ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2020 р. м. Чернівці

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду Давній В.П., за участю адвоката Мізюка В.В., розглянувши апеляційну скаргу адвоката Мізюка В.В. в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Глибоцького районного суду Чернівецької області від 11.03.2020 року, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Глибоцького районного суду Чернівецької області від 11.03.2020 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 ч.1 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 (десять тисяч двісті ) гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп. на користь держави.

Згідно постанови районного суду та протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 01.01.2020 року о 03 год. 00 хв., в м. Чернівці по вул. Приміській, 15, керував транспортним засобом ВАЗ 2103, державний номерний знак НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. У встановленому законом порядку водій погодився пройти тест на стан сп`яніння на місці за допомогою приладу Драгер в присутності двох свідків, результат позитивний 1,38 проміле.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.9 «а» Правил Дорожнього руху України і тим самим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 130 ч. 1 КУпАП.

На вказану постанову адвокат Мізюк В.В. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати постанову суду, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях його підзахисного складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

ЄУНСП: 725/141/20 Головуючий у І інстанції: Григорчак Ю.П.

Номер провадження: 33/822/151/20 Суддя-доповідач: Давній В.П.

Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП

Обґрунтовуючи свої апеляційні вимоги адвокат Мізюк В.В. зазначає, що ОСОБА_1 не є суб`єктом даного правопорушення, оскільки не був водієм транспортного засобу. Районний суд, як на доказ його вини послався на письмові докази свідків, однак до суду їх викликано не було і не з`ясовано усіх фактичних обставин справи. В матеріалах справи відсутні будь-які пояснення ОСОБА_1 . Вважає, що відеозапис з бодікамер працівників поліції не підтверджує факту керування ОСОБА_1 автомобілем. Свідки даного правопорушення також не підтверджують даний факт. Судом ці обставини враховані не були та прийнято рішення, яке на думку апелянта є незаконним.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, вислухавши думку захисника ОСОБА_1 адвоката Мізюка В.В., який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, скасувавши постанову районного суду, з підстав наведених в ній, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд приходить до наступного.

Згідно ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, повне, всебічне з`ясування обставин по справі.

У відповідності до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчинені та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Районним судом при розгляді даної справи по суті, було повністю дотримано вимоги вказаних законів.

Розглядаючи вимоги апеляційної скарги по суті, суд апеляційної інстанції вважає, що викладений в постанові суду першої інстанції висновок про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є таким, що відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 297330 від 01.01.2020 р., складеним уповноваженою особою з дотриманням вимог, передбачених ст.ст. 254 - 256 КУпАП (а.с.1); актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціального технічного засобу «ДРАГЕР» та роздрукованим результатом тесту, який склав 1,38 проміле (а.с.2, 3); письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , у присутності яких ОСОБА_1 пройшов відповідний огляд (а.с. 4, 5), копіями сертифікату та свідоцтва про повірку вимірювального засобу (а.с. 8, 9), відеозаписами з нагрудної камери поліцейських (а.с.10).

Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає, зокрема, за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, чи під впливом таких лікарських препаратів.

Вказані положення кореспондують положенням п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України, згідно яким водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Даючи оцінку вищевказаним доказам апеляційний суд приходить до висновку про правильність встановлення судом фактичних обставин вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, зафіксованого в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному відносно нього уповноваженою особою органу поліції.

Доводи апеляційної скарги адвоката Мізюка В.В. про незаконність постанови не можуть бути прийняті до уваги, оскільки факт його перебування у стані алкогольного сп`яніння підтверджений належними та достатніми доказами, які наявні в матеріалах провадження.

Аналізуючи доводи апелянта стосовно того, що районний суд, як на доказ його вини послався на письмові докази свідків, однак до суду їх викликано не було і не з`ясовано усіх фактичних обставин справи, то апеляційний суд вважає їх необґрунтованими, виходячи з наступного.

За положеннями ст.251 КУпАП письмові показання свідків як документи, віднесені до джерел доказів, які були безпосередньо досліджені судом першої інстанції. Зазначені вище докази є узгодженими та послідовними, а тому апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції надав їм належну оцінку.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не є суб`єктом даного правопорушення, оскільки не був водієм транспортного засобу, на думку апеляційного суду, є необґрунтованими та спростовуються сукупністю зібраних по справі доказами. Зокрема, із відеозапису з нагрудних бодікамер працівників поліції вбачається, що працівники поліції зупинились поруч із автомобілем ВАЗ 2103, державний номерний знак НОМЕР_1 , через декілька секунд, після зупинки першого. Коли поліцейський підійшов до автомобіля ВАЗ 2103, то за його кермом сидів саме ОСОБА_1 . На протязі усієї розмови із поліцейськими, ОСОБА_1 жодного разу не вказував, що за кермом автомобіля був не він. Натомість він вказував, що перед тим як сів за кермо автомобіля випив лише 2-3 бокала шампанського і неодноразово намагався вжити заходів до позапроцесуального вирішення даної ситуації. На думку апеляційного суду, наведені вище обставини свідчать про те, що саме ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ 2103, державний номерний знак НОМЕР_1 і що районний суд вірно визнав останнього винуватим у вчиненні даного правопорушення.

Всі інші апеляційні доводи адвоката Мізюка В.В. мають формальний характер та спрямовані на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення. Такі доводи апелянта не спростовують встановлених обставин того, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Судом апеляційної інстанції не встановлено порушень вимог матеріального чи процесуального права, які дають підстави змінити чи скасувати оскаржувану постанову.

Постанова районного суду є законною, обґрунтованою та відповідає вимогам ст. 283 КУпАП.

У зв`язку з наведеним, апеляційний суд не знаходить законних підстав для скасування постанови районного суду та закриття провадження по справі відносно ОСОБА_1 , а тому подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

На підставі наведено та керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Мізюка В.В. в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Глибоцького районного суду Чернівецької області від 11.03.2020 року відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Чернівецького

апеляційного суду В.П. Давній