Справа № 467/382/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.04.2020 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі :

головуючого судді Явіци І.В.

з участю секретаря судового засідання Андросової А.В.

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Арбузинка справу про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Благодатне Арбузинського району Миколаївської області, громадянина України, працюючого різноробочим а ПП «АП Благодатненський птахопром», зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , відомостей про притягнення до адміністративної відповідальності не надано,-

за ч.1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ :

Із протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 326110 від 08.03.2020 року вбачається, що 08 березня 2020 року о 14 год. 55 хв. ОСОБА_1 , перебуваючи у за адресою : АДРЕСА_2 , вчинив сварку із своєю дружиною ОСОБА_2 під час якої виражався на її адресу нецензурною лайкою, чим вчинив насильство в сім`ї психологічного характеру.

Дії ОСОБА_1 особою, уповноваженою складати протокол про адміністративне правопорушення, кваліфіковано за ч.1 ст. 173-1 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 обставини, відображені у протоколі про адміністративне правопорушення, щодо перебігу подій, їх часу і місця, підтвердив та пояснив суду, що дійсно напередодні він посварився із своєю співмешканкою ОСОБА_2 через ревнощі. Наступного дня він приїхав до будинку по АДРЕСА_2 , де ОСОБА_2 зареєстрована і проживає, оскільки хотів забрати їх спільну дитину ОСОБА_3 . Однак, співмешканка розпочала сварку із ним, а її сестра викликала поліцейських.

У свою чергу, суд, дослідивши матеріали адміністративної справи у відповідності до положень ст. 252 КУпАП, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, у тому числі з урахуванням наявних у справі пояснень особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, керуючись законом, приходить до наступного.

Згідно вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справі про адміністративне правопорушення, серед іншого, є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

За положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона

адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про

адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому, фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, встановлюються, серед іншого, протоколом про адміністративне правопорушення, який в силу положень ст. 251 КУпАП, є одним із джерел доказів у справі про адміністративне правопорушення.

Тож, досліджуючи останній, разом із іншими, додатними до нього матеріалами, суд прийшов до таких висновків.

Відповідальність за ч.1 ст. 173 -2 КУпАП настає у разі вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства визначаються Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» 07 грудня 2017 року № 2229-VIII.

Так, відповідно до п. 3 ч.1 Закону № 2229-VIII, домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Проте, всупереч даним протоколу про адміністративне правопорушення потерпіла особа ОСОБА_2 і ОСОБА_1 не є подружжям, оскільки шлюб між ними не зареєстровано.

А будь яких достовірних відомостей про те, що вони спільно проживають (проживали) однією сім`єю, як то, мали спільний бюджет, спільне господарство та спільне місце проживання, а також що наявні інші ознаки, притаманні подружжю, зокрема, пов`язані спільним побутом, матеріали справи не містять.

Саме по собі те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 мають спільну дитину не вказує на факт їх спільного проживання, у той час, як згідно довідки про складу сім`ї № 247 від 31 травня 2020 року, виданої Благодатненською сільською радою Арбузинського району Миколаївської області, Шелякін Ю.Є. є цивільною дружиною ОСОБА_1 .

Проте, законодавство України не оперує поняттям «цивільна дружина», а тому суд фактично позбавлений можливості визначити чи поширює Закон № 2229-VIII свою дію на ці правовідносини, оскільки однозначно установлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не є подружжям, а доказів того, що вони спільно проживають не надано.

Натомість Закон 2229-VIII містить посилання на «осіб, які проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою», що є однакою правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП.

Між тим, відповідно до положень ч.2 ст. 3 СК України, сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Однак, жодних даних щодо наявності на даний час у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спільних прав та обов`язків суд не установив, а наявні у його розпорядженні відомості щодо стосунків цих осіб «поза розумним» сумнівом не вказують на те, що у цій ситуації можливо констатувати факт того, вони є особами, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою

У той час, як уточнювати чи то відредагувати його суд змоги не має, адже ЄСПЛ у справі «Карелін проти Росії»(«Karelin v. Russia»,заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому, за логікою ЄСПЛ, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч.1 ст.6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Так як стаття 62 Конституції України зазначає, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

Аналогічного роду положення закріплено і у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Тож, суд не вправі у цьому випадку усувати недоліки протоколу про адміністративне правопорушення, тим більше, що обставини, які свідчать про наявність всіх ознак об`єктивної сторони правопорушення у цій ситуації, підлягають доказуванню у порядку і у спосіб, що передбачені КУпАП, з урахуванням положень ст. 251 цього Кодексу щодо доказів, і мають кореспондуватися із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», тобто, суд позбавлений можливості встановити їх із самих лише слів учасників провадження про адміністративне правопорушення, без належних, допустимих і достовірних доказів.

За таких умов, на думку суду, у даному випадку діяння ОСОБА_1 з кваліфікацією дій за ч.1 ст. 173-2 КУпАП є сумнівною, що є не прийнятним, оскільки, суперечить практиці Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що вина особи повинна бути обґрунтована доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" №39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Тому, у світлі вищевикладеного, у той час як провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності і ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушення інакше, як на підставах і в порядку, встановленому законом, суд приходить до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, яке передбачене ч.1 ст. 173-2 КУпАП, а як наслідок, провадження у справі підлягає закриттю на підставі п.1 ст. 247 цього Кодексу.

Крім того, за обставин, указаних особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, і одночасно не спростованих уповноваженою особою, мав місце конфлікт, пов`язаний із визначенням місця перебування спільної дитини протягом певного часу, а тому чи дійсно був наявний умисел у ОСОБА_1 , направлений саме на вчинення домашнього насильства психологічного характеру, достовірно установити не є можливим через відсутність стосовно цього питання будь яких доказів.

Також, суд враховує, що пунктом 5 ч. 2ст. 4 Закону України «Про судовий збір»таст. 40-1 КУпАП визначено, що судовий збір стягується лише у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, а тому виходячи з норм ч. 2 ст.284та ст.247 КУпАП, суд не вбачає підстав для стягнення судового збору із ОСОБА_1 .

Тому, на підставі викладеного, керуючись ст.ст. 221, 245, 247, 251, 252, 268, 272, 280, 321 Кодексу України про адміністративне правопорушення, суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП - закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю у його діях складу цього адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її захисником шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області протягом 10 (десяти) днів з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги і обов`язковою для виконання на всій території України.

Суддя І.В. Явіца