КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 754/8491/20
Провадження № 33/824/4129/2020
Головуючий в суді першої інстанції: Журавська О.В.
Доповідач: Трясун Ю.Р.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2020 року місто Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Трясун Ю.Р., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Деснянського районного суду міста Києва від 17 вересня 2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Деснянського районного суду міста Києва від 17 вересня 2020 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Відповідно до постанови, 29 червня 2020 року о 03 год. 36 хв. по вул. Європейській в місті Кролевець Кролевецького району Сумської області, ОСОБА_1 керував автомобілем «Ford Focus» з державним номерним знаком НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння , чим порушив п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху (далі - ПДР України) та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить суд скасувати постанову Деснянського районного суду міста Києва від 17 вересня 2020 року та закрити провадження у справі за відсутністю в його діях складу правопорушення на підставі п.1, 6 ст. 247 КУпАП.

В доводах апеляційної скарги апелянт вказує, що не погоджується із постановою суду першої інстанції, оскільки, на його думку, судом першої інстанції не було враховано фактичні обставини справи, проігноровано судову практику, а також порушено норми матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначає, всупереч вимогам Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ОСОБА_1 було доставлено на огляд до медичного закладу без направлення, встановленого Додатком 1 вищезазначеної інструкції.

Крім того, ОСОБА_1 стверджує, що у протоколі відсутні посилання на засіб, яким здійснювалась фіксація правопорушення, дані особи, яка здійснювала відеофіксацію, а також дата і час вчиненого відеозапису, відтак вказаний відеозапис не може вважатися належним доказом.

В своїй апеляційній скарзі останній також звертає увагу суду на те, що у висновку медичної установи відсутні точні відомості про кількісний показник алкоголю, виявленого при огляді у водія, а також методика встановлення стану сп`яніння.

Апелянт також вказує, що після проведення медичного огляду яким було встановлено, що ОСОБА_1 перебуває в стані алкогольного сп`яніння, уповноваженими працівниками поліції його не було відсторонено від керування транспортним засобом, що вказує на те, що дії працівників поліції при оформленні матеріалів справи є незаконними. Також в матеріалах справи відсутні будь-які документи, які спростовують цей факт.

Окрім того, ОСОБА_1 наголошує на тому, що в діючій редакції закону стаття 130 КУпАП не передбачає відповідальності водіїв саме колісних транспортних засобів, через набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень», відтак його не може бути притягнуто до відповідальності за вказаною статтею закону.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх доказів в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

На думку апеляційного суду, суддя першої інстанції, розглядаючи справу про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, в повній мірі дотримався вимог закону.

При перегляді справи про адміністративне правопорушення у суді апеляційної інстанції наразі не встановлено порушень порядку проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння. Дослідивши обставини вчиненого ОСОБА_1 порушення п.2.9 «а» Правил дорожнього руху України та відповідно вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, суд встановив, що вони підтверджуються відомостями з протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ №146715 від 29 червня 2020 року; висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 29 червня 2020 року №б/н, а також відеозаписом вчиненого правопорушення.

В доводах апеляційної скарги апелянт вказує, що його було доставлено на огляд до медичної установи без направлення, встановленого Додатком 1 до Інструкції.

Вказані доводи апеляційний суд вважає необґрунтованими.

Судом було досліджено відеозапис, який міститься в матеріалах справи, з якого вбачається, що ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою приладу «Драгер» або проїхати з працівниками поліції до медичного закладу задля проведення процедури освідування на предмет виявлення ознак алкогольного сп`яніння, після чого останній погодився проїхати з працівниками поліції до медичної установи, та як вбачається з наступного відеозапису, прибув до медичного закладу в супроводі працівників поліції для проведення такого огляду.

Відтак твердження апелянта про те, що його було оглянуто на стан алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я без направлення, апеляційний суд вважає необґрунтованим , оскільки у п. 5 висновку щодо результатів медичного огляду зазначено, що ОСОБА_1 був направлений на огляд до КП «Кролевецька центральна районна лікарня» інспектором СРПП №4 Кролевецького ВП ГУНП майором поліії Томоркою Н.В., відтак судом не вбачається порушення порядку направлення водія для огляду на стан алкогольного сп`яніння та не спростовує порушення ОСОБА_1 п. 2.9а ПДР України та ч.1 ст. 130 КУпАП.

Стосовно зауважень ОСОБА_1 щодо відсутності відомостей про засіб, яким здійснювалась фіксація, та визнання відеоматеріалу недопустимим доказом суд зазначає наступне.

Відповідно до дослідженого відеозапису, очевидним є те, що він здійснювався з нагрудної камери поліцейського, який доставив ОСОБА_1 в медичний заклад для огляду на стан сп`яніння.

Сумнівів в об`єктивності відомостей зафіксованих на відеозаписі в суду не виникає, та оскільки на ньому відображені усі події, пов`язані з проходженням ОСОБА_1 медичного огляду, отже даний доказ є належним та допустимим.

Що стосується доводів апелянта про те, що його не відсторонили від керування транспортним засобом і в матеріалах справи немає будь-яких даних про його відсторонення, то слід зазначити, що стаття 266 КУпАП України в частині відсторонення водія від керування транспортним засобом не містить вимоги щодо долучення до матеріалів справи будь-яких даних, які б підтверджували цей факт, а такі доводи не знайшли свого підтвердження ні в судовому засіданні апеляційного суду, ні в матеріалах справи.

Крім того, слід зазначити, що невідсторонення працівниками поліції від керування транспортним засобом не звільняє водія від адміністративної відповідальності за статтею 130 КУпАП України, якщо така вина у вчиненні правопорушення доведена у встановленому законом порядку.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що з 1 липня 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень», який не передбачає адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного сп`яніння, тому відповідно до ч. 3 ст. 8 КУпАП щодо нього неможливо застосувати ст. 130 КУпАП в редакції до 01 липня 2020 року, на думку судді, є необґрунтованим, з огляду на наступне.

У відповідності до положень ст.58 Конституції України та ч.2 ст.8 КУпАП України Закон України від 22.11.2018 року № 2617 VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» як такий, що посилює відповідальність за діяння, які підпадали під ознаки ст.130 КУпАП України не має зворотної сили, тобто не поширюється на адміністративні правопорушення, передбачені ст.130 КУпАП України, які були вчинені до 01.07.2020 року. Особи, які вчинили такі правопорушення до 01.07.2020 року, у відповідності до ст.8 КпАП України повинні нести відповідальність за законом, який діяв на час вчинення адміністративного правопорушення, тобто за ст.130 КУпАП України у відповідній редакції цього Закону, які діяли до 01.07.2020 року.

На думку суду Закон України від 17.06.2020 № 720-XI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» жодним чином не впливає на вирішення питання про відповідальність ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП України. Так, цим законом внесені нові зміни до Закону України від 22.11.2018 року № 2617-VIII, а саме виключені пункти/підпункти цього Закону, якими запроваджено нову редакцію ст.130 КУпАП України та доповнено КК України статтею 286-1. Між тим, правовий статус апелянта у зв`язку із набранням чинності Законом України від 17.06.2020 року № 720-XI не змінився, оскільки він до набрання чинності цим законом підлягав відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП України в редакції статті, яка діяла на час вчинення адміністративного правопорушення, відповідно до вимог ч.1 ст.8 КУпАП України, а після набрання чинності цим Законом була відновлена дія того закону у тій же самій його редакції, за яким особа, яка вчинила адміністративне правопорушення притягується до відповідальності.

Таким чином зміни у законодавстві в частині відповідальності за діяння, що підпадало під ознаки ч.1 ст.130 КУпАП України, не поширюються на осіб, які вчинили це діяння до 01.07.2020 року, що вказує на відсутність підстав для закриття адміністративної справи щодо ОСОБА_1 відповідно до п.6 ст.247 КУпАП України.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справі про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції об`єктивно з`ясував обставини справи із урахуванням наявних та досліджених в судовому засіданні доказів тадійшов правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційний суд вважає, що суд цих вимог закону дотримався в повній мірі та ухвалив рішення, яке є вмотивованим, та викладені в ньому висновки відповідають фактичним обставинам справи, відтак підстав для скасування оскаржуваної постанови немає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд, -

П ОС Т АН О ВИ В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Деснянського районного суду міста Києва від17 вересня 2020 року якою ОСОБА_1 , визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.Р. Трясун