідка ОСОБА_5 , допитаного в судовому засіданні, апеляційний суд критично відноситься до них, оскільки в силу дружніх близьких стосунків з правопорушником він очевидно намагається створити її алібі, щоб остання могла уникнути адміністративної відповідальностіза вчинене нею адміністративне правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що суддя першої інстанції надав належну та об`єктивну оцінку всім доказам у справі, а також всебічно, повно та об`єктивно врахував обставини події, дійшовши вірного висновку про доведеність вини ОСОБА_2 у порушенні п.2.9а ПДР України.

Керування транспортним засобом це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу.

Крім того, як вбачається з ч.2 п. 27 Постанови Верховного Суду «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005 року № 14 (в редакції від 19.12.2008) керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора водія під час навчання учнів водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Факт керування ОСОБА_2 автомобілем в стані алкогольного сп`яніння підтверджується поясненнями свідків ОСОБА_3 (а.с 3) та ОСОБА_4 (а.с 4), з яких вбачається, що вони обидва були свідками того, що 20.12.2019 року по вул. Тенісній, ОСОБА_7 відмовилась від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою DRAGER ALCOTEST 0225, але погодилась проїхати у мед заклад для проходження огляду; рапортом поліцейського взводу №1 роти №1 Батальону № 3 УПП в Запорізькій області ДПП молодшого лейтенант Нестеренко В. (а.с 7), з якого вбачається, що 20.12.2019 року під час патрулювання по вул. Тенісній, 4 було зупинено т.з. SMART MICRO НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 .
Будь-яких доказів на спростування викладених у протоколі про адміністративне правопорушення та постанові судді обставин матеріали справи не містять і ОСОБА_2 не надані, зауваження ОСОБА_2 у протоколі також відсутні.
Підстав не довіряти письмовим поясненням свідків та рапорту патрульного поліцейського у суду також не було, а в апеляційній скарзі не вказані ймовірні причини обмови ОСОБА_2 з боку свідків.
Зазначені докази у своїй сукупності є підтвердженням наявності в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, яке виразилося у керуванні транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, та доведеності вини ОСОБА_2 у вчиненні зазначеного адміністративного правопорушення.
Об`єктивних підстав ставити під сумнів належність, допустимість та достовірність наведених доказів та викладених обставин суд апеляційної інстанції не вбачає.

Що стосується доводів захисника з приводу того, що в постанові суд першої інстанції вказано, що в діях ОСОБА_2 вбачається склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, а саме керування транспортним засобом особою в стані наркотичного сп`яніння, то вони не заслуговують на увагу, оскільки апеляційний суд вважає вказане опискою, крім того, вказане порушення не є таким, яке могло б перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, і що також спростовується іншими належними, достовірними та допустимими доказами, які містяться в матеріалах справи.

Що стосується доводів апелянта, що в матеріалах адміністративної справи міститься довідка, відділу адміністративної практики УПП в Запорізькій області, відповідно до якої зазначено що, ОСОБА_2 , не отримувала водійського посвідчення і що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КпАП України, а саме позбавлення права керування транспортними засобами на строк один рік не може застосовуватись, так як ОСОБА_2 , не отримувала водійського посвідчення, то вони є обґрунтованим за наступних підстав.

Так, відповідно до п.28 Постанови ВСУ від 23 грудня 2005 року №14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", суди не вправі застосовувати позбавлення права керувати транспортними засобами тоді, коли винна особа вже позбавлена такого права або взагалі його не мала.
Згідно з довідкою УПП в Запорізькій області, ОСОБА_2 посвідчення водія не отримувала (а.с.8).
Разом з тим, при накладенні адміністративного стягнення суд першої інстанції не дотримався вимог ст. 33 КУпАП та не врахував п. 28 Постанови Пленуму ВСУ від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», відповідно до якого, не є допустимим застосування такого стягнення як позбавлення права керування транспортними засобами коли винна особа вже позбавлена такого права або взагалі його не мала.
З огляду на викладене, постанова суду в частині накладеного стягнення підлягає зміні з виключенням з неї такого виду адміністративного стягнення як позбавлення права керування транспортними засобами.
Інших істотних порушень законодавства, що тягнуть скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.
Крім того, апеляційній суд вважає, що у клопотанні захисника Бабіч С.А. про закриття провадження на підставі п. 7 ч.1 ст. 247 КУпАП необхідно відмовити, оскільки строк накладення адміністративного стягнення, передбаченого ч.2 ст. 38 КУпАП по даній справі не сплив, так явідповідно до ч.2 ст. 38 КУпАП по справам про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу, стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення до винесення постанови судом першої інстанції.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу захисника Бабіч С.А. задовольнити частково.
Постанову Заводського районного суду м. Запоріжжя від 04 лютого 2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ч.1 ст.130 КУпАП, змінити: виключити з постанови суду накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_2 у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік.
У решті постанову суду першої інстанції залишити без змін.
Постанова Запорізького апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького
апеляційного суду В.М. Білоконев
Дата документу Справа № 332/4659/19