Справа № 509/4871/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2020 року Овідіопольський районний суд Одеської області у складі :

головуючого судді Гандзій Д.М.

при секретарі Задеряка Г.М.

за участю особи яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , її представника адвоката Канікаєва Ю.О.

потерпілої ОСОБА_2 , її представника адвоката Паламарчука О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в смт. Овідіополь, адміністративні матеріали, які надійшли від Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , непрацюючої, незаміжньої, маючу на утриманні трьох малолітніх синів : ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на протязі року до адміністративної відповідальності не притягувалася, яка проживає за адресою : АДРЕСА_1 ,-

ВСТАНОВИВ :

01 жовтня 2020 року до Овідіопольського районного суду Одеської області від Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області надійшов протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 443739, складений 23.09.2020 р. о 10:50 год.,, з якого вбачається, що 08.08.2020 року о 11:15 год., водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «Citroen С-4», д/н НОМЕР_1 , за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с. Лиманка, пров. Південносанаторний, поблизу буд. № 5, скоїла наїзд на пішохода ОСОБА_2 , яка перетинала проїзну частину дороги по нерегульованому пішохідному переходу, з право-наліво по напрямку руху автомобіля марки «Citroen С-4», д/н НОМЕР_1 , та внаслідок наїзду, пішохід ОСОБА_2 отримала тілесні пошкодження, чим порушила вимоги п. 18.1 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ст. 124 КУпАП.

Заслухавши пояснення сторін та їхніх представників, показання свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , дослідивши адміністративні матеріали справи, суд вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутня подія і склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, і які не знайшли свого підтвердження, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

У відповідності до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення, є будь які фактичні данні, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне порушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Таким чином, протокол про адміністративне правопорушення, містить в собі фактичні данні про обставини правопорушення, і відповідно є одним з доказів по справі, у зв`язку з чим, судом, при вирішенні справи про адміністративне правопорушення, протокол оцінюється нарівні з іншими доказами по справі, перед якими, він не має переваги, та відповідно на підставі оцінки всіх доказів по справі, судом приймається відповідне рішення.

Відповідно до умов статті 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за внутрішнім переконанням, заснованому на всебічному, повному та об`єктивному дослідженню всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Частиною 1 статті 256 КУпАП передбачено у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються : дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я по батькові особи, яка склала протокол, відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення), місце, час вчинення і суть правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність, прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є, пояснення особи, яка притягається до відповідальності та інше.

Згідно із ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Стаття 62 Конституції України прямо вказує особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на його користь.

Відповідно до ст. 63 Конституції України особа не несе відповідальності за відмову давати показання або пояснення щодо себе, членів сім`ї чи близьких родичів, коли яких визначається законом.

Згідно пункту 4 Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 № 23рп/2010 - конституційний принцип правової держави передбачає встановлення правопорядку, який повинен гарантувати кожному утвердження і забезпечення прав і свобод людини (статті 1,3, частина друга статті 19 Основного Закону України). Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: … юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (частина друга статті 61); обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (частина третя статті 62); конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України (частина перша статті 64).

У відповідності до п. 4.1 вказаного Рішення, Конституційний Суд України на підставі наведеного дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності - ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпція, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

В рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження - не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (рішення у справі «Hasan and Chaush v. Bulgaria» № 30985/96).

Частина 1 статті 6 ЄКПЛ встановлює - кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя.

Частиною 1 статті 7 ЄКПЛ передбачено, що нікого не може бути визнано винним у вчиненні будь-якого кримінального правопорушення на підставі будь-якої дії чи бездіяльності, яка на час її вчинення не становила кримінального правопорушення згідно з національним законом або міжнародним правом. Також не може бути призначене суворіше покарання ніж те, що підлягало застосуванню на час вчинення кримінального правопорушення.

Стаття 17 Конвенції наголошує, що жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Згідно ст. 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

В рішеннях ЄСПЛ «Енгель та інші проти Нідерландів» та «Озтюрк проти Німеччини» напрацьовано три основних критерії, за якими повинна бути здійснена оцінка для класифікації провадження як кримінального у розумінні Конвенції : класифікація правопорушення в національному законодавстві відповідної держави; характер правопорушення; суворість покарання, до якого може бути притягнута особа.

У рішеннях ЄСПЛ по цих справах було визначено, що термін кримінальне провадження для цілей Конвенції має автономне визначення, яке може й не співпадати з національним правом.

В пункті 29 рішення по справі «Надточій проти України» - Суд зазначив, що принципрівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судовогорозгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

У контексті вирішення питання про допустимість таких доказів важливе значення мають висновки, викладені у рішенні ЄСПЛ у справі «Карелін проти Росії». ЄСПЛ зазначив, що збір судом доказів на підтвердження винуватості особи за відсутністю сторони обвинувачення у справах про адміністративне правопорушення свідчить про порушення права особи на неупереджений судовий розгляд. Подібні за змістом висновки було наведено ЄСПЛ у справі «Малофєєва проти Росії».

Розглядаючи питання ефективного засобу правового захисту Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) в п. 114 Рішення від 10 вересня 2010 року у справі «Макфарлейн проти Ірландії» (заява № 31333/06), п. 38 Рішення Великої Палати від 29 березня 2006 року у справі «Ріккірді Піссаті проти Італії» (заява № 62361/00) зазначив, що засіб є ефективним тільки якщо він доступний та достатній.

В силу п. 255 Рішення ЄСПЛ від 12 грудня 2012 року у справі «Ель-Масрі проти колишньої Югославської Республіки Македонія» (заява № 39630/09) та п. 152 у справі «Кудла проти Польщі» (заява № 30210/06) від 26 жовтня 2000 року засіб повинен бути ефективним на практиці й по закону, а згідно п. 36-40 Рішення від 24 липня 2012 року у справі «Джорджевич проти Хорватії» (заява № 41526/10) при оцінці ефективності необхідно враховувати не тільки формальні засоби правового захисту, а й загальний правовий і політичний контекст, в якому вони діють, й особисті обставини заявника.

У своєму рішенні від 17 березня 2009 року у справі «Хутман і Меус проти Бельгії» (заява № 9411/05) п. 44 ЄСПЛ зазначив, що національні органи повинні тлумачити та застосовувати своє національне законодавство без зайвого формалізму.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 443739 від 23.09.2020 року, з якого вбачається, що 08.08.2020 року о 11:15 год., ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «Citroen С-4», д/н НОМЕР_1 , за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с. Лиманка, пров. Південносанаторний, поблизу буд. № 5, скоїла наїзд на пішохода ОСОБА_2 , яка перетинала проїзну частину дороги по нерегульованому пішохідному переході з право наліво по напрямку руху автомобіля марки «Citroen С-4», д/н НОМЕР_1 , в наслідок наїзду пішохід ОСОБА_2 отримала тілесні пошкодження, чим порушила вимоги п. 18.1 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ст. 124 КУпАП.

Згідно висновку про обґрунтованість невнесення інформації до Єдиного реєстру досудових рослідувань від 08.09.2020 року копії матеріалів спрямовано до сектору у складі відділу Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області для притягнення до адміністративної відповідальності винної особи, згідно діючого законодавства України.

Відповідно до висновку фахівця № 44 від 03.09.2020 року у гр.. ОСОБА_2 , вияслені наступні ушкодження, забій правого гомілково-ступневого суглобу, садна області лівого гомілково- ступневого суглобу та лівої стопи, вказані ушкодження відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Відповідно до п. 18.1 ПДР - водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

Стаття 124 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження - транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що ОСОБА_1 , порушила п. 18.1 ПДР ат приписи ст. 124 КУпАП, внаслідок чого пошкодження отримали - транспортні засоби, вантаж, автомобільна дорога, вулиця, залізничний переїзд, дорожні споруди чи інше майно.

Суд звертає особливу увагу на те, що диспозиція ст. 124 КУпАП - не передбачає адміністративної відповідальності за наїзд на пішохода.

В судовому засіданні особа, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , пояснила, що 08.08.2020 року, в ранковий час, вона разом зі свідком ОСОБА_6 їхали на а/м марки «Citroen С-4», д/н НОМЕР_1 , за кермом якого вона знаходилась, в с. Лиманка на море для відпочинку, із швидкістю біля 40-50 км., тому, що вона постійно водить автомобіль повільно. Так, під`їжджаючи до пішохідного переходу і невеликою швидкістю руху, вона нікого не бачила, через те, що біля пішохідного переходу багато великих кущів, вона впевнилась, що ніхто не перетинає дорогу та почала їхати, як раптово на середині пішохідного переходу вона побачила потерпілу ОСОБА_2 , яка доторкнулась, до капоту автомобіля, і впала, вона різко загальмувала. Свідок ОСОБА_6 , яка знаходилась разом із нею в автомобілі вийшла перша з автомобілю та запропонувала вказаній потерпілій допомогу, або відвести її до лікарні, на що остання, відмовилась. Після чого вона особисто запропонувала допомогу потерпілій, на що потерпіла відповіла, що все добре і вона поспішає. В подальшому, свідок ОСОБА_6 , допомогла їй дійти до зупинки маршрутних таксі. При чому, на автомобілі не було жодних пошкоджень, а також у потерпілої ОСОБА_2 не було візуальних тілесних пошкоджень. Через якійсь час, на місце приїхала швидка допомога та потерпіла самостійно зайшла до автомобілю карети швидкої допомоги, після чого вона та свідок ОСОБА_6 зачекали біля карети швидкої допомоги деякий час, щоб впевнитись, що з потерпілою все добре. Далі, приїхали робітники поліції, якими були складені процесуальні документи.

Потерпіла ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснила, що 08.08.2020 року біля 11.00 год., знаходячись в с. Лиманка, вона із автобусної зупинки вийшла на дорогу на вул. Чорноморський проспект, де вона почала переходити проїзну частину підійшовши до пішохідного переходу, побачивши автомобіль марки «Citroen С-4», д/н НОМЕР_1 , який їхав з невеликою швидкістю, у зв`язку із чим вона почала здійснювати перехід проїзної частини по нерегульованому пішохідному переходу, як раптом відчула поштовх і опинилась на капоті вказаного автомобіля. Пасажирка яка сиділа у вказаному автомобілі свідок ОСОБА_6 допомогла їй дійти до зупинки маршрутного таксі, де у неї піднявся тиск. Вона відчула біль в нозі, вважаючи, що в неї перелом ноги. Після чого, вона одразу зателефонувала своєму чоловіку, який викликав швидку допомогу, в подальшому її було госпіталізовано до лікувального закладу в «Інтосана», де їй здійснили повне обстеження, де виявилось, що в неї відсутні переломи, а лише розтягнення м`язів ніг.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_6 , пояснила, що дійсно 08.08.2020 року у першій половині дня вони, разом с ОСОБА_1 на її автомобілі марки «Citroen С-4», д/н НОМЕР_1 та під керуванням ОСОБА_1 , їхали в с. Лиманка, на море для відпочинку зі швидкістю руху біля 20-30 км/год. Так, під`їжджаючи до нерегульованого пішохідного переходу, знизивши швидкість руху, вона нікого не бачила, дорогу ніхто не переходив. Раптово, вже на середині пішохідного переходу вона побачила потерпілу ОСОБА_2 , яка різко вийшла на проїжджу частину по вказаному нерегульованому пішохідному переходу, не дивлячись по сторонам, та в той момент, коли їхній автомобіль загальмував за зупинився, потерпіла оперлася своєю лівою рукою на капот їхнього автомобілю, і присіла під капотом. Вони обидві вийшли з автомобіля та запропонували допомогу потерпілій, на що відмовилась. Після чого, вона допомогла їй дійти до зупинки де остання присіла на лавку, на зупинці транспорту. Приблизно через 15-20 хв., до неї прийшов її чоловік, який викликав швидку допомогу та поліцію.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_7 , пояснив, що точного місяця, дня та часу, він не пам`ятає, вказавши, що подія ДТП відбулась близько пів року тому. Коли він вийшов з дому, щоб прогулятись з дружиною, та чекав її біля воріт десь в метрах 50 біля зупинки транспортного засобу в с. Лиманка, Овідіопольського району Одеської області. Він побачив скупчення людей та підійшов до них, щоб подивитись, що відбувається, де він побачив свою колегу і приятельку ОСОБА_2 , яка йому пояснила, що її збив автомобіль. Далі, він пішов додому, щоб винести рушник та води, та повернувся до зупинки де вже приїхала швидка медична допомога.

З огляду на вищевикладене, проаналізувавши показання сторін та всі докази в їх сукупності, враховуючи природу вчиненого діяння, диспозицію статті 124 КУпАП - судом не було встановлено в діях ОСОБА_1 порушення правил дорожнього руху.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст.ст. 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283,284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

У випадку, коли наявні розбіжності щодо визначення природи (процесуальної чи матеріальної) окремого правового положення у національному законодавстві та практиці ЄСПЛ, то перевага повинна надаватися тому підходу, який є більш сприятливим для особи. Це випливає із принципів дії Конвенції, зокрема субсидіарності та мінімальних стандартів держава повинна забезпечити особі мінімальний рівень захисту, гарантований Конвенцією, що не виключає встановлення в національному законодавстві вищих стандартів прав людини.

У відповідності до положень ст. 247 п. 1 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

В даному випадку, суд вважає, що в діях водія ОСОБА_1 відсутні подія та склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а тому провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю.

Керуючись ст. 247,251,252,256,276,284 КУпАП, Постановою Пленуму ВСУ від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», ЄКПЛ, практикою ЄСПЛ, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 закрити, у зв`язку з відсутністю в її діях події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через Овідіопольський районний суд протягом 10 днів з дня її отримання.

Суддя Гандзій Д.М.