Провадження № 33/824/46/2020 Суддя-доповідач - Полосенко В.С.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2020 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Полосенко В.С

за участі:

особи,

яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1

захисника особи,

яка притягується до адміністративної відповідальності - Білика Г.І. ,

розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Білика Г.І. на постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2019 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , працюючого помічником юриста ЮФ «Астерс», ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_1 ,якого визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить суму в розмірі 10200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік,-

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до постанови судді І-ї інстанції, ОСОБА_1 26.07.2019 року о 04 год. 00 хв. в м.Києві по бул. Шевченка, керував автомобілем „Мерседес", д/н НОМЕР_2 , у стані наркотичного сп'яніння, маючи такі ознаки: почервоніння очей, тремтіння пальців рук. Огляд на стан наркотичного сп'яніння, відповідно до встановленого законом порядку, проводився у лікаря-нарколога за адресою: м.Київ, пр.Визволителів, 6. В діях водія ОСОБА_1 вбачається порушення п. 2.9 а ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2019 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 600 (шістсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Не погоджуючись із зазначеною постановою, захисник Білик Г.І. подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову судді першої інстанції скасувати та провадження по справі про адміністративне правопорушення закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КпАП України, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України. Крім того, апелянт просить поновити строк для подання апеляційної скарги як такий, що пропущений з поважних причин. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що раніше подана ним апеляційна скарга на постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2019 рокуповернута апеляційним судом з підстав її подання поза межами строку її оскарження без відповідного клопотання про поновлення процесуальних строків. Ця обставина стала причиною пропущення ним 10-ти денного строку подання апеляційної скарги на вказане судове рішення.

Вважає постанову судді незаконною та необґрунтованою, винесеною з порушенням ст.ст.245, 251, 252, 280 КУпАП, без встановлення сіх обставин справи, з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, без повного, всебічного і об`єктивного розгляду та без належної оцінки доказів.

Вказує, що протокол про адміністративне правопорушення складений в порушення ст.256 КУпАП, в якому не зазначено суті адміністративного правопорушення, а саме те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння. Натомість вказано про наявність ознак наркотичного сп`яніння, що не містить складу об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Стверджує, що до матеріалів справи не доданий відеозапис на підтвердження факту керування ОСОБА_1 автомобілем. Хоча він категорично заперечував та заперечує той факт, що він 26 липня 2019 року о 4 годині 00 хвилин на бульварі Шевченка в м. Києві керував транспортним засобом.

Звертає увагу суду на те, що матеріали адміністративної справи не містять беззаперечних доказів про те, що ОСОБА_1 є суб`єктом адміністративного правопорушення. За таких обставин застосуванню підлягає ст.62 Конституції України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності та його захисника, які підтримали доводи та вимоги своєї апеляційної скарги, вивчивши матеріали провадження, та обговоривши доводи апеляційної скарги, приходжу до наступного висновку.

З метою забезпечення вільного доступу до правосуддя; права на апеляційне оскарження; реалізації положень Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод, а також з огляду на викладені в апеляційній скарзі обставини, вважаю за необхідне поновити Білику Г.І. строк на апеляційне оскарження, як такий, що пропущений з поважних причин, враховуючи, що в матеріалах справи відсутні дані, які б спростовували би наведені апелянтом підстави.

За змістом ст.ст. 245, 252, 280, 283 КУпАП, при розгляді справи про адміністративні правопорушення має бути забезпечено всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи, підлягають для з`ясування питання про те, чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа в його вчинені, рішення приймається на підставі доказів, долучених у суді і оцінених суддею за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна ( умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Висновок суду про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується розглянутими в судовому засіданні доказами, зокрема:

- протоколом серії ДПР18 №342495 про адміністративне правопорушення від 26.07.2019 року;

- висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 29.07.2019 року, згідно якого у ОСОБА_1 26.07.2019 року о 04 годині 45 хвилин виявлено стан наркотичного сп`яніння.

- інформацією, яка міститься на відеозаписі з нагрудної камери працівника поліції;

- іншими матеріалами справи.

Суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про достатність вказаних доказів, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 1.6. Інструкції про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерством охорони здоров`я України від 09.09.2009 №406/666, огляд проводиться: уповноваженою особою Державтоінспекції МВС, патрульної служби МВС на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом або лікарем закладу охорони здоров`я.

Як вбачається з матеріалів справи, огляд було запропоновано водію транспортного засобу - ОСОБА_1 , оскільки щодо нього у поліцейського були підстави вважати, що він перебуває у стані наркотичного сп`яніння. Огляд проводився у лікаря-нарколога у медичному закладі у встановленому законом порядку. Результати медичного огляду, проведеного лікарем-наркологом, зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення.

Підтвердження стану сп`яніння в результаті огляду - є підставою для його притягнення згідно із законом до відповідальності.

Суд критично ставиться до пояснень учасників апеляційного провадження про те, що 26.07.2019 року ОСОБА_1 не знаходився за кермом автомобіля з ознаками наркотичного сп`яніння, оскільки вони суперечать об`єктивним даним, встановленим місцевим судом та під час апеляційного розгляду даної справи, а також спростовуються наявними у матеріалах справи належними та допустимими доказами, дослідженими під час судового розгляду як в суді І-ї інстанції, так і під час розгляду апеляційної скарги.

Крім того, таке твердження розцінюється апеляційним судом як спроба ОСОБА_1 знизити ступінь вини у скоєному та ухилитися від адміністративної відповідальності за допущене ним порушення ПДР України.

Всупереч доводам апеляційної скарги, суддя І-ї інстанції надав належну та об`єктивну оцінку всім доказам у справі, а також всебічно, повно та об`єктивно врахував обставини події, дійшовши вірного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у порушенні п.2.9 "а" ПДР України.

Достатніх доводів і належних доказів, які б спростовували правильність висновків судді щодо визнання винним та накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП апеляційна скарга не містить.

Порушень вимог закону при складенні протоколу про адміністративне правопорушення та під час розгляду справи місцевим судом, які можуть бути підставою для скасування постанови судді, апеляційний суд не вбачає.

Інші доводи захисника, викладені в апеляційній скарзі, не ґрунтуються на матеріалах провадження, спростовуються наявними у справі належними та допустимими доказами, і не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

Враховуючи наведене, приходжу до висновку, що постанова судді є законною та обґрунтованою, відсутні підстави для закриття провадження по справі, в зв`язку з чим апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову судді - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника Білика Г.І. залишити без задоволення, а постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2019 року щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП - без змін.

Постанова апеляційного суду є остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя В.С. Полосенко