КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2020 року м. Київ

Суддя Київського апеляційного суду - Сілкова І.М., за участю ОСОБА_1 та представника Київської митниці Держмитслужби Панькіна Д.В., розглянувши апеляційну скаргу представника Київської митниці Держмитслужби - Глущенко Н.В. на постанову судді Солом`янського районного суду м. Києва від 31 січня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, передбачених ст. 471 МК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

Цією постановою ОСОБА_1 визнаний винним у порушенні митних правил, передбачених ст. 471 МК України та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень.

Згідно постанови суд визнав доведеним, що 23.12.2019 року о 05 год. 38 хв. на митному посту «Аеропорт Київ «Жуляни» Київської митниці Держмитслужби для проведення вибіркового митного контролю на лінії спрощеного митного контролю «зеленого коридору» в залі «Відліт» терміналу «А» Міжнародного аеропорту «Київ» (Жуляни) було зупинено громадянина ОСОБА_1 , який прямував до міста Дортмунд (Німеччина) літаком авіакомпанії «WIZZ» рейс W6 7301.

Після зупинки працівником митниці пасажира ОСОБА_1 , останній повідомив, що має при собі 8 000 Євро. Після цього, він був запрошений до оглядової кімнати, де під час митного огляду належного йому рюкзаку було виявлено ще 9 000 Євро.

Згідно протоколу про порушення митних правил № 0932/10000/19 від 23.12.2019 року у ОСОБА_1 було тимчасово вилучено 7000 Євро (згідно курсу НБУ на 23.12.2019 - 180 923,90 гривень), а решту грошових коштів, а саме 10 000 Євро пропущено через митний кордон України.

На момент проходження митного контролю ОСОБА_1 митної декларації не заповнював, з приводу декларування валютних цінностей до інспекторів митниці не звертався, самостійно обрав форму проходження митного контролю - проходження через "зелений коридор", чим засвідчив про відсутність товарів, що підлягають письмовому декларуванню, або підпадають під встановлені законодавством заборони та/або обмеження.

Таким чином, своїми діями громадянин України ОСОБА_1 під час проходження митного контролю в залі «Відліт» терміналу «А» Міжнародного аеропорту «Київ» (Жуляни) порушив встановлений ст. 366 МК України порядок проходження митного контролю в зонах (коридорах) спрощеного митного контролю, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 471 МК України.

На дану постанову представник Київської митниці Держмитслужби - Глущенко Н.В. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову судді Солом`янського районного суду м. Києва від 31.01.2020 року та прийняти нову постанову, якою визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні порушення митних правил, передбачених ст. 471 МК України та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень з конфіскацією безпосередніх предметів правопорушення.

В обґрунтування доводів поданої апеляційної скарги зазначає, що за наслідками розгляду даної справи суд першої інстанції дійшов правильного висновку про винуватість ОСОБА_1 у порушенні митних правил, передбачених ст. 471 МК України, однак при накладенні на нього адміністративного стягнення суддя безпідставно не застосував конфіскацію грошових коштів, безпосередніх предметів правопорушення, як адміністративного стягнення за порушення митних правил «зеленого коридору».Вважає, що дії ОСОБА_1 щодо переміщення готівки через митний кордон України носили умисний характер, спрямований на проходження контролю саме в зоні спрощеного митного контролю.

При цьому апелянт вказує, що згідно пункту 18 «Положення про заходи захисту та визначення порядку здійснення окремих операцій в іноземній валюті» (затвердженого Постановою Правління НБУ від 02.01.2019 року №5), фізична особа ввозить в Україну та вивозить за межі України готівкову валюту і банківські метали в сумі/вартістю, що дорівнює або перевищує в еквіваленті 9999 євро, на підставі документів, що підтверджують зняття цією фізичною особою готівки з власних рахунків у банках і квитанції про здійснення валютно-обмінної операції з цією готівкою виключно на ту суму, що перевищує на день вивезеиня/пересилання в еквіваленті 9999 євро, за умови її письмового декларування митному органу в повному обсязі.

Також звертає увагу, що конфіскація товарів, обмежених до переміщення через митний кордон України, за вчинення порушення митних правил передбачена як вид стягнення санкцією ст. 471 МК України, тобто встановлена законом і її застосування є обов`язковою.

Вислухавши пояснення представника Київської митниці Держмитслужби Панькіна Д.В. на підтримку доводів апеляційної скарги, пояснення ОСОБА_1 , який заперечував проти поданої апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи про порушення митних правил та апеляційні доводи апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги представника Київської митниці Держмитслужби Глущенко Н.В., виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 487 МК України провадження у справі про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, відповідно законодавства України про адміністративні правопорушення.

Згідно положень ст.ст. 245, 280 КУпАП, ст. 489 МК України суддя (посадова особа) зобов`язаний всебічно, повно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, зокрема, чи мало місце адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами і в апеляційній скарзі не оспорюється.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 своїми діями, які полягали у проходженні митного контролю «зеленим коридором», де передбачено наявність у громадян готівки в сумі, що не перевищує 10 000 євро, або еквівалент цієї суми в іншій валюті, в порушення встановленого ст. 366 МК України порядку проходження митного контролю в зонах (коридорах) спрощеного митного контролю, не подав на момент проходження митного контролю належним чином оформленої митної декларації і до моменту перетину ним «зеленої лінії» для отримання довідкової інформації в інформаційній зоні та роз`яснення митних правил з приводу декларування до інспекторів митниці не звертався.

Під час апеляційного розгляду справи знайшли своє підтвердження обставини, встановлені судом першої інстанції.

Так в судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 пояснив, що направлявся до Німеччини з метою придбання там собі автомобіля, що підтверджується копією замовлення на конкретний автомобіль. При цьому зазначив, що всі наявні у нього грошові кошти належать йому особисто, які він отримав від продажу свого автомобіля, на підтвердження чого надав виписку з банківської установи. Вказував, що правопорушення вчинив ненавмисно, наміру приховати валюту у нього не було, декларацію не заповнював через незнання митного законодавства України, а на питання представника митниці щодо суми готівки, яку він має при собі, він відповів 8000 Євро, оскільки подумав, що питання стосується грошових коштів, які він має при собі в карманах одягу, після чого під час огляду, сам показав, що в рюкзаку міститься ще готівка.

Також пояснив, що сума вилучених грошових коштів для нього є дуже значною, оскільки він працює неофіційно і не має постійного доходу, а тому конфіскація цих коштів поставить його у скрутне матеріальне становище.

За приписами статті 33 КУпАП при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Суд першої інстанції в повній мірі врахував обставини справи, характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, відсутність обтяжуючих обставин та дійшов обґрунтованого висновку про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень.

Приймаючи рішення про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України, суд першої інстанції зазначив, що оскільки грошові кошти, які ОСОБА_1 перевозив з собою дійсно належать останньому та мають законне походження, які він отримав від продажу автомобіля, що підтверджується випискою з банківської установи (а.с. 56), сума вилучених грошових коштів для нього є дуже значною, оскільки він працює неофіційно і не має постійного доходу, наміру приховати гроші або уникнути декларування у нього не було, а дане правопорушення вчинив через неуважність та незнання митного законодавства України, суд дійшов висновку, що конфіскація вилучених грошових коштів буде сприяти лише погіршенню матеріального становища ОСОБА_1 та призведе до накладення на нього індивідуального надмірного тягаря і не сприятиме його вихованню та попередженню вчиненню ним нових правопорушень.

Враховуючи, що правопорушення вчинено з необережності, вилучені у ОСОБА_1 грошові кошти мають законне походження, предмет правопорушення не підлягає обкладенню митними платежами чи іншими податками та зборами, а порушення митних правил полягає лише в тому, що належні ОСОБА_1 грошові кошти не були ним письмово задекларовано, і жодних інших негативних наслідків правопорушення не настало - державі не завдано майнової шкоди, збитків у вигляді не сплати митних платежів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про незастосування конфіскації вилучених грошових коштів.

Крім того, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд, використовує Конвенцію (Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод) та практику Суду (Європейського суду з прав людини) як джерело права.

Відповідно до положень ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини у справі «Трегубенко проти України» від 02 листопада 2004 року, зазначив, що позбавлення майна може бути виправданим лише у випадку, якщо буде показаний, inter alia, «інтерес суспільства» та «умови, передбачені законом». Більше того, будь-яке втручання у право власності обов`язково повинно відповідати принципу пропорційності. Як неодноразово зазначав Суд, «справедливий баланс» має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Пошук такого справедливого балансу пролягає через всю Конвенцію. Далі Суд зазначає, що необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе «індивідуальний і надмірний тягар» (див. рішення щодо Брумареску (Brumaresku), параграф 78).

Таким чином, оцінюючи дотримання права на мирне володіння своїм майном, передбаченого ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Суд, перш за все виходить із оцінки дотримання принципу правомірності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном та оцінки забезпечення «справедливого балансу», дотримання принципу пропорційності (справедливої рівноваги між інтересами суспільства і основними правами окремої людини) (п.п. 69, 73 рішення у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, п.п.31, 34 рішення у справі «Ісмаїлов проти РФ» від 06 листопада 2008 року).

Зазначені вище обставини, а також практика Європейського суду з прав людини дає підстави зробити висновок, що застосування конфіскації предметів порушення митних правил, в даному випадку порушує справедливий баланс між загальними правилами декларування готівкових коштів та правом власності особи, тобто суперечить положенням ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції, є непропорційним, оскільки покладає на ОСОБА_1 «індивідуальний надмірний тягар».

Отже, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів поданої апеляційної скарги апеляційний суд приходить до висновку, що при розгляді даної справи, суддя повно, всебічно і об`єктивно дослідив дані, що містяться в матеріалах справи, належним чином перевірив обставини викладені в протоколі про порушення митних правил № 0932/10000/19 від 23.12.2019 рокускладеному стосовно ОСОБА_1 за ст. 471 МК України та його поясненнях щодо вчинення ним даного адміністративного правопорушення, дав цим обставинам належну оцінку та, приймаючи рішення про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України, дійшов правильного висновку про накладення на неї адміністративного стягнення у виді штрафу без конфіскації вилученої готівки.

За таких обставин, враховуючи дані про особу порушника, законність походження вилучених у ОСОБА_1 грошових коштів, його майновий стан, який працює неофіційно і не має постійного доходу, та враховуючи практику Європейського суду з прав людини, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що застосування конфіскації предметів порушення митних правил в даному випадку є не пропорційним, оскільки покладає на ОСОБА_1 «індивідуальний надмірний тягар», та буде порушенням положень ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції, а викладені в апеляційній скарзі представника Київської митниці Держмитслужби доводи не впливають на правильність рішення суду першої інстанції і не спростовують його висновків про відсутність підстав для застосування до ОСОБА_1 додаткового стягнення у виді конфіскації вилученої готівки.

Крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які дані, які б давали суду підстави вважати, що шляхом застосування конфіскації буде попереджена інша незаконна діяльність - легалізація злочинних доходів, торгівля наркотиками, фінансування тероризму, ухилення від сплати податків, тощо.

За викладеним, апеляційний суд вважає оскаржувану постанову судді Солом`янського районного суду м. Києва від 31.01.2020 року стосовно ОСОБА_1 законною та обґрунтованою і підстави для її скасування, про що ставиться питання в апеляційній скарзі представника Київської митниці Держмитслужби, відсутні.

Керуючись ст. 294 КУпАП, ст. 527 МК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника Київської митниці Держмитслужби Глущенко Н.В. - залишити без задоволення, а постанову судді Солом`янського районного суду м. Києва від 31 січня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, передбачених ст. 471 МК України - без зміни.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду І.М. Сілкова