ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.10.2020 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого судді - Гаєвої Л.В.,

за участю секретаря - Говорової А.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про відвід судді Циб І.В. від розгляду адміністративної справи про притягнення ОСОБА_1 за ст.130 КУпАП (справа №522/14118/20), суддя

В С Т А Н О В И ЛА:

Заявник ОСОБА_1 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси із письмовою заявою про відвід судді Циб І.В. від розгляду адміністративної справи про притягнення ОСОБА_1 за ст.130 КУпАП (справа №522/14118/20).

До судового засідання заявник ОСОБА_1 не з`явився, був повідомлений належним чином про необхідність явки до суду, шляхом направлення йому судової повістки, та виставленням інформації на сайті Приморського районного суду м. Одеси.

Суддя Циб І.В. письмово повідомила про те, що вона не бажає надавати пояснення суду, та у судове засідання не з`явилась.

Дослідивши надані матеріали, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст.9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст.6 Конвенції « Про захист прав людини і основоположних свобод» кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку, незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до ч.1 ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства.

Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-ІV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини, важливим питанням є питання довіри, яку суди повинні вселяти в громадськість у демократичному суспільстві (Рішення Європейського суду по справі "Білуха проти України" від 09.11.2006 p.).

Європейський суд у своєму рішенні у справі «Мироненко і Мартенко проти України» (рішення від 10 грудня 2009 року) вказав на те, що наявність безсторонності має визначатися, для цілей п.1 ст.6 Конвенції, за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд, як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.

Суд вважає, що заявником ОСОБА_1 , під час розгляду заяви про відвід, будь-яких доказів на підтвердження обставин викладених у заяві не надано, та не доведено того, що під час розгляду вище зазначеної адміністративної справи, суддя Циб І.В. є упередженою та зацікавленою у прийнятті незаконного судового рішення, та того, що є законні підстави для її відводу.

На підставі вище зазначеного, суд вважає необхідним відмовити заявнику ОСОБА_1 у задоволенні заяви про відвід судді Циб І.В.

Керуючись ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суддя

ПОСТАНОВИЛА:

Заявнику ОСОБА_1 про відвід судді Циб І.В. від розгляду адміністративної справи про притягнення ОСОБА_1 за ст.130 КУпАП (справа №522/14118/20) - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Гаєва Л.В.

27.10.2020