Справа № 467/412/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.04.2020 року суддя Арбузинського районного суду Миколаївської області Явіца І.В., розглянувши у порядку підготовки до розгляду справи про адміністративне правопорушення щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП,-

ВСТАНОВИВ :

До Арбузинського районного суду Миколаївської області надійшов протокол про адміністративне правопорушення серії ОБ №116941 від 12 лютого 2020 року із доданими до нього матеріалами про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.

Зокрема, із протоколу слідує, що 12 лютого 2020 року о 14 год. 50 хв. в м. Первомайськ по вул. М. Вінграновського ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом М-2125, номерний знак НОМЕР_1 , здійснив рух на заборонений «червоний» сигнал світлофора, внаслідок чого допустив наїзд на пішохода ОСОБА_2 , яка отримала легкі тілесні ушкодження у виді забою та саден обличчя.

Тож, на виконання приписів ст. 278 КУпАП, у ході перевірки правильності оформлення протоколу було встановлено наступне.

Адміністративна відповідальність за ст. 124 КУпАП настає у разі порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Разом із цим, тілесні ушкодження отримано пішоходом, а будь яких відомостей стосовно пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, що власне й утворює склад правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, у протоколі не зафіксовано.

Крім цього, із протоколу вбачається, що пішохід отримала тілесні ушкодження, які відносяться до категорії легких.

Між тим, у разі порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження може мати місце кримінальна відповідальність за ч.1 ст. 286 КК України.

Але, хто і яким чином зробив висновок про те, що пішоходом отримано саме легкі тілесні ушкодження, а не будь якого іншого ступеня тяжкості, у протоколі і доданих до нього документах не відображено.

Таким чином, відсутні будь - які дані, які б дали змогу відмежувати адміністративну відповідальність особи від кримінальної за вказаних обставин.

Так, тілесні ушкодження це фактично порушення анатомічної цілісності та фізіологічної функції органів та тканин, що виникає внаслідок дії чинників зовнішнього середовища, у т.ч. внаслідок травми.

А тяжкість тілесних ушкоджень це міра завданої шкоди здоров`ю людини. Тілесні ушкодження визначається судово-медичним експертом у відповідності до чинного законодавства та залежить від виду тілесних ушкоджень ступеня порушення анатомічної цілісності або фізіологічної функції органів та тканин, що виникли внаслідок травми.

Зокрема, відповідно до п. 4.1 Правил судово медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17 січня 1995 року №6 судово медична (далі Правила) судово-медична експертиза з метою встановлення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень проводиться судово-медичним експертом шляхом медичного обстеження потерпілих.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про судову експертизу» від 25 лютого 1994 року № 4038-XII ( з наступними змінами і доповненнями) (далі Закон), судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

У свою чергу, згідно ч.1 ст. 7 Закону судово-експертну діяльність здійснюють державні спеціалізовані установи, а також судові експерти, які не є працівниками зазначених установ, та інші фахівці (експерти) з відповідних галузей знань у порядку та на умовах, визначених цим Законом.

А підставою проведення судової експертизи є відповідне судове рішення чи рішення органу досудового розслідування, або договір з експертом чи експертною установою - якщо експертиза проводиться на замовлення інших осіб ( ст. 7-1 Закону).

Крім того, згідно ч.1 ст. 69 КПК України експертом у кримінальному провадженні є особа, яка володіє науковими, технічними або іншими спеціальними знаннями, має право відповідно до «Закону України «Про судову експертизу» на проведення експертизи і якій доручено провести дослідження об`єктів, явищ і процесів, що містять відомості про обставини вчинення кримінального правопорушення, та дати висновок з питань, які виникають під час кримінального провадження і стосуються сфери її знань.

Тобто, виходячи із системного аналізу наведених правових норм, слідує, що визначення ступня тяжкості тілесних ушкоджень відноситься виключно до компетенції експерта, як особи, яка володіє спеціальними знаннями в області судової медицини. Наразі є незрозумілим, яким чином уповноважена особа, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, не маючи відповідного висновку експерта і не будучи повноважною визначати ступінь тяжкості тілесних ушкоджень, віднесла отримані пішоходом ушкодження до категорії саме легких.

Інакше кажучи, перед тим, як констатувати факт відсутності тяжких чи середньої тяжкості тілесних ушкоджень і складати протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, слід отримати висновок експерта щодо ступня тяжкості таких ушкоджень, що може бути зроблено в рамках кримінального провадження слідчим або прокурором або на замовлення особи.

І лише за наявності належного і допустимого доказу того, що у цій ситуації не були спричинені середньої тяжкості чи тяжкі тілесні ушкодження, слідчий вправі закрити кримінальне провадження.

Та оскільки матеріали, що направлені до суду разом з протоколом про адміністративне правопорушення, не містять у собі такого висновку, що дає обгрунтовані підстави сумніватись у тому, що справу за відображеним у ній фактом належить розглядати у порядку КУпАП, то такі матеріали належить направити для належного оформлення.

Крім того, відображена у протоколі адреса особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, або невірно зазначена, або вказує на те, що ця справа не підсудна Арбузинському районному суду Миколаївської області, оскільки в силу ч.2 ст. 276 КУпАП, такого роду справи ( коли вони учинені водієм) можуть також розглядатись за місцем обліку транспортних засобів або за місцем проживання порушника.

У разі ж, якщо таке правопорушення учинено не водієм, то діє загальне правило підсудності, що визначене ч.1 ст. 276 КУпАП, як то, справа має розглядатись за місцем вчинення правопорушення.

Оскільки жодних даних про те, що ОСОБА_1 є водієм у розумінні положень п. 1.10 ПДР України, то за таких недоліків неможливо правильно визначити місце розгляду справи про це адміністративне правопорушення.

Отже, такого роду недоліки є суттєвими і перешкоджають пересвідчитись у тому, що протокол складено правильно і за своєю суттю вони (ці недоліки) є такими, що становлять загрозу порушення фундаментальних прав особи, гарантованих як національним законом, так і Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод ( Рим, 04.ХІ. 1950 р.), у тому числі, право на суд, установлений законом.

Тобто, вказані недоліки позбавляють суддю можливості визначити чи належить до його компетенції розгляд даної справи, позаяк, на даному етапі неможливо однозначно стверджувати, що розгляд справи належить здійснювати відповідно до норм КУпАП суддею Арбузинського районного суду Миколаївської області, тобто, фактично вони позбавляють можливості розпочати провадження у справі про адміністративне правопорушення у такий спосіб, аби не допустити порушення основоположних прав осіб, які беруть участь у такій справі.

З цих мотивів, керуючись 221, 245, 256, 278, 283 КУпАП, суддя, -

ПОСТАНОВИВ :

Протокол про адміністративне правопорушення серії ОБ № 116941 від 12 лютого 2019 року із доданими до нього матеріалами про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП - повернути Первомайського ВП ГУНП в Миколаївській області для усунення виявлених недоліків і виконання вимог Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постанова оскарженню не підлягає згідно рішення Конституційного Суду України № 2- рп/2015 від 31 березня 2015 року.

Суддя І.В. Явіца