ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 311/2145/20 Головуючий в 1 інст. Сидоренко Ю.В.
Провадження №33/807/634/20 Доповідач в 2 інст. Дадашева С.В.
Категорія ч.1 ст. 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2020 року місто Запоріжжя

Суд апеляційної інстанції у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду Дадашевої С.В., за участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 , його захисника - адвоката Першина В.М. розглянув в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , за апеляційною скаргою захисника - адвоката Першина В.М. на постанову Василівського районного суду Запорізької області від 30 липня 2020 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с.Новоданилівка Оріхівського району Запорізької області, який працює менеджером ТД «Каскад 7», одружений, зі слів, має на утриманні неповнолітню доньку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в дохід держави у розмірі 420,40 грн.

Згідно з постановою суду, 18 червня 2020 року о 15-45 годині, рухаючись по вул.Центральна в районі буд.53 в м.Василівка, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Honda DІО» державний номерний знак НОМЕР_2 з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Від проходження медичного огляду за допомогою технічного пристрою DRAGER (алкотестер) №0250 та в медичному закладі відмовився в присутності двох свідків. Від керування транспортним засобом відсторонений шляхом паркування транспортного засобу без порушень ПДР України, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України.

Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП України, кваліфікуючими ознаками якого є: відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

В апеляційній скарзі захисник особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвокат Першин В.М. просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції, постанову суду скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, не сприяв повному, всебічному, об`єктивному та неупередженому її розгляду.

Також апелянт зазначає, що справа про адміністративне правопорушення, в порушення ст.268 КУпАП, розглянута без допиту свідків та 30 липня 2020 року суд вирішив зачитати їх пояснення і прийняв їх за належні докази.

Крім того, в протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №104871 старший інспектор ВБДР УПП в Запорізькій області ДПП Журавський А.Р. зазначив, що ОСОБА_3 18 червня 2020 року о 15-45 годині рухався в м.Василівка по вул.Центральна в районі буд.53. На відеозапису, долученому до протоколу, чітко видно, що ОСОБА_1 був зупинений в м.Василівка на а/ш Харків-Сімферополь, а отже місце зупинки вказано невірно.

Також в протоколі зазначено, що у ОСОБА_1 були виявлені явні ознаки алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Ці ж ознаки перелічені в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння. Однак, на відеозапису, долученому до протоколу, не видно, як старший інспектор ВБДР УПП в Запорізькій області ДПП ОСОБА_4 визначає ці ознаки у ОСОБА_1 та складає акт огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Відомості, зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №104871, дійсно підтверджено підписами свідків, але суд недостатньо дослідив факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення саме у вигляді відмови від проходження медичного огляду за допомогою технічного пристрою алкотестер «Drager» та в медичному закладі.

Також апелянт зазначає, що в присутності свідків ОСОБА_1 не підтверджував, що відмовляється від проходження медичного огляду, а навпаки бажав його пройти, оскільки вважав себе тверезим, алкогольних напоїв у той день не вживав. У письмових поясненнях до протоколу одразу виклав свою незгоду зі складеним протоколом, оскільки він не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння. Складені поліцейським Акт огляду та направлення на огляд йому не надавалися для ознайомлення та вказані документи він не підписував.

Встановлені розбіжності суд міг би усунути шляхом безпосереднього допиту свідків в суді, але не забажав це робити, оскільки суддя поспішала у відпустку.

Крім того, суд помилково визнав належним доказом рапорт старшого інспектора ВБДР УПП в Запорізькій області ДПП Журавського А.Р. від 18 червня 2020 року, оскільки Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в своїй постанові від 20 травня 2020 року у справі №524/5741/16-а зробив висновок, що рапорт працівника поліції не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративних правопорушень.

Той же самий відеозапис, поданий на підтвердження факту вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 , може бути визнаний належним доказом тільки у разі посилання на технічний засіб, за допомогою якого він був здійснений, чого в справі немає і відповідно прийнято судом помилково в якості допустимого доказу.

Обґрунтовуючи лише на припущеннях відхилення доводів сторони захисту, в Постанові суд фактично перебрав на себе функції обвинувачення і порушив принцип змагальності сторін, оскільки, не маючи доказів винуватості ОСОБА_1 «поза розумним сумнівом», навіть, не дозволив стороні захисту довести свою позицію шляхом безпосереднього допиту свідків.

Також апелянт зазначає, що з набранням чинності Законом № 2617-VІІІ відбулось скасування адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, у тому числі, в частині керування транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння, та встановлення кримінальної відповідальності за такі дії.

Отже, правопорушення, передбачені ст.130 КУпАП, з 01 липня 2020 року віднесені до кримінальних проступків, а відповідна норма КУпАП, яка передбачала адміністративну відповідальність за такі діяння, втратила чинність.

Таким чином, Закон № 2617-VІІІ відповідно до ч.1 ст.58 Конституції України та ч.2 ст.8 КУпАП має зворотну силу як такий, що скасовує відповідальність за адміністративні правопорушення.

Постанова суду винесена 30 липня 2020 року, тобто після внесення змін до ч.1 ст.130 КУпАП, згідно з якими, адміністративна відповідальність за керування наземними транспортними засобами в стані наркотичного сп`яніння не існує.

Таким чином, оскільки скасовано акт, який встановлює адміністративну відповідальність за ч. 1 ст.130 КУпАП, навіть у разі встановлення в діях ОСОБА_1 ознак керування в стані алкогольного сп`яніння або відмови від проходження медичного огляду на такий стан, провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі п.6 ч.1 ст.247 КУпАП.

Заявлене апелянтом клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження вищевказаної постанови суду підлягає задоволенню, оскільки причини пропуску строку, які вказані апелянтом, можуть бути визнані поважними, зловживання своїми процесуальними правами з боку апелянта не вбачається.

Заслухавши пояснення особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 , його захисника - адвоката Першина В.М., які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, перевіривши матеріали справи та доводи, викладені в апеляційній скарзі, апеляційний суд доходить таких висновків.

Згідно з вимогами ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Цих вимог закону суд першої інстанції дотримався при розгляді справи.

Висновки суду щодо наявності в діях ОСОБА_1 , складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, засновані на досліджених в судовому засіданні доказах та є обґрунтованими.

Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 судом виконані вимоги ст.ст.280, 283 КУпАП та повно, всебічно з`ясовані обставини справи, дотримані вимоги закону щодо змісту постанови про адміністративне правопорушення.

Суд дійшов правильного висновку про те, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, в повному обсязі підтверджена даними, що містяться: у протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №104871 від 18 червня 2020 року, згідно з яким ОСОБА_1 у зазначений час керував транспортним засобом скутером «Honda DІО», державний номерний знак НОМЕР_2 , маючи зовнішні ознаки перебування у стані алкогольного сп?яніння, на пропозицію поліцейських від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки та в медичному закладі відмовився в присутності двох свідків; зі змістом протоколу ознайомлений, будь-яких зауважень чи клопотань не заявляв; направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 18 червня 2020 року в ЦРЛ м.Василівка; актом огляду; письмовими поясненнями свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 від 18 червня 2020 року, якими підтверджується, що поліцейським ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки за допомогою газоаналізатору «Alkotest Drager» та в медичному закладі, проте останній відмовився від проходження такого огляду; DVD-диском з відеозаписом.

Вказані докази узгоджуються з відомостями з рапорту працівника поліції Журавського А.Р., в якому зафіксовано, що під час несення служби спільно з ОСОБА_7 18 червня приблизно о 15 -45 годині в Запорізькій області, Василівського районну, м. Василівка було зупинено скутер «Honda DІО» державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 без мотошолому. В ході бесіди з водієм, було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини, порушення мови, порушено координація руху. Після цього, в присутності двох свідків ОСОБА_1 на місці зупинки було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатору «Alkotest Drager», на що він відповів відмовою, також відмовився від проходження освідування в спеціалізованому медичному закладі. Ними було складено протокол про адміністративне правопорушення ДПР18№104871 за ч.1 ст.130 КУпАП, за порушення п.2.5 ПДР, постанова серії ДП18№437249 за ч.1 ст.126, ч.5 ст.121 КУпАП.

Зазначені докази у їх сукупності підтверджують те, що ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, при викладених в постанові суду обставинах.

Висновки суду першої інстанції, викладені у постанові, є обґрунтованими, належним чином вмотивованими та повністю відповідають фактичним обставинам справи.

Доводи апелянта про те, що при розгляді справи судом першої інстанції не заслухані свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , правильності висновків суду не спростовують та не свідчать про незаконність винесеної постанови.

Крім того, в матеріалах справи містяться письмові пояснення зазначених свідків, ставити під сумнів достовірність яких підстав не вбачається, з огляду і на те, що ці пояснення узгоджуються з відеозаписом, долученим до протоколу, а також з іншими доказами.

Як вбачається з матеріалів справи, суд вжив всіх можливих заходів для виклику свідків та їх повідомлення про день та час розгляду справи. Останні двічі викликалися до суду у встановленому законом порядку: шляхом розміщення відповідного оголошення на офіційному веб-порталі судової влади про виклик до суду (а.с.29,30), за допомогою телефонограм (а.с.25-26,33-34), шляхом направлення судових повісток за зазначеною у протоколі адресою (а.с.27-28), проте вищевказані особи до зали суду не з`явилися, про причини неявки не повідомили.

Доводи сторони захисту про те, що в протоколі про адміністративне правопорушення невірно вказано місце зупинки транспортного засобу, є безпідставними, оскільки в протоколі, згідно з вимогами ст.256 КУпАП, вказане місце вчинення правопорушення, а не місце зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 .

Більш того, такі доводи сторони захисту жодним чином не спростовують винуватість ОСОБА_1 у вчиненні вищевказаного адміністративного правопорушення.

Зазначений протокол про адміністративне правопорушення складений з дотриманням вимог ст.ст.254-256 КУпАП, містить всі необхідні для розгляду справи відомості, передбачені вищевказаною статтею, та суттєвих недоліків не має. Достовірність відомостей, зазначених у протоколі, сумнівів не викликає, оскільки ці відомості узгоджуються з іншими доказами, доданими до протоколу.

Те, що на відеозапису, долученому до протоколу, не видно, як поліцейський визначив ознаки сп`яніння у ОСОБА_1 та склав акт огляду на стан алкогольного сп`яніння, не свідчить про безпідставність складеного протоколу.

Ознаки сп`яніння, які були встановлені у ОСОБА_1 поліцейськими, зазначені не тільки в протоколі, а й у доданому до протоколу акті огляду та у направленні на огляд.

Більш того, згідно з відеозаписом, поліцейський у присутності свідків зазначив, що від ОСОБА_1 відчувається запах алкоголю, чого сам ОСОБА_1 не заперечував та зазначив, що погоджується з поліцейським.

Протокол про адміністративне правопорушення та додані до цього протоколу докази узгоджуються між собою та у своїй сукупності підтверджують факт вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому правопорушення.

Дослідженим судом відеозаписом підтверджується факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння в установленому законом порядку у присутності двох свідків.

Будь-яких порушень з боку поліцейських при оформленні даного адміністративного матеріалу не вбачається.

Зі скаргами на дії працівників поліції у встановленому законом порядку ОСОБА_1 не звертався.

Твердження апелянта про те, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння, спростовуються матеріалами справи, а саме: поясненнями свідків, які узгоджуються з відеозаписом, з якого вбачається, що в присутності двох свідків ОСОБА_1 відмовився проходити огляд на стан сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу за допомогою технічного приладу «Драгер» так і в медичному закладі.

Доводи захисника про те, що на відеозаписі не чутно відповіді ОСОБА_1 на пропозицію поліцейського пройти огляд, суперечать вказаному відеозапису.

Те, що у складених працівником поліції акті огляду та направленні водія на медичний огляд відсутній підпис ОСОБА_1 , не свідчить про недостовірність відомостей, викладених в цих документах, більш того, в акті огляду містяться підписи свідків.

Зазначений акт огляду та направлення на огляд складені із дотриманням Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року № 1452/735.

Твердження апелянта про неповноту з`ясування обставин справи судом та про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи є безпідставними.

Не погоджується суд апеляційної інстанції також з доводами апеляційної скарги захисника про те, що долучений до протоколу відеозапис не може бути допустимим доказом у справі, з огляду на таке.

Право поліцейського на фото та відео фіксування за допомогою технічних приладів і технічних засобів закріплено у Законі України «Про Національну поліцію» (ст.31) та Інструкцією із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18 грудня 2018 року №1026 і зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 11 січня 2019 року за №28/32999.

Те, що події, зафіксовані наданим відеозаписом, відбувалися в дійсності, ніким не спростовано та оспорюється.

Технічний засіб, за допомогою якого здійснювався запис, вказаний у протоколі про адміністративне правопорушення.

Твердження сторони захисту про те, що суд фактично перебрав на себе функції обвинувачення і порушив принцип змагальності сторін, є також необґрунтованими.

Порушень конституційних засад судочинства, а також упередженості з боку суду першої інстанції при розгляді цієї справи не вбачається.

Підсумовуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції в повному обсязі з`ясував обставини справи, дослідив всі докази, які наявні в матеріалах справи, надав цим доказам належну оцінку та прийшов до правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 , складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Оскаржувана постанова суду містить всі відомості, передбачені ст.283 КУпАП.

При накладенні адміністративного стягнення суд дотримався вимог ст.33 КУпАП, оскільки врахував характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини і наклав стягнення у межах, встановлених цим Кодексом.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, правильність вищевказаних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Також є безпідставними і доводи апелянта про необхідність закриття провадження в справі на підставі п.6 ч.1 ст.247 КУпАП, виходячи з такого.

До набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень" № 2617-VІІІ від 22 листопада 2018 року, тобто до 01 липня 2020 року, КУпАП передбачав адміністративну відповідальність, зокрема за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Після набрання чинності зазначеного вище закону, тобто з 01 липня 2020 року, відповідальність, зокрема за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, виключено з ч.1 ст. 130 КУпАП та закріплено у ст.286-1 КК України (Керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції).

Разом з тим, Законом України від 17 червня 2020 року № 720-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень", який набрав законної сили 03 липня 2020 року, внесені зміни до Закону № 2617-VIIІ.

Так, згідно з вимогами пункту 117 Розділу І Закону № 720-IX, у пункті 1 Розділу І Закону № 2617-VIIІ виключено підпункт 4, який запровадив нову редакцію ст.130 КУпАП та виключав адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами у стані сп`яніння, у зв`язку із запровадженням кримінальної відповідальності; у пункті 2 Розділу І Закону №2617-VIIІ виключено підпункт 171, яким доповнено КК України статтею 286-1. Отже, залишилась адміністративна відповідальність за вчинення таких дій.

Крім того, відповідно до вимог ч.1 ст.8 КУпАП, особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Виходячи із цих положень, до осіб, які до 01 липня 2020 року вчинили правопорушення у виді керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, має бути застосований закон, що діяв під час і за місцем вчинення правопорушення.

В даному випадку правопорушення вчинене 18 червня 2020 року, тобто до прийняття і набрання чинності Законом № 2617-VІІІ від 22 листопада 2018 року (яким не скасовувалась, а фактично посилювалась відповідальність за вчинення вищевказаних дій).

З врахуванням викладеного, підстав для закриття провадження в справі на підставі п.6 ч.1 ст.247 КУпАП не вбачається.

Порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи, не встановлено.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

поновити захиснику особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 -адвокату Першину В.М строк на апеляційне оскарження постанови Василівського районного суду Запорізької області від 30 липня 2020 року.

Апеляційну скаргу захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Першина В.М. залишити без задоволення.

Постанову Василівського районного суду Запорізької області від 30 липня 2020 року стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду С.В. Дадашева

Дата документу Справа № 311/2145/20