Іллічівський районний суд м.Маріуполя
Справа № 264/148/20
ПОСТАНОВА

03.04.2020 р. м. Маріуполь

Суддя Іллічівського районного суду м. Маріуполя Кузнецов Дмитро Володимирович, розглянувши матеріали, які надійшли з Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , не працюючого, який проживає в АДРЕСА_1 а за ст.ст. 124, ч. 1 ст. 130, 173, 185 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшов адміністративний матеріал № 264/149/20, провадження № 3/264/429/2020, складений відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.

Оскільки у провадженні судді також знаходяться матеріали:

№ 264/148/20, провадження № 3/264/428/2020 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

№ 264/150/20, провадження № 3/264/430/2020 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП,

№ 264/151/20, провадження № 3/264/431/2020 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 185 КпАП України,

суд вважає доцільним об`єднати дані матеріали в одне провадження, присвоївши справі № 264/148/20, провадження № 3/264/428/2020.

Так, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії БД № 298175 від 04.01.2020 року, ОСОБА_1 04 січня 2020 року о 21 год. 50 хв. по вул. Мюда, буд. 38 в м. Маріуполі, керуючи автомобілем «Geely CK» державний номер НОМЕР_2 , не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного інтервалу, внаслідок чого скоїв наїзд на перешкоду, а саме ворота, в результаті чого транспортний засіб отримав механічні пошкодження. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 13.1 ПДР України.

Також згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії БД № 298176 від 05.01.2020 року, ОСОБА_1 04 січня 2020 року о 21 год. 50 хв. по вул. Мюда, буд. 38 в м. Маріуполі, керував автомобілем «Geely CK» державний номер НОМЕР_2 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук), що згідно п. 3 Розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої 09.11.2015 року Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України за № 1452/735 (далі Інструкція), стало підставою для вимоги про проходження відповідно до встановленого п. 6 вищезазначеної Інструкції порядку медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння, від якого він відмовився.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ГП № 128753 від 05.01.2020 року, ОСОБА_1 04 січня 2020 року о 23 год. 39 хв., знаходячись по вул. Мюда, буд. 38 в м. Маріуполі, тобто в громадському місці, висловлювався нецензурною лайкою на адресу ОСОБА_2 , чим порушив громадський порядок і спокій громадян.

Також у відповідності до протоколу про адміністративне правопорушення серії ГП № 128752 від 05.01.2020 року, ОСОБА_1 04 січня 2020 року о 23 год. 40 хв., знаходячись по вул. Мюда, буд. 38 в м. Маріуполі, висловлювався нецензурною лайкою на адресу ОСОБА_2 , на законну вимогу інспектора поліції припинити ці дії не відреагував, чим проявив злісну непокору законній вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків.

ОСОБА_1 свою провину не визнав, пояснив, що 04 січня 2020 року у вечірній час, будучи тверезим, він приїхав на автомобілі до своєї співмешканки ОСОБА_3 по АДРЕСА_2 , але вона не пустила його додому, а тому він залишився спати в транспортному засобі, заїхавши перед цим у двір цього домоволодіння. Однак, ОСОБА_3 викликала поліцію. Його розбудили співробітники поліції, сказавши, що він скоїв наїзд на ворота будинку ОСОБА_3 . Наполягав, що ніякого факту наїзду не було, на автомобілі та воротах відсутні будь-які пошкодження, транспортним засобом він керував у тверезому стані, а випив пляшку пива лише після того, як заїхав у двір, тобто після зупинки автомобіля. Нецензурною лайкою на адресу ОСОБА_2 не висловлювався.

Представник ОСОБА_1 за договором про надання правових послуг, адвокат Танабаш Р.І., підтримав думку свого підзахисного, вважав, що в його діях відсутній склад адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 124, ч. 1 ст. 130, 173, 185 КУпАП, а тому просив закрити провадження у справі.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, прийшов до висновку про необхідність закриття провадження у справі внаслідок відсутності складу і події правопорушень з наступних підстав.

17 липня 1997 року Верховна Рада України ратифікувала Європейську конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод. Отже, Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (далі - Конвенція) є частиною національного законодавства України, і підлягає застосуванню нарівні з національним законодавством України.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

В контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (Заява N 7460/03) правопорушення, яке розглядаються, має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні статті 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне порушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

Так, ОСОБА_1 ставиться у провину вчинення правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, відповідальність за яке передбачена за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

У підтвердження цього факту автором протоколу надано схему місця ДТП, на якій зафіксоване розташування транспортного засобу «Geely CK» державний номер НОМЕР_2 у дворі будинку АДРЕСА_2 Мюда АДРЕСА_2 , та фото таблицю до неї. При цьому на цих документах відсутнє чітке зображення наявних пошкоджень ані на автомобілі, ані на заборі домоволодіння.

Із долученої схеми ДТП не можливо встановити місце наїзду на ворота або огорожу власника будинку №38 по вулиці Мюда, оскільки місце зіткнення позначено із внутрішньої сторони воріт. Також до протоколу долучено фото переднього частини автомобіля «Geely CK» державний номер НОМЕР_2 , на якому не видно будь-яких слідів ушкоджень.

Крім того, власник домоволодіння АДРЕСА_2 - ОСОБА_3 , яка проживає за вказаною вище адресою, яка була викликана в судове засідання, також спростувала факт будь-якої ДТП та наїзду на її ворота або огорожу домоволодіння. Будь-яких претензій до ОСОБА_1 не висловлювала та підтвердила, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, а спав у власній машині у дворі будинку. Заперечила проти притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.

За таких підстав, надані стороною обвинувачення матеріали не містять достатніх даних у підтвердження того факту, що ОСОБА_1 04 січня 2020 року був причетний до дорожньо-транспортної пригоди.

Що стосується притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд зазначає наступне.

ОСОБА_1 ставиться у провину порушення вимог п. 2.5 ПДР України, згідно з яким водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З аналізу наведених норм слідує, що для звинувачення особи у вчиненні зазначеного правопорушення необхідно, перш за все, встановити факт управління нею транспортним засобом, а вже потім відмови від проходження огляду на стан сп`яніння.

На підтвердження викладених у протоколі про адміністративне правопорушення обставин інспектором поліції надано письмові пояснення свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , які вказали, що 04.01.2020 року о 23 год. 10 хв. по вул. Мюда, 38 в м. Маріуполі їх запросили в якості свідків під час оформлення протоколу відносно ОСОБА_1 . На вимогу працівників поліції продути газоаналізатор або проїхати до медичної установи для встановлення ступеню алкогольного сп`яніння останній відмовився.

Факт відмови від проходження медичного огляду ОСОБА_1 і сам не заперечував, наполягаючи на відсутності для того підстав.

З цього приводу суд зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 6 Конвенції кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, має щонайменше, зокрема, допитувати свідків обвинувачення або мати право на те, щоб їх допитали, а також вимагати виклику і допиту свідків з її сторони на тих же умовах, що й свідків обвинувачення. В цьому зв`язку ЄСПЛ у справі «Матицина проти Росії» (Скарга № 58428/10) нагадав, що важливим елементом справедливого кримінального процесу є конфронтація (очна ставка) обвинуваченого і свідка «в присутності судді, який буде виносити рішення по справі», для того щоб суддя заслухав свідка безпосередньо, поспостерігав за його поведінкою і сформував думку щодо його надійності. (Див. «PK проти Фінляндії» (рішення) (PK v. Finland (dec.)), № 37442/97, 9 липня 2002 роки; див. також, mutatis mutandis (з відповідними змінами), «Мілан проти Італії» (рішення) (Milan v. Italy (dec.)), № 32219/02, 4 грудня 2003 року; рішення у справі «Піткянен проти Фінляндії» (Pitkanen v. Finland), № 30508/96, п.п. 62-65 9 березня 2004 року; див. також рішення у справі «Пічугін проти Росії» (Pichugin v. Russia), № 38623/03, п. 199, 23 жовтня 2012 року; і, mutatis mutandis (з відповідними змінами), постанову по справі «Валерій Лопата проти Росії» (Valeriy Lopata v. Russia), № 19936/04, п. 128, 30 жовтня 2012 року).

У справі № 6293/04 «Мірілашвілі проти Росії» (Заява № 6293/04) зазначається, що національні суди мають право брати до уваги показання свідків при виконанні таких вимог: 1) вжиття максимальних заходів для забезпечення явки свідків до суду; 2) підтвердження показань свідків іншими доказами; 3) відсутність свідка через поважну причину.

На дослідженому судом відеозаписі з камери спостереження, що закріплена на форменому одязі працівника поліції, взагалі не зафіксований факт руху автомобіля, за кермом якого перебував ОСОБА_1 . Відеозапис починається з моменту, коли приїхали працівники патрульної поліції, зайшли у двір приватного будинку АДРЕСА_2 , підійшли до автомобілю, в якому у той момент спав ОСОБА_1 , після чого розбудили його, у процесі спілкування виявили у нього ознаки алкогольного сп`яніння та запропонували пройти огляд на стан такого сп`яніння. При цьому ОСОБА_1 з самого початку прибуття поліцейських заперечував факт керування транспортним засобом та наполягав, що спить у дворі приватного домоволодіння у власному автомобілі, оскільки його співмешканка - ОСОБА_3 не впускає його в їх спільний будинок у зв`язку із цим відбулась сварка. Будь-яких доказів керування автомобілем «Geely CK», державний номер НОМЕР_2 , громадянином ОСОБА_1 матеріали справи не містять.

Таким чином, суд виходить з того, що надані автором протоколу відеоматеріали не містять даних, що беззаперечно спростовували б твердження ОСОБА_1 з цього приводу.

Також у провину ОСОБА_1 ставиться вчинення ним дрібного хуліганства, а також прояв злісної непокори законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, а саме: припинити вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідальність за ст. 173 КУпАП, зокрема, передбачена за вчинення дій, що порушують громадський порядок і спокій громадян, а стаття 185 КУпАП передбачає настання адміністративної відповідальності за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків.

Стаття 1 Закону України «Про заходи щодо попередження та зменшення вживання тютюнових виробів і їх шкідливого впливу на здоров`я населення» надає визначення поняттю «громадське місце», згідно якого це частина (частини) будь-якої будівлі, споруди, яка доступна або відкрита для населення вільно, чи за запрошенням, або за плату, постійно, періодично або час від часу, в тому числі під`їзди, а також підземні переходи, стадіони.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 30 Закону України «Про Національну поліцію» (далі Закон), поліція для виконання покладених на неї завдань вживає заходів реагування на правопорушення, визначені Кодексом України про адміністративні правопорушення та Кримінальним процесуальним кодексом України, на підставі та в порядку, визначених законом. Поліція для охорони прав і свобод людини, запобігання загрозам публічній безпеці і порядку або припинення їх порушення також застосовує в межах своєї компетенції поліцейські превентивні заходи та заходи примусу, визначені цим Законом.

Для звинувачення особи у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП необхідно встановити факт відмови особи припинити правопорушення.

На підтвердження обставин, викладених у протоколах про адміністративні правопорушення, суду надані письмові пояснення свідка ОСОБА_2 , який зазначив, що 04.01.2020 року за адресою: АДРЕСА_2 ОСОБА_1 висловлювався на його адресу нецензурною лайкою та погрожував фізичною розправою, а також рапорт поліцейського, з якого вбачається, що на неодноразові вимоги припинити правопорушення ОСОБА_1 не реагував.

З наданого працівниками поліції відеозапису не вбачається факту висловлювання ОСОБА_1 на адресу свідка нецензурною лайкою, виказування йому будь-яких погроз, та як наслідок відмови припинити ці дії. На цьому відеозаписі зафіксована лише розмова ОСОБА_1 та поліцейського у відділенні поліції.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У відповідності до п. 9 ч. 1 ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію», поліція може застосувати технічні прилади і технічні засоби, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Одночасно, згідно ч. 1 ст. 40 Закону, поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

За таких підстав, надані стороною обвинувачення матеріали не містять достатніх даних у підтвердження того факту, що ОСОБА_1 04 січня 2020 року вчинив дрібне хуліганство та проявив злісну непокору законній вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків.

У своєму рішенні від 10 лютого 1995 року, у справі «Аллене де Рібермон проти Франції», Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Згідно ч. 3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

З огляду на викладене, за відсутності інших об`єктивних джерел фактичних даних про обставини, що підлягають доказуванню в цій справі, дані, що відображені у протоколі про адміністративне правопорушення, не можуть бути покладені в основу судового рішення.

Враховуючи зазначену практику Європейського суду з прав людини та презумпцію невинуватості, передбачену статтею 62 Конституції України, в матеріалах справи відсутні будь-які переконливі та достовірні докази вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 124, ч. 1 ст. 130, 173, 185 КУпАП, не надані такі докази і в ході судового розгляду, що виключає подію і склад зазначених вище адміністративних правопорушень.

Згідно з пунктом 1 статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю внаслідок відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, суд не знаходить підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.ст. 124, ч. 1 ст. 130, 173, 185 КУпАП через відсутність в його діях складу і події даних адміністративних правопорушень.

Керуючись ст.ст. 247 п. 1, 283, 284 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.ст. 124, ч. 1 ст. 130, 173, 185 КУпАП закрити, внаслідок відсутності складу і події адміністративних правопорушень.

Постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного суду протягом 10 днів через Іллічівський районний суд м.Маріуполя Донецької області.

Суддя: Д. В. Кузнецов