ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/284/20 Справа № 177/1542/19 Суддя у 1-й інстанції - Суботіна С. А. Суддя у 2-й інстанції - Іванченко О. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2020 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Іванченко О.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі, справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Вірка В.В. в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 16 грудня 2019 року, якою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 -

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 183-1 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 16 грудня 2019 року, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 183-1 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді суспільно корисних робіт строком на 120 годин. крім того, стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 384,20 грн.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 порушив вимоги ч. 12 ст. 71 ЗУ Про виконавче провадження, а саме: не сплачував аліменти на утримання малолітньої дитини, що призвело до виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання в рамках виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №214/7050/17, виданого Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20.09.2018 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 01.12.2017 року та до досягненню дитиною повноліття.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції адвокат Вірко В.В. в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просив поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду, скасувати постанову та закрити провадження.

В обґрунтування клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, апелянт зазначив, що ознайомитися зі справою через адвоката Вірко В.В. він зміг лише 12.02.2020 року. Також зазначає, що 11 лютого 2020 року він випадково знайшов у поштовій скриньці конверт від відправника з неповною копією першої сторінки вищевказаної постанови районного суду від 16 грудня 2019 року, якої він раніше ніколи не бачив.

Зазначає, що в порушення вимог закону суд 1 -ї інстанції не дотримався, а тому обвинувачення відносно ОСОБА_1 у начебто вчиненні ним адміністративного правопорушення за ч.1 ст. 183-1 КУпАП за незрозумілим ні для кого (надалі дослівно згідно описово-мотивувальної частини спірної постанови від 16.12.2019 року): «розрахунком заборгованості, згідно з яким у ОСОБА_2 станом на 09.09.2019 існує заборгованість по аліментам, яка складає 30 411,78 грн.» Але, взагалі існує лише ОСОБА_1 , а не якийсь « ОСОБА_2 ».

Вказує на те, що протокол про адміністративне правопорушення АСВП № 57326173 від 09.09.2019 року державний виконавець ОСОБА_3 не визначив ані періодизації виникнення заборгованості, ані остаточний час та дату розгляду адміністративної справи: адже, зазначаючи, про те, що начебто (надалі дослівно, згідно цього незаповненого документу): «Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності повідомлена про час та місце розгляду адміністративної справи, який відбудеться « 2019 року»; також неправильно зазначена адреса місця проживання ОСОБА_1 , зазначено як: « АДРЕСА_1 » - тобто, зацікавлена особа ВДВС діє всупереч вимог статей 1, 9, 17, 23, 245, 254, 256, 257, 268 КУпАП.

Незаповнена довідка - розрахунок «заборгованості» (в порушення вимог діючого законодавства та ст.256 КУпАП не зазначено дати складання та реєстрації цих документів)

на які безпідставно посилається суд першої інстанції, згідно яких: «станом на 09.09.2019 року» у ОСОБА_1 , начебто «існує заборгованість по аліментам, яка складає 30 411,78 грн.» (а.с.4, 5); що у свою чергу свідчить про недоведеність вчинення вказаного правопорушення за ч. 1 ст. 183-1 КУпАП, через відсутність суб`єктивної сторони адмінправопорушення, оскільки ОСОБА_1 ніколи не ухиляється від сплати аліментів. Факт відрахування коштів на утримання дитини додатково буде підтверджуватися копією довідки з місця роботи, яку ОСОБА_1 надасть безпосередньо до суду. Таким чином у скаржника не має намірів ухилятися від сплати аліментів; отже, можна стверджувати, що «правопорушення» видане державним виконавцем ОСОБА_3 по відношенню до ОСОБА_1 носить явно надуманий характер.

Будучи належним чином повідомлені про час та місце слухання справи ОСОБА_1 , та його представник Вірко В.В. у судове засідання на 13 березня 2020 року з`явились, надали клопотання про відкладення розгляду справи для надання додаткових доказів та пояснень, у зв`язку з чим розгляд справи було відкладено на 23 березня 2020 року.

У судові засідання 23.03.2020 року, 06.04.2020 року, 10.04.2020 року ОСОБА_1 та його представник Вірко В.В. не з`явились, були повідомлені належним чином. У призначене на 10 годину 40 хвилин 10 квітня 2020 року, ОСОБА_1 , та його представник Вірко В.В. були повідомлені належним чином, але повторно до Дніпровського апеляційного суду (м. Кривий Ріг) з яким було організовано відеоконференцію, не з`явились.

Вказана поведінка свідчить про зловживання з боку ОСОБА_1 своїми процесуальними правами, та ухилення останнього від адміністративної відповідальності.

Затягування розгляду справи порушує права малолітнього ОСОБА_4 , за таких підстав, з метою своєчасного та належного розгляду справи у розумні строки, у відповідності до ч. 6 ст. 294 КУпАП, вважаю за можливе розглянути подану апеляційну скаргу без участі ОСОБА_1 та його представника.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали адміністративної справи, суддя вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч. 5 ст. 7 та ч. 1 ст. 287 КУпАП.

Як вбачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 не був присутній в судовому засіданні під час розгляду справи про адміністративне правопорушення щодо нього, копію постанови судом першої інстанції на адресу ОСОБА_1 направлено 21.12.2019 року, але підтверджень її отримання, матеріали справи не містять.

За таких обставин, суддя вважає, що клопотання апелянта про поновлення строку апеляційного оскарження підлягає задоволенню.

Виходячи зі змісту ст. ст. 7, 254, 279 КУпАП розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється лише щодо правопорушника та в межах протоколу про адміністративне правопорушення.

За змістом ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін; 2) скасувати постанову та закрити провадження у справі; 3) скасувати постанову та прийняти нову постанову; 4) змінити постанову.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови суду першої інстанції, суд на підставі досліджених доказів в їх сукупності прийшов до вірного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 183-1 КУпАП, поклавши в основу прийнятого по справі рішення дані протоколу про адміністративне правопорушення № 57326173 від 09.09.2019 року.

Так, виконавчим листом, виданим Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області 17 липня 2018 року, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, щомісячно, починаючи з 01.12.2017 року та досягнення дитиною повноліття.

01.10.2018 року державним виконавцем Криворізького районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Дніпропетровській області Озімок Т.А. відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №214/7050/17 виданого Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області 17 липня 2018 року.

Згідно довідок-розрахунків державного виконавця заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів за період з березня 2018 року по вересень 2019 року становить 30411,78 грн.

Диспозиція ст. 183-1 КУпАП встановлює адміністративну відповідальність за несплату аліментів на утримання дитини, одного з подружжя, батьків або інших членів сім`ї, що призвела до виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.

З об`єктивної сторони даний адміністративний проступок характеризується бездіяльністю, яка полягає у невиконанні особою свого обов`язку по сплаті аліментів на утримання дитини, одного з подружжя, батьків або інших членів сім`ї. При цьому, для утворення складу правопорушення є обов`язковим настання суспільно шкідливих наслідків у виді виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.

Адміністративна відповідальність за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183-1 КУпАП запроваджена Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту прав дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку примусового стягнення заборгованості зі сплати аліментів» №2234-VIII від 07.12.2017, що набрав законної сили 06.02.2018 року.

Відповідно до ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Статтею 8 КУпАП передбачено, що закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають.

З огляду на наведене, за загальним положенням, закони та інші нормативно-правові акти, не мають зворотної сили в часі, тобто не поширюються на поведінку, що мала місце в той період, коли відповідний акт ще не був прийнятий або ще не набрав чинності.

Не має зворотної сили закон, що вперше встановлює юридичну відповідальність за певну поведінку, так і акт, який обтяжує відповідальність за вчинення будь-якого діяння порівняно з діючим законом. Виняток з цього правила становлять закони або інші нормативно-правові акти, що пом`якшують або скасовують відповідальність і саме тому, мають зворотну силу.

Принцип неприпустимості зворотної дії в часі нормативних актів знайшов своє відображення і в ст. 7 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини.

Враховуючи викладене, оскільки ст. 183-1 КУпАП встановлює адміністративну відповідальність за несплату аліментів та передбачає суспільно корисні роботи, як вид адміністративного стягнення, то дана норма не має зворотної дії в часі.

Вина ОСОБА_1 підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії АСВП № 57326173 від 09.09.2019; виконавчим листом №214/7050/17 виданим 20.09.2018, постановою про відкриття виконавчого провадження від 01.10.2018; розрахунком заборгованості, згідно з яким у ОСОБА_2 станом на 09.09.2019 існує заборгованість по аліментам, яка складає 30411,78 грн. Як слідує з матеріалів справи, ОСОБА_2 повідомлявся про наявність у нього заборгованості та викликався до державного виконавця, про що свідчить поштове відправлення, яке надсилалося на адресу правопорушника.

Доводи апелянта про те, що він платив гроші на утримання сина ОСОБА_4 , є неспроможними, оскільки не підтверджені матеріалами справи та доказами.

Доводи апелянта про те, що він не був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи у суді першої інстанції, не заслуговують на увагу.

Так, як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції неодноразово викликав ОСОБА_1 до судового засідання з приводу розгляду адміністративного протоколу відносно останнього, але ОСОБА_1 на виклики до суду не з`являвся, поштові конверти повертались до суду "за закінченням терміну зберігання".

Вказана процесуальна поведінка ОСОБА_1 свідчить про ухилення останнього від адміністративної відповідальності.

Таким чином, в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 183-1 КУпАП, а тому суд першої інстанції правомірно притягнув його до адміністративної відповідальності.

Враховуючи наведене, призначене ОСОБА_1 судом першої інстанції адміністративне стягнення у вигляді 120 годин суспільно корисних робіт, є достатнім для його виправлення та зміні не підлягає.

З огляду на викладене, постанова судді Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 16 грудня 2019 року, щодо ОСОБА_1 є законною та обґрунтованою, а підстави для її скасування та закриття провадження згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, як того просить апелянт, - відсутні.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання адвоката Вірка В.В. в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 16 грудня 2019 року, - задовольнити.

Апеляційну скаргу адвоката Вірка В.В. в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову судді Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 16 грудня 2019 року, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду О.Ю. Іванченко