Справа № 136/416/20
провадження №3/136/209/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2020 року м. Липовець

Суддя Липовецького районного суду Вінницької області Кривенко Д.Т., розглянувши матеріали, які надійшли від Відділу адміністративної практики Управління патрульної поліції у Вінницькій області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянина України, непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не притягуваного до адміністративної відповідальності,

за ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

На розгляд суду надійшли матеріали справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП.

Із протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №300754 встановлено, що 11.03.2020 о 13:50 год. в м. Липовець по вул. Замковій Вінницької області, водій ОСОБА_1 , керував автомобілем ВАЗ 21063 державний номерний знак НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного чи наркотичного сп`яніння, а саме бліде обличчя, тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження медичного огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та у медичному закладі у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив пункт 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину за обставин вказаних у протоколі про адміністративне правопорушення не визнав. Суду пояснив, що 11.03.2020 о 14:01 годині проїжджаючи в м. Липовець по вул.. Замкова, 31, Вінницької області в напрямку до м. Іллінці, виконати тимчасову (будівельну) роботу, час якої був узгоджений о 14:00 годині, він був зупинений працівником поліції, який не пояснивши ні причини зупинки, ні внятно своє звання та прізвище, зобов`язав надати посвідчення водія та документи на транспортний засіб, які він надав, а останній їх забрав і запросив пройти у його транспортний засіб, де одразу ж почав складати матеріали, як з`ясувалось за ч.1 ст.130 КУпАП, вказавши, що необхідно проїхати до медичного закладу для встановлення стану алкогольного сп`яніння, однак пройти огляд на місці зупинки транспортного засобу він не пропонував, направлення до медичного закладу не давав.

Суд, вислухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, вивчивши та дослідивши матеріали справи, оцінивши усі зібрані у справі докази в їх сукупності, встановив, що ОСОБА_1 притягується до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, тобто відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

На підтвердження факту відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на встановлення стану сп`яніння до матеріалів справи надано письмові пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Процедура направлення та проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного сп`яніння та оформлення результатів такого огляду визначена ст..266 КУпАП, Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного сп`яніння (далі - Інструкція), яка 09.11.2015 року затверджена Наказом МВС України та МОЗ України № 1452/735 та Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду від 17 грудня 2008 р. N 1103 (далі Порядок).

Згідно з п.2 Інструкції, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі - поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану, які передбачені пунктом 3 розділу І цієї Інструкції.

Із протоколу судом встановлено, що поліцейським у ОСОБА_1 було виявлено наступні ознаки сп`яніння, а саме: бліде обличчя, тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці.

Відповідно до ст..266 КУпАП, огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків. У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним. Направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Форма направлення на огляд водія транспортного засобу до медичного закладу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, наведена в додатку 1 до Інструкції.

Судом встановлено, що в матеріалах справи відсутнє направлення для проведення огляду встановленої форми, що свідчить про недотримання поліцейським встановленої процедури проведення огляду.

Крім цього п.4, 8 Порядку, визначено, що огляд на місці зупинки транспортного засобу проводиться у присутності двох свідків. У разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Судом встановлено із письмових пояснень свідків, що додані до протоколу, що вони не містять вказівок які дії вчиняв водій щодо відмови від проведення огляду на визначення стану сп`яніння.

З метою з`ясування усіх обставин справи судом за клопотанням особи, яка притягується до відповідальності було вжито заходів для виклику свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення для безпосереднього їх допиту судом, утім будучи належним чином сповіщеними в судове засідання вони не з"явились.

Підпункт (d) пункту 3 статті 6 Конвенції визначає, що кожний обвинувачений має право допитати свідка, який свідчить проти нього або ж мати право на те, щоб ці свідки були допитані, а також право на виклик і допит свідків на його користь на таких самих умовах, як і для свідків, що показують проти нього (Трофимов против России (Trofimov v. Russia), пункт 33; АДРЕСА_2 . 1)), пункт 67).

Можливість очної ставки обвинуваченого з важливим свідком в присутності судді є суттєвим елементом справедливого судового розгляду (Тарау против Румынии (Tarau v. Romania), пункт 74; Гравиано против Италии (Graviano v. Italy), пункт 38).

В такому випадку, суд приймає до уваги позицію Європейського Суду з прав людини у справі Корнєв і Карпенко проти України (п. 54 Рішення), де Суд визначив, що пункти 1 і 3(с1) статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, як загальне правило вимагають надання підсудному відповідної та належної можливості заперечувати докази свідка обвинувачення і допитати його або під час надання останнім своїх показань, або пізніше.

Європейський Суд зазначив, що обвинувачення не може ґрунтуватися виключно чи вирішальною мірою на показаннях, які сторона захисту не може заперечити. Із цього випливає, що якщо засудження виключно або вирішальною мірою ґрунтується на показаннях особи, допитати яку чи домогтися допиту якої підсудний не мав можливості ані під час досудового слідства, ані під час судового розгляду, права захисту виявляються обмеженими в тій мірі, що є несумісною з гарантіями, передбаченими статті 6 Конвенції, що має місце у даній справі.

За наведених вище мотивів, ОСОБА_1 позбавлений був можливості у судовому засіданні спростувати покази свідків, які зазначені у письмових поясненнях, що додані до справи.

Переконливість кожного доказу доводиться у змагальній процедурі безпосередньо перед тим складом суду, який дає цьому доказу юридично значущу оцінку.

Суд, керуючись принципом "поза розумним сумнівом" вважає, що протокол про адміністративне правопорушення як юридичний документ, що містить дані про обставини вчиненого правопорушення, за відсутності інших належних та допустимих доказів щодо обставин правопорушення є недостатнім для твердження про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Крім цього, за клопотанням особи, яка притягується до відповідальності було витребувано відеозапис з нагрудної камери патрульного поліцейського, який складав протокол, утім витребовувана судом інформація до суду не була направлена в межах визначеного судом строку.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження факту відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, яке інкримінується ОСОБА_1 .

При цьому, наданий ОСОБА_1 до матеріалів справи Протокол №12 медичного огляду для встановлення факту вживання алкоголю та стану сп`яніння, який був складений лікарем ОСОБА_4 в межах двохгодинного строку з часу вчинення правопорушення 11.03.2020 та відповідно до якого констатовано відсутність ознак алкогольного сп`яніння у ОСОБА_1 , суд не приймає до уваги, оскільки такі обставини не підлягають доказуванню у даній справі, так як останньому інкриміновано факт відмови від огляду в установленому законом порядку.

За правилами ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що провадження у даній справі слід закрити на підставі статті 247 ч.1 п.1 КУпАП за недоведеності висунутого особі обвинувачення.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 130, 247, 251, 276, 284 КУпАП, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП, у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 цього Кодексу.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Апеляційна скарга подається до відповідного апеляційного суду через Липовецький районний суд Вінницької області.

Суддя Д.Т. Кривенко