ЄУН 174/246/20
н/п 3/174/82/2020
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

03 квітня 2020 року м.Вільногірськ

Суддя Вільногірського міського суду Дніпропетровської області Борцова А.А., розглянувши матеріали, які надійшли з Вільногірського ВП ЖвВП ГУНП в Дніпропетровській області про притягнення до адміністративної відповідальності по ч.1 ст.173-2 КУпАП відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилась в м.Вільногірську Дніпропетровської області, громадянки України, працює швачкою філії «ВГМК» АТ «ОГКХ», проживає по АДРЕСА_1 ,

якій згідно ст.268 КУпАП роз`яснені її права та обов`язки,-

В С Т А Н О В И В:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії АПР18 165855 від 03.03.2020 р., складеного поліцейським СРПП№1 Вільногірського ВП ЖВП ГУНП в Дніпропетровській області Миргородською Я.С., 03.03.2020 року, приблизно о 21.30 год., ОСОБА_1 за місцем свого проживання вчинила відносно свого сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , насильство у сім`ї, а саме умисні дії психологічного характеру, а саме кричала та ображала нецензурною лайкою, внаслідок чого могла бути завдана шкода його психологічному здоров`ю.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч.1 ст.173-2 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину не визнала та пояснила, що її 13- річний син, який перебуває на обліку у психіатра у зв`язку з психічними розладами на фоні основного захворювання, 03.03.2020 року, о 21.30 год. хотів йти гуляти на вулицю, вона його не випускала, стояла біля дверей, він махав руками та ногами, наносячи їй удари, після чого син викликав поліцію. Працівники поліції неадекватно віднеслися до ситуації та склали на неї протокол.

Вислухавши ОСОБА_1 , дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що провадження по справі підлягає закриттю по наступним підставам.

Так, згідно до ст.256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються, в тому числі: дата і місце його складання, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Таким чином, складання протоколу є процесуальною дією суб`єкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення та, в силу положень ст.251 КУпАП, є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності, тобто фіксація адміністративного правопорушення відбувається саме під час складення адміністративного протоколу, яким і визначаються межі судового розгляду по даній справі.

Однак, при складанні протоколу посадовою особою порушені вимоги ст.256 КУпАП, оскільки не зазначено без скорочень по батькові та ім`я особи, яка склала протокол; в описовій частині протоколу об`єктивна сторона правопорушення в діях ОСОБА_1 не відповідає диспозиції ч.1 ст.173-2 КУпАП, яка, зокрема, передбачає відповідальність за умисне вчинення дій або бездіяльності психологічного характеру, внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Відповідно до п.14 ч.1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», психологічне насильство- це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Разом з тим, у протоколі зазначено, що діями ОСОБА_1 було завдано шкоду психологічному здоров`ю сина, однак поняття «психічне здоров`я» та «психологічне здоров`я» не є тотожними і останнього поняття вищевказаний закон не містить. До того ж, у протоколі не зазначено, у чому саме ця шкода полягала.

Крім того, до протоколу не долучено жодного доказу на підтвердження зазначених у ньому обставин, учасники події взагалі не опитані, свідки події правопорушення не встановлені.

Відповідно до ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Як і в Конституції, так і в міжнародних актах (Загальна декларація прав людини, Конвенція про захист прав людини та основних свобод, Міжнародний пакт про громадянські і політичні права), йдеться про застосування принципу презумпції невинуватості у справах про притягнення до відповідальності за скоєння кримінальних правопорушень.

Відповідно до ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Таким чином, адміністративне правопорушення та кримінальне правопорушення мають аналогічний склад, а їх відмежування один від одного проводиться за ступенем суспільної небезпеки, тому з урахуванням принципу верховенства права, презумпція невинуватості діє у всіх випадках звинувачення людини (суб`єкта приватного права) державою, в тому числі, і в разі притягнення особи до відповідальності за адміністративні правопорушення.

Крім того, приписами ст.129 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, задекларовано, що основними засадами судочинства, серед іншого, є змагальність та забезпечення доведеності вини.

Відповідно до ч.1 ст.9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України є частиною національного законодавства України.

Враховуючи вищевказані вимоги та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17 липня 1997 року Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст.32 Конвенції) неодноразово наголошував, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів: (п.45 Рішення ЄСПЛ у справі «Бочаров проти України» від 17.06.2011 р., заява №21037/05; п.75 Рішення ЄСПЛ у справі «Огороднік проти України» від 05.05.2015 р., заява № 29644/10; п.52 Рішення ЄСПЛ у справі «Єрохіна проти України» від 15.02.2013 р., заява №12167/04).

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 10 вересня 2013 року (справа № 21-183а13), також аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 25 листопада 2014 року у справі № 21-519а14.

Таким чином, притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності здійснено посадовою особою з порушеннями чинного законодавства, об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, в діях ОСОБА_1 не конкретизована і не відповідає диспозиції зазначеної норми закону, достатніх, допустимих та безсумнівних доказів вчинення останньою вказаного правопорушення, матеріали справи не містять, тому склад правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, в її діях відсутній, а провадження по справі підлягає закриттю.

Судовий збір стягненню з ОСОБА_1 не підлягає.

Керуючись ст.40-1, п.1 ст.247, ст.284 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В :

Провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 по ч.1 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення - закрити за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня її винесення до Дніпровського апеляційного суду через Вільногірський міський суд Дніпропетровської області.

Суддя: підпис А.А.Борцова