ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/1855/20
провадження № 3/753/1400/20
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" березня 2020 р. суддя Дарницького районного суду м. Києва Коляденко П.Л., розглянувши справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працюючого водієм ТОВ "Транс-таун", проживаючого у АДРЕСА_1 ,

за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , 16.01.2020 року, о 18 год. 15 хв., керуючи автомобілем "Рено Магнум", д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по пр. М. Бажана у м. Києві, не врахував дорожню обстановку, не був уважним та, в порушення п. 13.1 ПДР, не дотримав безпечного бокового інтервалу, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем "Шевроле Каптіва", д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , що призведло до пошкодження вказаних транспортних засобів.

До суду ОСОБА_1 не з`явився, подав клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, яке було задоволено. Разом з тим в подальшому подав клопотання про відкладення такого судового засідання, посилаючись на неможливість його проведення.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана добросовісно користуватись належними їй процесуальними правам та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Будь-яких обставин, які б перешкоджали проведенню судового засідання в режимі відеоконференціїї, ОСОБА_1 не зазначено. Також, право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, зокрема, за статтею 124 КУпАП, на особисту участь у розгляді її справи чи участь її адвоката, встановлене частиною першою статті 268 КУпАП, не є абсолютним. Законом визначено випадки, коли справа не може розглядатися за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, проте розгляд справи за статтею 124 КУпАП, в якій ОСОБА_1 притягається до відповідальності, не належить до цих випадків.

Крім того, відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні «Смірнов проти України» (2005 р.), у силу вимог параграфу 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, у першу чергу, на відповідні державні судові органи.

Розумність тривалості судового провадження оцінюється у залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням параграфу 1 статті 6 даної Конвенції.

При цьому до завдань Кодексу України про адміністративні правопорушення наряду із охороною прав і свобод громадян віднесено в тому числі і виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Таким чином відкладення розгляду справи про адміністративне правопорушення не має перешкоджати її розгляду зі збереженням можливості притягнення особи до адміністративної відповідальності в межах строків, визначених, зокрема, статтею 38 КУпАП, у разі встановлення наявності складу адміністративного правопорушення в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Також, справа не є складною ні в правовому, ні у фактичному аспекті, і в даному випадку безпідставне задоволення клопотання та відкладення розгляду на дату, яка би безальтернативно була би поза межами строку накладення адміністративного стягнення, призвела би до штучного створення умов для уникнення відповідальності за скоєне правопорушення.

Враховуючи викладене, з метою дотримання вимоги розумного строку відповідно до статті 6 параграфа 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, підстав для подальшого відкладення судового розгляду не вбачаю і вважаю можливим розглядати справу на підставі доказів, наявних в матеріалах справи, які в тому числі містять пояснення ОСОБА_1 .

Оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, приходжу до наступних висновків.

В своїх поясненнях, наданих під час оформлення протоколу ОСОБА_1 вказав, що своєї вини не визнає. Зазначив, що він, керуючи автомобілем "Рено" з напівпричепом, рухався пр. М. Бажана, в напрямку м. Києва у трутій смузі, маневри не робив, правил дорожнього руху не порушував. Під час руху відчув удар з правого боку. Інший учасник ДТП знаходився у правій смузі біля бордюру.

Інший учасник ДТП - ОСОБА_2 підтримала пояснення, дані під час оформлення протоколу. Зазначила, що вона, рухаючись по другій смузі пр. М. Бажана у м. Києві, відчула удар в ліву частину автомобіля. Вказала, що водій автомобіля "Рено" після ДТП повідомив, що автомобіль під її керуванням потрапив у "сліпу" зону.

Згідно даних схеми ДТП, яка складена уповноваженою особою та підписана учасниками пригоди без будь-яких зауважень, зіткнення автомобілів відбулось у другій смузі руху, тобто на смузі, якою рухалась ОСОБА_2 .

З урахуванням наведеного вважаю, що пояснення ОСОБА_2 узгоджуються з об`єктивними даними схеми ДТП, зокрема щодо місця зіткнення та характеру і локалізації отриманих механічних ушкоджень автомобілів, а також даними фотографій, долучених до матеріалів справи. При цьому пояснення ОСОБА_1 про те, що він весь час рухався у третій смузі суперечать вказаним доказам.

З огляду на викладене, прохожу до висновку, що винність ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, за обставин, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення, підтверджена в повному обсязі.

Враховуючи особу правопорушника та те, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, приходжу до висновку, що необхідним та достатнім є адміністративне стягнення у виді штрафу.

Крім того, відповідно до положень ст. 40-1 КУпАП у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення з особи, яка притягається до адміністративного відповідальності підлягає стягненню судовий збір.

Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 420 грн. 40 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 40-1, 124, 283-285 КУпАП, ст. 4 Закону України «Про судовий збір», суддя,

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 420 грн. 40 коп.

Вилучене посвідчення водія - повернути власнику.

Роз`яснити, що в разі несплати штрафу в п`ятнадцятиденний строк з дня вручення постанови правопорушнику, сума штрафу буде стягнена в порядку примусового виконання постанови в подвійному розмірі.

Постанова судді пред`являється до примусового виконання протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку оскарження цієї постанови.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва.

Суддя