П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.04.2020 м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Фазикош О.В., розглянувши матеріали протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №366247 від 06.01.2020, які надійшли від Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції відносно громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тимчасово непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за ознаками вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №366247 від 06.01.2020, вбачається, що 06 січня 2020 о 15 год. 15 хв. в м. Ужгород, проспект Свободи біля буд. 46 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Skoda Octavia A5 державний номерний знак НОМЕР_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння. Медичний огляд на стан сп`яніння проводився у встановленому законом порядку у медичному закладі у лікаря-нарколога та підтверджується висновком медичного закладу №381. Таким чином, водієм ОСОБА_1 порушено вимоги п. 2.9 а ПДР, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

ОСОБА_1 в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Подав заяву про відкладення розгляду справи.

Захисник особи, відносно якої складено протокол адвокат Цебрик Л.В. в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Подав заперечення на протокол та заяву про відкладення розгляду справи.

Слід зауважити, що засідання у даній справі відкладалося неодноразово, в тому числі з причин заявлення захисником та особою, яка притягається до адміністративної відповідальності клопотань про відкладення розгляду справи з різних причин.

Вирішуючи клопотання про відкладення розгляду справи слід виходити з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи.

Ч. 1 ст. 268 КУпАП передбачено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно до ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків або при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий i відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним i безстороннім судом, встановленим законом.

В ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» вказано, що стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі "Смірнов проти України", в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

Суд повинен контролювати процесуальну поведінку осіб, які беруть участь у справі, а значить обов`язок добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, а також нести відповідальність за зловживання правом. В прямі обов`язки осіб, що беруть участь у справі, входить дотримання процесуальної дисципліни на протязі всього провадження у справі.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07 липня 1989 року, виходить з того, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було зневільовано ключовий принцип - верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, як що таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи.

В цьому ж рішенні Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

За таких обставин, суддя не знаходить підстав для задоволення клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки справа неодноразово відкладалась за клопотаннями особи, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення та клопотання захисника особи відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення.

На переконання суду, дії особи відносно якої складено протокол у даному випадку сприяють невиправданому затягуванню судового розгляду, що в свою чергу спрямовано на уникнення його від адміністративної відповідальності у зв`язку із закінчення строків накладення адміністративного стягнення, які передбачені ст. 38 КУпАП.

Зволікання з розглядом справи про адміністративне правопорушення може призвести до уникнення особи, відносно якої складено протокол , від відповідальності, яка має настати у разі, якщо буде встановлено у його діях наявність складу адміністративного правопорушення.

Стаття 268 КУпАП не містить імперативної заборони розглядати справу про адміністративне правопорушення за статтею 130 КУпАП без обов`язкової присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Крім того, суд враховує, що в минулих судових засіданнях ОСОБА_1 та його захисник були присутні, висловлювали свою позиції з приводу протоколу про адміністративне правопорушення, подавали письмові заперечення. А згідно поданого клопотання про відкладення розгляду справи ОСОБА_1 в такому клопотанні поважних причин неявки в судове засідання не наводить.

Під час підготовки справи до розгляду та під час судового засідання не виявлено підстав для повернення протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 для доопрацювання та належного оформлення, матеріали справи про адміністративне правопорушення містять достатньо доказів для прийняття судом законного та обґрунтованого рішення, а тому суд розглядає справу за відсутності особи, відносно якої складено протокол та його захисника, що також не суперечить положенням ст. 268 КУпАП, оскільки належним чином повідомлені, останні в судове засідання не з`явилися.

Дослідивши матеріали справи, доходжу висновку, що в діях гр. ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, його дій кваліфіковані вірно.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визначається, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За статтею 130 КУпАП особа несе відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

П. 2.9.а ПДР України передбачена заборона керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Положеннями статті 266 КУпАП визначено, що особи, які керують транспортними засобами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків. У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Огляд на стан сп`яніння ОСОБА_1 проводився у встановленому законом порядку лікарем закладу охорони здоров`я. До матеріалів справи додано Висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №381 від 06.01.2020 , відповідно до якого, останній перебуває в стані алкогольного сп`яніння. Аргументи про те, що при оформлені протоколу свідки були відсутні, а ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, суд вважає безпідставними, оскільки огляд ОСОБА_1 був проведений лікарем закладу охорони здоров`я та відповідно до висновку лікаря такий був у стані алкогольного сп`яніння, тому в даному випадку необхідності обов`язкової присутності двох свідків при складанні протоколу про адміністративне правопорушення не було та згідно дослідженого відеозапису такий погодився проходити огляд спочатку на місці, а потім в закладі охорони здоров`я, що зафіксовано на відео фалі останні цифри 389 на 4 хв. 37 сек.

Згідно розяснень, що міститься в п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005 р. №14під керуванням транспортними засобами слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу, незалежно від того, керує особа транспортними засобами, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Для притягнення до відповідальності за ст.130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані спяніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.

Факт керування підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, зокрема згідно постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАК №1945555 від 06.01.2020 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 122 КУпАП України у зв`язку з не подання сигналу світлового показчика повороту відповідного напрямку при повороті.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні вказаного вище адміністративного правопорушення, що підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №366247 від 06.01.2020, висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №381 від 06.01.2020 та актом медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №381 від 06.01.2020, відповідно змісту яких на момент проходження освідчення у ЗОНД гр. ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння внаслідок вживання алкоголю; постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАК №1945555 від 06.01.2020 року та диском із відеозаписом з місця події, відтвореним та дослідженим під час судового засідання.

Також, матеріали справи містять і розписку водія ОСОБА_1 , відповідно до якої той, маючи посвідчення водія, зобов`язується залишити транспортний засіб, за місцем зупинки.

Суд визнає вищенаведені докази належними та допустимими в процесі доказування, оскільки такі здобуті уповноваженими особами, у спосіб та у порядку визначеному законом і безпосередньо стосуються обставин правопорушення.

Аналізуючи докази по даній справі з точки зору їх допустимості, об`єктивності та достатності, за відсутності суперечностей, приходжу до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП доведена повністю, дії останнього працівником поліції, який складав протокол, кваліфіковані вірно. При цьому, заперечення ОСОБА_1 щодо невчинення правопорушення спростовуються вищенаведеними доказами по справі і ґрунтуються виключно на його твердженнях, які жодним чином не аргументовані та не підтверджені у визначений законом спосіб.

Заперечення ОСОБА_1 факту керування транспортним засобом, суд розцінює як лінію захисту та спробу уникнути відповідальності, оскільки таке твердження спростоване долученими до матеріалів справи доказами.

Крім того, під час розгляду справи судом досліджено відеозапис, що міститься в матеріалах справи, який повністю спростовує твердження сторони захисту про те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом. Так, з діалогу особи, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення та працівників поліції можливо дійти однозначного висновку, що ОСОБА_1 керував вказаним транспортним засобом та вказував працівнику поліції що він вмикав показчик повороту при руху транспортного засобу та вказував про наведене після складання протоколу, вбачається з відеозапису також заповнення працівником поліції направлення на проведення медичного огляду на відео фалі останні цифри 388 на 3 хв. 20 сек. Жодного посилання на те, що автомобіль не рухався ОСОБА_1 працівникам поліції не доводив. При складанні протоколу жодних пояснень не надавав.

Також суд зазначає, що незважаючи на те, що дії працівників поліції Соляник В.І. щодо складення відносно нього та винесення фактично вважає незаконними, постанову за ч.2 ст.122 КУпАП, складену в той же день за керування транспортним засобом при повороті не включення показчика сигнала повороту оскаржував до суду. Разом з тим, вказані обставини не спростовують факту керування таким транспортним засобом ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння.

Посилання на відсутність ліцензії на прилад Драгер, спростовується надісланими на запит захиснику відповідями з закладу охорони здоров`я разом з копіями ліцензій. Крім того, лікарем згідно з актом медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №381 від 06.01.2020 зроблено висновок про перебування в стані алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 в сукупності інших ознак під час проведення такого огляду.

А тому, враховуючи вищенаведене, приходжу до висновку, що в діях громадянина ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП, тобто керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Окрім того, захисником заявлено клопотання про виклик до суду для допиту свідка. У зв`язку з чим неодноразово розгляд справи відкладався для виклику останнього та наданням можливості ОСОБА_1 забезпечити явку свідка. Разом з тим, забезпечити такого не зміг.

Судом, неодноразово викликалось співробітники Управляння патрульної поліції, що оформлювали матеріали, однак вони до суду жодного разу не з`явились.

Крім того, суд бере до уваги при розгляді даної справи, практику Європейського суду з прав людини, зокрема, у рішенні, ухваленому 29 червня 2007 року у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства», Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Посилання сторони захисту на те, що протокол про адміністративне правопорушення був складений з порушеннями, не заслуговують на увагу, оскільки протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 відповідає вимогам ст. 256 КУпАП. Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, в ньому маються дані про дату та місце його складання, дані про особу, що її склала та про особу, відносно якої протокол складений, дані про місце, час вчинення правопорушення та його суть. Про те, що ОСОБА_1 були роз`ясненні права, передбачені ст. 268 КУпАП, свідчить його підпис у протоколі. Від пояснень згідно протоколу ОСОБА_1 відмовився.

Не вбачає суд і порушень з боку поліцейських порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 , як на тому наголосив захисник, оскільки по-перше, сам огляд водія проводився у зв`язку з його відмовою від такого огляду на місці зупинки, а по-друге, ОСОБА_1 було чітко вказано на те, що у зв`язку з виявленими у нього ознаками алкогольного сп`яніння йому пропонується пройти огляд на місці зупинки за допомогою газоаналізатора, або ж, за його бажанням, в закладі охорони здоров`я, на що останній погодився пройти такий огляд в закладі охорони здоров`я.

Поряд з цим, стороною захисту не надано доказів, які б спростовували фактичні обставини справи зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення та відеозаписів з нагрудної камери працівника поліції, доданого до матеріалів протоколу.

Твердження сторони захисту про відсутність в його діях події і складу правопорушення, невинуватість ОСОБА_1 , суд розцінює як його захисну позицію, спрямовану на уникнення адміністративної відповідальності за вчинене.

Аналізуючи докази по даній справі з точки зору їх допустимості, об`єктивності та достатності, за відсутності будь-яких суперечностей, приходжу до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП доведена повністю. При цьому, заперечення захисника щодо вчинення його довірителем правопорушення спростовуються вищенаведеними доказами по справі і ґрунтуються виключно на його твердженнях щодо невчинення даного правопорушення, жодним чином не аргументовані та не підтверджені у визначений законом спосіб.

Враховуючи особу ОСОБА_1 , характер вчиненого правопорушення, ступінь вини у скоєному, те, що останній раніше до адміністративної відповідальності не притягувався, беручи до уваги, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, суд дійшов висновку, що з метою виховання правопорушника та запобігання вчинення ним нових правопорушень, необхідним та достатнім є адміністративне стягнення у виді штрафу, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, тобто в межах санкції відповідної статті КУпАП.

При призначенні адміністративного стягнення суд виходить із змісту ст.33 КУпАП і враховує характер вчиненого правопорушення, обставини справи та наслідки, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та відповідно до вимог ст. 35 КУпАП обтяжують відповідальність за вчинення адмінправопорушення, а отже суд приходить до висновку про необхідність накладення на гр. ОСОБА_1 , адміністративного стягнення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та з врахуванням вище перелічених обставин, доцільним буде обрати стягнення у вигляді накладення штрафу у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Керування транспортним засобом особою, яка перебуває у стані сп`яніння, за своїм характером має підвищену суспільну небезпеку, а тому вимагає накладення відповідного адміністративного стягнення з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та запобіганню вчиненню нею нових правопорушень. Стягнення у санкції статті 130 КУпАП з кожним роком постійно суттєво посилюється і на даний час є безальтернативно суворим, тому підстав для звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності в порядку ст. 22 КУпАП не вбачає.

Згідно ч.5 ст. 283 КУпАП постанова суду (судді) про накладення адміністративного стягнення повинна містити положення про стягнення з особи, щодо якої її винесено, судового збору. Відповідно до п.5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 р. №3674-VI (з наступними змінами та доповненнями) у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу. Відповідно до Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Згідно абзацу 4 статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» з 1 січня 2020 року встановлено прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі 2102 грн. Таким чином, правопорушнику необхідно сплатити судовий збір в розмірі 420,40 грн.

Керуючись ст. 130, 221, 284, 285, 289, 294 КУпАП, п. 5 ч. 2 ст. 4 Закон України «Про судовий збір», суддя

П О С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200,00 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 420,40 грн.

Постанова про адміністративне правопорушення може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом десяти днів з дня її винесення. Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.В.Фазикош