Справа № 305/515/20
Номер провадження 3/305/187/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.04.2020. Суддя Рахівського районного суду Закарпатської області Бліщ О.Б., розглянувши матеріали, які надійшли від Державної прикордонної служби України Західного регіонального управління ІНФОРМАЦІЯ_1 відділу прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_2 " про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України, уродженця с.Михальча, Сторожинецького району Чернівецької області, мешканця АДРЕСА_1 , українця, неодруженого, працюючого патрульним (за рахунок посади молодшого інспектора прикордонної служби 2 категорії) 2 групи інспекторів прикордонної служби відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 », військова частина НОМЕР_1 , військовозобов`язаного,
за ч. 2 ст. 172-18 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 10.04.2020 вбачається, що в період з 16 год 00 хв. по 22 год. 00 хв. 17 лютого 2020 року солдат ОСОБА_2 , який згідно наказу на охорону державного кордону виконував обов`язки в прикордонному наряді «Прикордонний патруль» на ділянці відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » на напрямку 318-139 прикордонних знаків (територія Діловецької сільської ради Рахівського району Закарпатської області) неналежно виконав обов`язки по охороні державного кордону та не вжив жодних заходів для затримання осіб, які близько 20 год. 05 хв. 17 лютого 2020 року здійснили порушення режиму державного кордону з Україну в Румунію між 318-319 прикордонними знаками з метою переміщення тютюнових виробів.
Своїми діями солдат ОСОБА_2 не виконав у повному обсязі абз. 13 пп. 7 п. 2 розділу 2 (під час несення служби прикордонні наряди зобов`язані: … здійснювати контроль за дотриманням режиму державного кордону, прикордонного режиму…), глави 5 пункту 9 (забезпечити точне виконання складом прикордонного наряду заходів маскування і дотримання слідового режиму) розділу ІІ Інструкції про службу прикордонних нарядів Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 19.10.2015 № 1261, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 за № 1391/27836, тобто порушив правила несення прикордонної служби особою, яка входить до складу наряду з охорони державного кордону України, вчинені в умовах особливого періоду, чим вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 172-18 КУпАП.
В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення визнав та пояснив, що 17 лютого 2020 року він у період з 18:00 години по 00:00 год виконував наказ на охорону державного кордону в прикордонному наряді «Прикордонний патруль» в районі 318-319 прикордонних знаків. За результатами несення служби ознак порушення кордону ним не виявлено. Проте, близько 18-ї години до нього підійшов мешканець с. Ділове на прізвисько дядя ОСОБА_3 та запропонував перемістити тютюнові вироби через кордон через солдата ОСОБА_4 . Після цього, він підійшов до вказаного солдата та повідомив йому про пропозицію «дяді Колі» на що останній погодився. Потім він повернувся на свою ділянку. У подальшому, близько 20-ї години він почув, що на ділянці Тудовшій було затримано одну особу.
Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , дослідивши письмові матеріали справи, приходжу до висновку про необхідність закриття провадження у справі внаслідок відсутності складу і події правопорушення з наступних підстав.
Слід зазначити, що починаючи зі справ «Енгель та інші проти Нідерландів», «Озтюрк проти Німеччини» «Лутц проти Німеччини» ЄСПЛ тлумачить поняття «кримінальний» автономно, тобто незалежно від національної термінології, включаючи сюди адміністративні, дисциплінарні, митні проступки тощо. У деяких справах проти України ЄСПЛ констатував порушення статей 6 і 7 Конвенції, а також ст. 2 Протоколу № 7 до Конвенції у справах про адміністративні правопорушення, як наприклад, у справах «Гурепка проти України», «Гурепка проти України (№ 2)», «Лучанінова проти України, «Вєренцов проти України» та інші. Таким чином, відповідно до усталеної практики ЄСПЛ при розгляді справ про адміністративні правопорушення національні органи влади мають дотримуватися гарантій, притаманних кримінальному провадженню.

Тяжкість передбаченого санкцією частини 2 статті 172-18 КУпАП адміністративного стягнення в виді, в тому числі, позбавлення свободи на певний строк, свідчить про те, що при розгляді справи про зазначений вид адміністративного правопорушення слід дотримуватись гарантій, притаманних кримінальному провадженню, в тому числі права на захист від висунутого твердження про скоєння адміністративного правопорушення, яке сформульовано у протоколі про адміністративне правопорушення.

Необхідно відмітити, що суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ст. 278 КУпАП під час підготовки до розгляду справи про адміністративне правопорушення суддя повинен перевірити чи правильно складений протокол, та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.

Так, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Окрім наведеного, у ч. 2 ст. 254 КУпАП регламентовано, що протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Так, з матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що подія мала місце 17.02.2020, проте, у порушення вищезазначених вимог, протокол стосовно ОСОБА_1 складений уповноваженою особою 10.04.2020, тобто лише через 54 дні, що у свою чергу не може бути належним та допустимим доказом у справі про адміністративне правопорушення.

Окрім цього, згідно протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 порушив вимоги ч. 2 статті 172-18 КУпАП, яка передбачає порушення правил несення прикордонної служби особою, яка входить до складу наряду з охорони державного кордону України в умовах особливого періоду, проте, суду не надано жодних доказів, які б підтверджували існування особливого періоду в Україні.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.
Так, згідно протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 згідно наказу на охорону державного кордону виконував обов`язки в прикордонному наряді «Прикордонний патруль» на ділянці відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » на напрямку 318-139 прикордонних знаків (територія Діловецької сільської ради Рахівського району Закарпатської області) неналежно виконав обов`язки по охороні державного кордону та не вжив жодних заходів для затримання осіб, які близько 20 год. 05 хв. 17 лютого 2020 року здійснили порушення режиму державного кордону з Україну в Румунію між 318-319 прикордонними знаками з метою переміщення тютюнових виробів, однак, до матеріалів справи не долучено зазначеного наказу на охорону державного кордону, що не дає можливості об`єктивно з`ясувати обставини справи.
Окрім наведеного, слід зазначити, що на підтвердження вини ОСОБА_1 до протоколу про адміністративне правопорушення долучено копію матеріалів службового розслідування від 17.03.2020 за фактом порушення режиму державного кордону між 318-319 прикордонними знаками, ділянки відповідальності відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » 17.02.2020.
Разом з тим, необхідно виходити з того, що особи, які безпосередньо проводили службове розслідування, за результатами якого 17.03.2020 складено висновок про винуватість ОСОБА_1 не є безсторонніми (незаінтересованими) особами, а є службовими особами державного органу, які ініціювали проведення такої перевірки, внаслідок чого напряму зацікавлені у притягненні до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , тому зазначений вище висновок службового розслідування не може мати перевагу над іншими доказами у справі.

При цьому, будь-яких інших доказів (окрім пояснення ОСОБА_1 та висновку службового розслідування від 17.03.2020) матеріали справи не містять.

Відповідно до ч. 2 ст.7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. Більш того, згідно ч.1 ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених Законом.

Відповідно до ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції є нормами прямої дії, а згідно ч. 2 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.

Таким чином приймаючи до уваги вищевикладене вважаю, що, незважаючи на визнання своєї вини ОСОБА_1 , провадження по даній справі належить закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу даного адміністративного правопорушення, оскільки, визнання його винним за даних обставин справи, зокрема істотного порушення вимог щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення стосовного нього суперечитиме ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Згідно з п. 1ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події та складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до положень ст. 40-1 КУпАП судовий збір стягується в разі накладення на особу адміністративного стягнення. Оскільки на ОСОБА_1 адміністративне стягнення не накладено, підстави для стягнення судового збору відсутні. З урахуванням наведеного судовий збір віднести за рахунок держави.
Керуючись ст. ст. 247 ч. 1 п. 1, 251, 256, 283-289 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:
Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-18 Кодексу України про адміністративні правопорушення у відношенні ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Судовий збір в сумі 420 гривень 40 копійок віднести за рахунок держави.
На постанову може бути подана апеляційна скарга до Закарпатського апеляційного суду через Рахівський районний суд Закарпатської області протягом 10 діб з дня винесення постанови.

Суддя Рахівського районного суду: Бліщ О.Б.