ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/2528/20Головуючий у 1-й інстанції Позняк В.М.
Провадження № 33/817/139/20 Доповідач - Лекан І.Є.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2020 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Лекан І.Є.

за участю ОСОБА_1 , адвоката Поморянського В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Тернопільського міськрайонного суду від 13 березня 2020 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Тернопільського міськрайонного суду від 13 березня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 420 грн. 40 коп.

Згідно з постановою суду, водій ОСОБА_1 04 лютого 2020 року о 17 годині 50 хв. в місті Тернополі по вул. Бродівська, 59А керував автомобілем Деу Ланос, НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився на місці зупинки за допомогою технічного приладу газоаналізатора Алкотест 6820 №ARLM-0295, повірка дійсна до 30.10.2020 року, на табло якого висвітилося 2,74 проміле, в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.9 «а» Правил дорожнього руху України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову Тернопільського міськрайонного суду скасувати, а справу про адміністративне правопорушення щодо нього закрити за відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення.

Вказує, що судом першої інстанції безпідставно не взято до уваги пояснення апелянта та його дружини, в яких вони стверджували, що автомобілем керувала дружина ОСОБА_2 ..

Зазначає, що працівниками поліції в протоколі про адміністративне правопорушення не зафіксовано пояснень його дружини про те, що саме вона керувала транспортним засобом, натомість викладено неповні та неправдиві обставини вчинення ним адміністративного правопорушення.

Вказує на те, що судом безпідставно взято до уваги як належний та допустимий доказ на підтвердження його вини показання свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які не бачили, хто саме керував автомобілем, а лише засвідчили той факт, що він з метою захисту дружини взяв вину на себе та вказав, що був водієм вказаного транспортного засобу.

Посилається на неповноту матеріалів відеофіксації з нагрудних камер працівників поліції, оскільки на відеозаписах не повністю зафіксовано всі обставини справи.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши ОСОБА_1 , його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу та просять її задовольнити, приходжу до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Доведеність вини та кваліфікація дій ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП доведена належним чином розглянутими, оціненими та викладеними у постанові суду доказами.

Так, суд вірно послався на протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №260992 від 04.02.2020 року, згідно якого поліцейським роти №2 батальйону УПП в Тернопільській області ДПП сержантом поліції Пришляком Т.В. зафіксовано факт керування водієм ОСОБА_1 04.02.2020 року о 17 годині 50 хвилин по вул. Бродівська, 59А у м. Тернополі транспортним засобом марки «Деу Ланос», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням технічного приладу газоаналізатора Алкотест 6820 №ARHJ-0295 (повірка дійсна до 30.10.2020 року) у присутності двох свідків.

Протокол сумніву не викликає, оскільки складений відповідно до вимог ст.ст. 254, 256 КУпАП, тому є належним доказом по справі.

Як вбачається з результату тесту, проведеного за допомогою застосування приладу газоаналізатора Алкотест 6820 №ARHJ-0295 (повірка дійсна до 30.10.2020 року) рівень алкоголю в крові ОСОБА_1 становив 2,74 % проміле. З вказаним результатом тесту ОСОБА_1 погодився, що підтверджує його підпис на роздруківці з Драгера та акті огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Факт перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння підтверджується наявними в матеріалах справи письмовими поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , які зазначили, що 04 лютого 2020 року були присутні в якості свідків при проведенні огляду на стан алкогольного сп`яніння водія ОСОБА_1 на місці зупинки транспортного засобу за допомогою застосування газоаналізатора Алкотест 6820 №ARHJ-0295 (повірка дійсна до 30.10.2020 року). Результат тесту показав наявність алкоголю у крові ОСОБА_1 у розмірі 2,74 ‰ (проміле), з вказаним результатом тесту ОСОБА_1 був згідний. Від огляду на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі відмовився в категоричній формі.

Відповідно до акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів Алкотест 6820 №ARHJ-0295 огляд проведено у зв`язку з виявленими ознаками, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці. За результатами огляду встановлено - проба позитивна 2,74% проміле. Із актом огляду ОСОБА_1 був ознайомлений, з його результатами погодився, про що поставив свій підпис.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи відеозаписів з нагрудних камер працівників поліції, ОСОБА_1 визнав факт керування ним транспортним засобом, факт вчинення ДТП та вживання алкоголю.

Огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу проводився працівниками поліції у відповідності із вимогами п.6 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України, МОЗ України 09.11.2015 року №1425/735, що також підтверджується відеозаписами з нагрудних камер працівників поліції, які долучені до матеріалів справи.

Суд першої інстанції надав вірну оцінку наданим у судовому засіданні показанням свідка ОСОБА_2 про те, що за кермом автомобіля перебувала саме вона, а не ОСОБА_1 , як таким, що дані нею з метою уникнення адміністративної відповідальності її чоловіком ОСОБА_1 .

Крім цього, вищевказані показання дружини апелянта спростовуються показаннями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які в суді першої інстанції зазначили, що ОСОБА_2 на місці події стверджувала, що за кермом автомобіля перебував її чоловік, та відеозаписом з нагрудних камер працівників поліції, на яких зафіксовано пояснення ОСОБА_1 , щодо керування ним автомобілем та його погодження без будь-яких зауважень із актом огляду на стан сп`яніння, роздруківкою із драгера та протоколом про адміністративне правопорушення.

Відповідно до пункту 2.9.а Правил дорожнього руху України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Даних вимог правил дорожнього руху ОСОБА_1 не виконав.

За таких обставин суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, тобто керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Посилання апелянта на те, що судом першої інстанції безпідставно не взято до уваги пояснення апелянта та його дружини, в яких вони стверджували, що автомобілем керувала дружина - ОСОБА_2 , суд вірно оцінив критично, оскільки вони повністю спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Доводи апелянта щодо незазначення працівниками поліції в протоколі про адміністративне правопорушення пояснень дружини, є безпідставними, оскільки відповідно до Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції затвердженої наказом МВС України №1376 від 06.11.2015 року, такої вимоги при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, не передбачено.

Щодо доводів про надання працівниками поліції матеріалів відеофіксації не у повному обсязі, на що у своїй скарзі посилається апелянт, то вони не заслуговують на увагу, оскільки це жодним чином не впливає на зафіксовану інформацію та ті обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

За таких обставин, суд повно та всебічно, відповідно до вимог ст. 251 КУпАП дослідив докази у справі та відповідно до ст. 252 КУпАП дав їм належну правову оцінку.

Адміністративне стягнення на ОСОБА_1 накладено у відповідності до вимог ст.ст. 33-34 КУпАП, з врахуванням його особи, характеру вчиненого правопорушення, в межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП, а тому підстави для скасування постанови суду та закриття провадження у справі- відсутні.

На підставі наведеного, керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Тернопільського міськрайонного суду від 04 лютого 2020 року щодо нього - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя