Провадження № 3/643/3248/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ -УКРАЇНИ

30.10.2020 року суддя Московського районного суду м. Харкова Новіченко Н.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, що надійшла з Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

02.08.2020 року о 23 год. 00 хв. у м. Харкові по пр. Московському, буд. 181/2 водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом «Daewoo Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_1 , не дотримався безпечної дистанції, що призвело до зіткнення з транспортним засобом «OPEL ASTRA», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який рухався в попутному напрямку. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Також пошкоджена металева огорожа. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 13.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001.

Крім того, 02.08.2020 року о 23 год. 00 хв. у м. Харкові по пр. Московському, буд. 181/2, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Daewoo Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини роту, порушення координації рухів, порушення мови). Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Drager ALKOTEST 6820 та в закладі охорони здоров`я КЗОЗ ХОНД відмовився у присутності двох свідків. Вказаними діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачена відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Згідно з ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачена відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

У судовому засіданні ОСОБА_1 своєї вини не визнав та пояснив, що він їхав по пр. Московському у м. Харкові по крайній правій стороні, на дорозі відбувалися ремонті роботи, він об`їжджав перешкоду, у вигляді блоку, щоб не виїхати на зустрічну полосу руху він вирівняв автомобіль, сталося ДТП. На його переконання, Правила дорожнього руху, а саме п. 13.1., він не порушував. Також він не визнав себе винним у вчинені адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Захисник Кайди С.В. додав, що схема ДТП є незрозумілою, працівники поліції безпідставно складали протокол на ОСОБА_1 без врахування інформації, відображеної на схемі, а саме: місця зіткнення, гальмового шляху, швидкості руху автомобілів, розташування на шлюбу та механізм пошкодження транспортних засобів. Протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 було складено працівниками поліції з численними порушеннями вимог чинного законодавства, у зв`язку з чим він є неналежним доказом.

Потерпілий ОСОБА_2 у судовому засіданні пояснив, що він рухався на автомобілі у крайній правій полосі дороги по Московському проспекту у м. Харкові, раптом отримав удав у задню частину автомобілю.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_3 , пояснив, що він їхав по пр. Московському у бік пл. Захисників України, його зупинив патруль поліції та запросив бути свідком при відмові від проходження огляду на стан сп`яніння. Він побачив, що один автомобіль вилетів з дороги через огородження, в той час на тій ділянці дороги відбувались ремонті роботи, надалі метрів через 100-150 знаходився інший автомобіль з механічними пошкодженнями, момент зіткнення транспортних засобів не бачив. Як працівники складали протокол він не бачив, де розписався він не пам`ятає, але зазначив, що всі пояснення він надав сам та писав їх також сам. Він підтвердив, що ОСОБА_1 спочатку надав згоду пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці, але надалі відмовився. Чи пропонували працівники поліції ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у закладі охорони здоров`я він не пам`ятає. Йому була цікаво роздивитись ДТП, тому людей він не розглядав, але відзначив, що від ОСОБА_1 запаху алкоголя він не чув, але у нього було червоне обличчя та він не впевнено стояв на ногах.

Свідок ОСОБА_4 пояснила, що 02.08.2020 року приблизно о 23-30 год. вона їхала зі своїм чоловіком на задньому сидінні у автомобілі, яким керував потерпілий ОСОБА_5 . Їхали вони не швидко. ОСОБА_4 розмовляла із чоловіком, потім вона почула сильний удар в задню частину автомобіля та біль у спині, вони зупинилися. На її питання що трапилося, потерпілий повідомив, що відбулося ДТП, викликали поліцію, почали виходити з автомобілю, питати один одного, чи все добре, потім вона надала пояснення працівникам поліції. Також вона зазначила, що у момент ДТП їх автомобіль перебував у русі, з якою швидкістю вони їхали повідомити не може, оскільки вона не водій, але зазначила, що їхали тихенько, швидко там їхати було не можливо, так як відбувалися дорожні роботи. Для себе вона відмітила, що ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння, так як мова у нього була не зв`язна, хода не впевнена. Працівники поліції їй повідомили, що ОСОБА_1 зараз повезуть на медичний огляд, однак вона побачила, що нічого не відбувається, на її запитання працівник поліції їй повідомив, що ОСОБА_1 відмовився від огляну на стан алкогольного сп`яніння, та змусити його це зробити вони не можуть. Також свідок зазначила, під час оформлення ДТП підійшли двоє хлопців та повідомили, що ОСОБА_1 знаходиться у стані алкогольного сп`яніння, що вони їхали позаду і що перед ДТП ОСОБА_1 їх «підрізав». Крім того вона чула, як ОСОБА_1 повідомив працівникам поліції, що він святкував день народження дружини.

Свідок ОСОБА_6 пояснив що він перебував із дружиною у гостях, після чого викликали таксі та поїхали додому, вони сиділи на задньому сидінні та розмовляли. У районі Московського проспекту 181/2 у м. Харкові почули удар у задню частину автомобіля, внаслідок якого він вдарився головою у переднє сидіння водія. Він спитав у водія, що трапилося. Останній йому повідомив, що відбулося ДТП. Вони вийшли з автомобілю та побачили, що вони опинилися з правої сторони від дороги, його дружині стало погано, викликали швидку допомогу. До нього підійшли двоє хлопців та повідомили що ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння, вони їхали за ними та бачили як він перед цим підрізав два автомобілі. Він вирішив сам у цьому переконатися та пішов до автомобіля ОСОБА_1 , який знаходися попереду них, побачивши ОСОБА_1 впевнився що хлопці говорять правду, так як він не міг стояти та не міг зв`язати речення.

Під час розгляду справи захисником Кайди С.В. також було заявлено клопотання про виклик свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , яке судом задоволено.

Зазначені свідки викликались судом неодноразово за допомогою судових повісток за місцем роботи та листами, адресованими на адресу Управління патрульної поліції для забезпечення явки вказаних свідків. Отже, судом вживались всі заходи для виклику свідків у судове засідання, проте останні не з`явились, про причини неявки не повідомили.

Зважаючи на ту обставину, що строки накладення адміністративного стягнення закінчуються, а також враховуючи належне повідомлення свідків про час та місце розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу по суті без допиту заявлених стороною захисту свідків.

Крім того, стороною захисту під час розгляду справи було заявлено клопотання про призначення судової авто-технічної експертизи. Дане клопотання обґрунтовано тим, що ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом «OPEL ASTRA», реєстраційний номер НОМЕР_2 , при зміні напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Розглянувши означене клопотання суд відмовив у його задоволенні, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 273 Кодексу України про адміністративні правопорушення експерт призначається органом (посадовою особою), у провадженні якого перебуває справа про адміністративне правопорушення, у разі коли виникає потреба в спеціальних знаннях, у тому числі для визначення розміру майнової шкоди, заподіяної адміністративним правопорушенням, а також суми грошей, одержаних внаслідок вчинення адміністративного правопорушення, які підлягатимуть конфіскації.

В даній конкретній справі, з урахуванням зібраних доказів та пояснень сторін, суд вважає, що необхідності в призначенні авто-технічної експертизи не має, оскільки матеріали справи надають можливість встановити дійсні обставини справи, оцінити їх у співвідношенні з поясненнями сторін та зробити відповідний висновок про наявність чи відсутність у діях учасників ДТП складу правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Суд зазначає, що судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може здійснити суд із призначенням відповідної судової експертизи. Питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення.

Отже, призначення експертизи є правом, а не обов`язком суду, вона здійснюється у разі встановлення судом недостатності доказів, наявних у матеріалах справи для можливості прийняття рішення за результатами розгляду.

Відповідно до пункту 7 частини 1 статті 129 Конституції України однією із засад здійснення судочинства встановлено розумні строки розгляду справи судом.

Згідно з приписами статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, учасником якої є держава Україна, встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Отже, недотримання порядку призначення та проведення судової експертизи має наслідком затягування судового процесу і суперечить вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод стосовно права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку.

Порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку було неодноразово предметом розгляду Європейським судом з прав людини у справах проти України.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення ЄСПЛ від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України", рішення ЄСПЛ від 27.04.2000 у справі "Фрідлендер проти Франції"). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення ЄСПЛ від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").

Крім того, суду слід виходити з того, що при призначенні судової експертизи, як процесуальної дії суду, яка у будь-якому випадку збільшує строк розгляду справи, що, відповідно, може мати наслідком порушення прав і охоронюваних законом інтересів учасників справи, а тому у кожному разі має бути обґрунтованою. При цьому призначення судової експертизи з порушенням зазначених вимог має наслідком безпідставне збільшення строку розгляду справи, тобто вихід за межі розумного строку розгляду справи, що суперечитиме статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

В подальшому, ОСОБА_1 у судовому засіданні визнав свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, заперечивши, при цьому, свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, із зазначених вище підстав.

Захисник Кайди С.В. також зазначив, що його вина у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, належним чином не доведена, протокол відносно ОСОБА_1 складено з грубим порушенням вимог чинного законодавства, працівники поліції чинили тиск на ОСОБА_1 , який не перебував у стані алкогольного сп`яніння та надавав згоду прийти огляд на стан сп`яніння, дії працівників поліції є некомпетентними, свідок ОСОБА_3 у судовому засіданні пояснив, що не пам`ятає чи пропонували працівники поліції ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння, а показання свідка ОСОБА_6 не можна приймати до уваги, оскільки він сам перебував у стані алкогольного сп`яніння.

При визначенні нормативного акту, що передбачає відповідальність за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд виходить з наступного.

За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Верховною Радою України 22 листопада 2018 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» (далі - Закон № 2617-VIII), яким визначено поняття кримінального правопорушення, кримінального проступку та визначено особливості початку досудового розслідування у формі дізнання.

Означений Закон набув чинності 01 липня 2020 року.

Підпунктом 4 пункту 1 Розділу І Закону № 2617-VIII статтю 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення викладено у новій редакції. Одночасно, підпунктом 17-1 пункту 2 Розділу 1 внесено зміни до Кримінального кодексу України та введено новий склад кримінального проступку у статті 286-1 КК України у такій редакції: "Керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції", об`єктивна сторона якого включає відповідальність як за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а так само: передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів; відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку медичного освідування на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції,; вживання водієм транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди за його участю алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником), або після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного освідування з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого медичного освідування. У частині другій цієї статті передбачена відповідальність за повторне вчинення проступку.

Законом України від 17 червня 2020 року №720-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» (на підставі статті 8 Конституції України набув чинності в порядку частини 5 статті 94 Конституції України з дня опублікування в офіційному друкованому виданні Верховної Рада України «Голос України» - 03.07.2020 року) виключені норми Закону № 2617-VIII а саме: підпункт 4 пункту 1 Розділу І, яким положення статті 130КУпАП викладено у новій редакції та підпунктом 171 пункту 2 Розділу 1, яким введено в дію положення статті 286-1 КК України.

Згідно з частиною 5 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 720-ІХ до приведення у відповідність із цим Законом законодавчі та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Оскільки Законом № 720-ІХ такі зміни виключені, суд керується положеннями статті 8 Кодексу України про адміністративні правопорушення, якою передбачено, що особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають. Провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.

Тобто, до набрання чинності Законом України № 2617-VIII (до 01.07.2020 року) Кодекс України про адміністративні правопорушення передбачав у статті 130 адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. З 01.07.2020 року і до 03.07.2020 року такі діянні криміналізовано шляхом доповнення КК України статтею 286-1, а з 04.07.2020 року такі діяння знову віднесенні до статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Оскільки ОСОБА_1 вчинив дії, які охоплюються складом адміністративного правопорушення, визначеного частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення після 03.07.2020 року, а зміни, введені підпунктом 4 пункту 1 Розділу І (яким положення статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення викладено у новій редакції) та підпунктом 17-1 пункту 2 Розділу 1 (яким введено в дію положення статті 286-1 КК України) Закону № 2617-VIII виключені Законом № 720-ІХ, суд вважає, що положення статті 130 КУпАП на момент розгляду справи діють в редакції Закону від 07 липня 2016 року № 1446-VIII, у зв`язку з чим має бути застосований закон, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

При цьому, суд зазначає, що 20 липня 2020 року Комітетом Верховної Ради України з питань правоохоронної діяльності, який відповідно до частини 3 статті 21 Закону України «Про комітети Верховної Ради України» має право надавати роз`яснення щодо застосування положень законів України, були надані роз`яснення щодо окремих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» № 720-IX від 17 червня 2020 року.

В означених роз`ясненнях Комітет зазначив, що частина п`ята статті 94 Конституції України передбачає, що Закон набирає чинності через десять днів з дня його офіційного оприлюднення, якщо інше не передбачено самим законом, але не раніше дня його опублікування. Таким чином, частина п`ята статті 94 Основного Закону не допускає набрання законом чинності раніше дня його опублікування. Головною метою цієї конституційної норми, як зазначено в рішенні Конституційного Суду від 6 жовтня 2010 року № 21-рп/2010, є недопущення набрання законом чинності до моменту його офіційного оприлюднення, чим забезпечується реалізація конституційних положень, відповідно до яких закони не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність осіб, ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення (стаття 58 Конституції України). З огляду на зазначене, враховуючи положення частини п`ятої статті 94 Конституції України Комітет вважає, що Закон № 720-IX набрав чинності 3 липня 2020 року, а саме в день його опублікування. Крім того, у зв`язку з набранням чинності 1 липня 2020 року Законом № 2617-VIII, відповідальність за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, або за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку медичного освідування на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а так само за вживання водієм транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди за його участю алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником), або після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного освідування з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого медичного освідування, була закріплена у статті 286-1 «Керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» України, а статтю 130 КУпАП було змінено. Однак, Законом України № 720-IX внесено зміни до Закону № 2617-VIII, відповідно до яких із Закону № 2617-VIII вилучені положення, які змінювали статтю 130 КУпАП та включали до КК України статтю 286-1.

Таким чином Комітет вважає, що з 3 липня 2020 року стаття 130 КУпАП підлягає застосуванню в редакції, що діяла до набрання чинності Законом № 2617-VIII, а стаття 286-1 КК України виключена.

Одночасно суд зазначає, що база даних "Законодавство України" на сайті https://zakon.rada.gov.ua має інформаційний характер і не є офіційним друкованим виданням.

Таким чином, суд кваліфікує дії ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративне правопорушення (в редакції Закону України № 1446-VIII від 07 липня 2016 року).

Аналогічні висновки щодо застосування статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення викладені у постанові Дніпровського апеляційного суду від 04.09.2020 у справі № 205/5244/20, постанові Черкаського апеляційного суду від 11.09.2020 у справі № 711/5498/20, постанові Вінницького апеляційного суду від 09.10.2020 у справі № 149/1565/20.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення повністю доведена та підтверджується матеріалами справи, зокрема протоколами про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 348810 від 02.08.2020 року, серії ДПР 18 № 348770 від 02.08.2020 року, підписаними ОСОБА_1 , зі змісту яких вбачається порушення водієм пунктів 2.5, 13.1 Правил дорожнього руху, схемою місця дорожньо-транспортної пригоди від 02 серпня 2020 року, письмовими та усними поясненнями учасників дорожньо-транспортної пригоди, письмовими поясненнями свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_4 , ОСОБА_10 , ОСОБА_3 , відеозаписом з нагрудної камери працівника поліції, з якого вбачається, що у присутності двох свідків ОСОБА_1 працівниками поліції було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою приладу Drager або у медичному закладі, на початку ОСОБА_1 дійсно погоджувався пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі, потім відмовився, так само як і спочатку погодився пройти огляд на місці зупинки за допомогою приладу Drager, але пізніше також відмовився.

Відповідно до статті 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлює, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до статті 256 Кодексу України про адміністративні правопорушення у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом 8 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до частини п`ятої статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлений Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001.

Пункт 1.3 Правил дорожнього руху передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

У пункті 1.9 Правил дорожнього руху встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до вимог пункту 2.5. Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідальність за порушення вимог пункту 2.5 Правил дорожнього руху передбачена статтею 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідальність за частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Для притягнення особи до відповідальності за ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення необхідно встановити або: 1) керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також 2) передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само 3) відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Об`єктивною стороною адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, серед іншого є відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Правопорушення, передбачене ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, вважають закінченим з того моменту, коли транспортний засіб почав рухатись.

Тобто, обов`язковим елементом об`єктивної сторони є керування транспортним засобом та відмова особи, яка керує таким засобом від проходження огляду на стан сп`яніння.

Виконання вищевказаного пункту 2.5. Правил дорожнього руху є обов`язком водія, а не його правом, за відмову від виконання якого передбачена адміністративна відповідальність.

Законодавець саме з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, життя та здоров`я його учасників, поклав на водіїв транспортних засобів додаткові обов`язки, зокрема - пройти на вимогу працівника поліції в установленому порядку медичний огляд для визначення стану наркотичного сп`яніння.

Відповідно до п. 6 роз. Х Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року № 1395, (далі Інструкція) у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Обставини, зафіксовані на відео, підтверджуються наявними у матеріалах справи письмовими поясненнями свідків про те, що в їх присутності ОСОБА_1 відмовився у встановленому Законом порядку пройти перевірку для визначення стану сп`яніння.

Зважаючи на те, що ОСОБА_1 на вимогу працівників поліції не погодився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, що підтверджується, як відеозаписом з нагрудної камери працівника поліції, так і показаннями свідків, суд вважає цілком обґрунтованим оформлення щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Складені працівниками поліції щодо ОСОБА_1 протоколи відповідають вимогам ст. 256 Кодексу України про адміністративні правопорушення, містять виклад суті вчинених правопорушень та є джерелом доказової інформації про подію правопорушення та особу, яка його вчинила.

На переконання суду, надані докази на підтвердження винуватості ОСОБА_1 є належними, допустимими і достовірними, оскільки отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як в цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного.

Досліджені та перевірені судом обставини, які поза розумним сумнівом свідчать що в діях ОСОБА_1 наявні склади адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» («O'Halloran and Francis v. The United Kingdom») [GC] no. 15809/02 і 25624/02ECHR від 29 червня 2007 року, зазначено, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Таким чином, ОСОБА_1 реалізував своє право володіти та керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.

Жодних належних та допустимих доказів, які б спростовували винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суду надано не було.

Доводи сторони захисту про те, що протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення було складено працівниками поліції з численними порушеннями положень чинного законодавства суд вважає безпідставними та до уваги не приймає, оскільки вони не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду.

Так, посилання захисника про те, що на відеозапису зафіксовано як свідки підписали пустий протокол, який в подальшому був заповнений працівниками поліції, внаслідок чого свідки у протоколі нічого не засвідчили, суд не приймає до уваги, оскільки у протоколі про адміністративне правопорушення відображені обставини відмови водія ОСОБА_1 від проходження огляду на визначення стану сп`яніння у присутності двох свідків, які зафіксовані на відеозапису.

Крім того, протокол про адміністративне правопорушення не є самостійним доказом, а тому має оцінюватись у сукупності з усіма наявними матеріалами справи.

Протокол про адміністративне правопорушення, відеозаписи з нагрудних камер поліцейських та пояснення свідків не містять істотних розбіжностей, а інші матеріали справи в їх сукупності підтверджують фактичні обставини справи.

З оглянутого відеозапису з нагрудних камер працівників поліції, а саме з .mov, вбачається, як о 23-52 год. 02.08.2020 року ОСОБА_1 надає згоду на проведення огляду у медичному закладі, а потім о 23-58 ОСОБА_1 бажає пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці за допомогою приладу Drager. При цьому, працівник поліції каже «що чоловік не може визначитися». На відеозапису зафіксовано, як працівник поліції несе прилад Drager, і в той же час о 23-58 год. ОСОБА_1 у присутності двох свідків відмовляється від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння як на місці, так і у закладі охорони здоров`я.

Посилання сторони захисту на те, що у судовому засіданні свідок ОСОБА_3 зазначив, що він не пам`ятає чи пропонували працівники поліції ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі суд до уваги не приймає, оскільки з відеозапису нагрудної камери працівників поліції вбачається, що у присутності двох свідків ОСОБА_1 відмовився від проходження огляну на стан сп`яніння як за допомогою приладу Drager, так і у медичному закладі, що також узгоджується з письмовими поясненнями свідків.

Ніяких доказів про порушення законодавства працівниками поліції (висновок службового розслідування, оскарження дій, рішення суду, тощо) ОСОБА_1 чи його захисник до суду не надали.

За таких обставин, суд вважає, що обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, об`єктивно підтверджуються сукупністю зібраних у справі доказів.

З приводу заперечень, які висловлювалися стороною захисту щодо складання відносно ОСОБА_1 протоколу за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд зазначає наступне.

Відповідно до протоколу ДПР18 № 248810 водію ОСОБА_1 інкримінується порушення ним вимог п. 13.1 Правил дорожнього руху.

Дорожня обстановка - сукупність факторів, що характеризуються дорожніми умовами, наявністю перешкод на певній ділянці дороги, інтенсивністю і рівнем організації дорожнього руху (наявність дорожньої розмітки, дорожніх знаків, дорожнього обладнання, світлофорів та їх стан), які повинен ураховувати водій під час вибору швидкості, смуги руху та прийомів керування транспортним засобом.

Маневрування (маневр) - початок руху, перестроювання транспортного засобу в русі з однієї смуги на іншу, поворот праворуч чи ліворуч, розворот, з`їзд з проїзної частини, рух заднім ходом;

Перешкода для руху - нерухомий об`єкт у межах смуги руху транспортного засобу або об`єкт, що рухається попутно в межах цієї смуги (за винятком транспортного засобу, що рухається назустріч загальному потоку транспортних засобів) і змушує водія маневрувати або зменшувати швидкість аж до зупинки транспортного засобу.

Згідно з п. 13.1 Правил дорожнього руху водій, залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.

З пояснень учасників дорожньо-транспортної пригоди судом встановлено, що обидва транспортні засоби їхали у крайній правій полосі в попутному напрямку, попереду транспортний засіб «OPEL ASTRA», позаду - «Daewoo Lanos».

Отже, враховуючи сукупність досліджених доказів, які узгоджується між собою та відповідають обставинам справи, водій ОСОБА_1 , відносно якого складено протокол, керуючи транспортним засобом при здійсненні маневру (об`їжджаючи перешкоду, у вигляді блоку) не дотримався безпечної дистанції та допустив зіткнення з транспортним засобом, що рухався в попутному напрямку.

Щодо стосується аргументів сторони захисту відносно схеми ДТП від 02 серпня 2020 року, суд зазначає наступне.

Згідно з п. 1 розділу ІХ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року № 1395, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року № 1408/27853 (далі Інструкція) у разі порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, на місці дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) складається протокол про адміністративне правопорушення стосовно цих осіб, до якого додаються: 1) схема місця ДТП (додаток 8), яку підписують учасники ДТП та поліцейський; 2) пояснення учасників пригоди та свідків (у разі їх наявності); 3) показання технічних приладів (у разі їх наявності); 4) показання засобів фото- та/або відеоспостереження (у разі їх наявності); 5) інші матеріали, які необхідні для прийняття рішення у справі.

Відповідно до п. 4 розділу ІХ Інструкції на схемі місця ДТП графічно зображуються та фіксуються такі об`єкти: 1) ділянка дороги, на якій сталась ДТП; 2) сталі орієнтири, до яких на схемі здійснена прив`язка об`єктів та слідів; 3) транспортні засоби, причетні до ДТП, координати їх розміщення відносно елементів проїжджої частини та сталих орієнтирів; 4) сліди гальмового шляху коліс транспортних засобів: їх розміщення відносно елементів проїжджої частини; довжина від їх початку до кожного колеса транспортного засобу із зображенням місць розривів; довжина слідів на ділянках з різним покриттям; 5) інші сліди та предмети, що стосуються пригоди: розміщення частин та об`єктів (уламки кузова, частинки фарби, уламки скла, осипання ґрунту, сліди рідини), що відокремилися від транспортного засобу, відносно елементів проїжджої частини, транспортних засобів; площа розсіювання уламків скла, осипання ґрунту; 6) координати місця зіткнення, наїзду відносно сталих орієнтирів; 7) ширина проїжджої частини разом з роздільними смугами; 8) ширина тротуарів, узбіччя; 9) розміри ділянок з різним станом дорожнього покриття; 10) розміри та розміщення дефектів дорожнього покриття; 11) розташування дорожньої розмітки; 12) розташування світлофорів, дорожніх знаків та інших засобів технічного регулювання дорожнього руху; 13) розташування шлагбаума, засобів сигналізації, дорожніх знаків на підході до залізничного переїзду.

В обов`язковому порядку на схемі місця ДТП заповнюється таблиця дорожніх умов та зазначаються назви об`єктів, зображених на схемі.

На зворотному боці схеми місця ДТП зазначаються: 1) марка (модель) пошкодженого транспортного засобу; 2) номерний знак транспортного засобу; 3) власник (співвласник) транспортного засобу; 4) серія та номер полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та назва страхової організації, яка його видала, а у разі його відсутності - посвідчення відповідної категорії осіб, для яких наявність полісу не є обов`язковою; 5) перелік видимих (зовнішніх) пошкоджень транспортного засобу, які сталися внаслідок ДТП; 6) вид пригоди; 7) кількість учасників ДТП; 8) порушення пункту Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306; 9) результати огляду на стан сп`яніння (у випадку його проведення); 10) тип транспортного засобу.

Оцінюючи схему місця ДТП від 02 серпня 2020 року на відповідність вимогам вищезазначеної Інструкції суд вважає, що на ній графічно зображені та зафіксовані наступні об`єкти, а саме: місце зіткнення, яке знаходиться по пр. Московському, буд. 181/2 у м. Харкові, що узгоджується із письмовими поясненнями іншого учасника ДТП, розташування на місцевості транспортного засобу марки «OPEL ASTRA», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який від удару відкинуло на узбіччя, про що у своїх поясненнях зазначив потерпілий та свідки, розташування на місцевості транспортного засобу «Daewoo Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_1 , а також прив`язка до місцевості, зокрема пішохідний перехід, трамвайні колії, СТО, та відповідні відстані на яких знаходяться об`єкти зазначені на схемі. Із зазначених пошкоджень вбачається, що на автомобілі марки «OPEL ASTRA», реєстраційний номер НОМЕР_2 , наявні наступні пошкодження: пошкодження заднього бамперу, крижка багажника, заднє ліве і праве крило, задня ліва і права двері, задній лівий і правий стопсигнал, пол багажника, права передня двері, праве переднє крило і ліве крило, капот передній, бампер, права передня двері, пошкоджено ліве дзеркало заднього огляду; автомобіль «Daewoo Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_1 , у свою чергу має такі пошкодження: пошкодження переднього бамперу, капот, права передня і ліва фари, переднє ліве і праве крило, права передня двері і праве дзеркало правого заднього огляду передній стійки.

У зв`язку з цим, дана схема ДТП дозволяє встановити місце зіткнення, які пошкодження завдані під час дорожньо-транспортної пригоди та які транспортні засоби були причетні до цієї пригоди. Жодних заперечень особою, яка притягається до адміністративної відповідальності у схемі місця ДТП не зазначено.

За таких обставин, суд вважає необґрунтованими твердження сторони захисту про те, що схема місця ДТП від 02 серпня 2020 року є незрозумілою та такою, що не відтворює обстановку події.

Дана схема місця ДТП підписана водіями без зауважень, інших будь-яких зауважень з приводу її складання в протоколі також не відображено, а відтак ставити під сумнів достовірність зазначених в схемі даних у суду підстави відсутні.

Таким чином, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, доведена у повному обсязі.

Відповідно до ст. 33 Кодексу України про адміністративні правопорушення стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, та за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису).

Згідно зі ст. 36 Кодексу України про адміністративні правопорушення, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Отже, враховуючи доведеність матеріалами справи вини особи у вчиненні адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, суд вважає за необхідне ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу з позбавлення права керування транспортними засобами з урахуванням приписів ст. 36 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Положеннями ст. 40-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується судовий збір особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення ставка судового збору встановлюється у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_1 відноситься до осіб, які підлягають звільненню від сплати судового збору, а відтак, з нього слід стягнути судовий збір за ухвалення постанови про накладення адміністративного стягнення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 40-1, 251, 283-285 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Накласти на ОСОБА_1 адміністративні стягнення:

-за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення у вигляді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 (триста сорок) грн. 00 коп.;

-за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення у вигляді штрафу в розмірі шістсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) грн. 00 коп., із позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Згідно зі ст. 36 Кодексу України про адміністративні правопорушення остаточно призначити ОСОБА_1 стягнення у вигляді штрафу в розмірі шістсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) грн. 00 коп., із позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в розмірі 420, 40 грн.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня винесення постанови шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Московський районний суд м. Харкова особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення

Суддя Н. В. Новіченко