Номер провадження: 33/813/1151/20
Номер справи місцевого суду: 509/3219/20
Головуючий у першій інстанції Кириченко П.Л.
Доповідач Журавльов О. Г.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.10.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі головуючого судді Журавльова О.Г., за участі секретаря судового засідання Янковської Ю.Л., за участі особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника адвоката Полякова О.О., потерпілої ОСОБА_2 , розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Овідіопольського районного суду Одеської області від 28.08.2020 р. відносно:

ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

-про накладення адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого за ст. 124 КУпАП,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Зазначеною постановою суду першої інстанції ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. та стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 420,40 грн.

Відповідно до змісту мотивувальної частини постанови суду першої інстанції:

05 липня 2020 року о 08.45 годин водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки «Jeep Cherookee» д.н.з. НОМЕР_1 в с. Санжійка на території Овідіопольського району Одеської області не врахувавши дорожніх умов, при виконані обгону, не впевнився, що це буде безпечно для інших учасників дорожнього руху та допустив зіткнення з транспортним засобом «Subaru Forester» д.н.з НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 , який рухався попереду та увімкнувши лівій поворот зменшив швидкість руху та здійснила маневр ліворуч, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження та матеріальний збиток, чим ОСОБА_1 порушив вимоги п.п. 14.2 ПДР.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала.

Не погодившись із вказаною постановою ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та провадження по адміністративній справі закрити, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Скарга обґрунтована тим, що:

- суд першої інстанції здійснив розгляд справи без сповіщення його про дату та час судового розгляду, чим позбавив його права на захист та справедливий судовий розгляд та надання пояснень і долучення доказів;

- суд першої інстанції не встановив обставини, передбачені ч. 2 ст. 33 КУпАП, а саме при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність;

- суд не врахував, що саме в діях ОСОБА_2 , наявні порушення ПДР, а саме п.п. 9.2, 10.1, оскільки завчасно не попередила про намір здійснити поворот та перед зміною напрямку руху, вона повинна була переконатись, що це буде безпечним і не створить перешкод, або небезпеки іншим учасникам руху.

З огляду на що ОСОБА_1 просить скасувати постанову суду першої інстанції, а провадження відносно нього закрити.

На зазначену апеляційну скаргу потерпілою ОСОБА_2 наданий відзив №33-22544/20 від 27.10.2020 року, в якому вона заперечує проти апеляційної скарги та просить постанову Овідіопольського районного суду Одеської області від 28.08.2020 р. залишити без змін.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його захисник Поляков О.О. наполягали на вимогах апеляційної скарги та просили її задовольнити, натомість потерпіла ОСОБА_2 заперечувала проти вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 та просила постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, перевіривши доводи апеляційної скарги та повторно дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП України апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності із законом.

При розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247 і 280 КУпАП, у тому числі шляхом допиту свідків та за обов`язкової участі особи, відповідно якої складено протокол про адміністративне правопорушення. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП.

У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до вимог статей 251, 252 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчинені та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Апеляційний суд вважає, що зазначені вимоги закону при розгляді справи в районному суді були виконані, які перевірені судом апеляційної інстанції та підтверджують наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Відповідно до п.п. 1.1 Розділу 1 Правил дорожнього руху, ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Згідно ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Пунктом 1.4 Правил дорожнього руху (далі ПДР, Правил) передбачено, що кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.

Відповідно до постанови суду першої інстанції ОСОБА_1 визнаний винуватим у порушенні Правил дорожнього руху, а саме п.п. 14.2.

Так, пунктом 14.2 ПДР визначено, що перед початком обгону водій повинен переконатися в тому, що:

а) жоден з водіїв транспортних засобів, які рухаються за ним і яким може бути створено перешкоду, не розпочав обгону;

б) водій транспортного засобу, який рухається попереду по тій самій смузі, не подав сигналу про намір повороту (перестроювання) ліворуч;

в) смуга зустрічного руху, на яку він буде виїжджати, вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані;

г) після обгону зможе, не створюючи перешкоди транспортному засобу, якого він обганяє, повернутися на займану смугу.

При цьому, ні в протоколі про адміністративне правопорушення, ні в постанові суду не зазначено, який саме підпункт п. 14 ПДР порушено ОСОБА_1 .

В свою чергу, судом апеляційної інстанції, з метою встановлення права на справедливий суд, забезпечення завдання Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо охорони прав і свобод громадян, дотримання принципу здійснення провадження в справах про адміністративні правопорушення на основі суворого додержання законності, досліджено матеріали справи, з яких апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Так, відповідно до матеріалів справи, відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ОБ №099766 від 05.07.2020 р., відповідно до якого 05 липня 2020 року о 08 год. 45 хв. за адресою: Одеська обл, Овідіопольський р-он, с. Санжійка на Санжійській дорозі LEP 126, водій керуючи транспортним засобом «Jeep Cherookee» д.н.з. НОМЕР_1 не врахував дорожніх умов, не переконався, що це буде безпечно, здійснюючи обгін, допустив зіткнення з транспортним засобом «Subaru Forester» д.н.з НОМЕР_2 , який рухався попереду та увімкнувши лівій поворот, зменшив швидкість та здійснював маневр наліво, чим порушив вимоги п. 14.2 ПДР

Відповідно до пояснень ОСОБА_1 , які містяться в матеріалах справи, 05.07.2020 р. близько 08 год. 45 хв. він рухався на своєму автомобілі «Jeep Cherookee» д.н.з. НОМЕР_1 , в бік с Грибівка та виконував маневр обгону по зустрічній смузі, а автомобіль «Subaru Forester» д.н.з НОМЕР_2 почав повертати. При цьому, він здійснював обгін двох інших автомобілів, між якими була дистанція, в яку він планував перелаштуватися під час руху. Коли він почав перелаштовуватись, дистанція між автомобілями скоротилась та він був вимушений рухатись далі по зустрічній смузі руху, після чого побачив автомобіль «Subaru Forester», який повертав ліворуч, та він почав зменшувати швидкість, однак уникнути зіткнення не вдалось (а.п. 6).

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 підтвердив свої пояснення, надані одразу після вчинення ДТП.

Окрім того, відповідно до пояснень ОСОБА_2 , які містяться в матеріалах справи (а.п. 5), 05.07.2020 р. приблизно о 08 год. 42 хв., вона керуючи автомобілем «Subaru Forester» по а/д Чорноморськ-Санжійка на ділянці дороги, біля насосної станції, під час наближення до повороту наліво, зменшила швидкість, увімкнула лівий поворот, переконалась у відсутності транспортних засобів, що рухаються назустріч та почала виконувати маневр повороту наліво. В момент повороту відбулося зіткнення з лівого боку.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_2 підтвердила свої пояснення, надані одразу після вчинення ДТП.

Суд апеляційної інстанції під час судового розгляду повторно проаналізував наявні матеріали провадження, а саме: протокол про адміністративне правопорушення серії ОБ №099766 від 05.07.2020 р. зі схемою з місця ДТП (а.п. 3, 4); пояснення ОСОБА_1 (а.п. 6); пояснення ОСОБА_2 (а.п. 5).

В свою чергу, пояснення ОСОБА_1 щодо неможливості перестроювання під час обгону двох транспортних засобів, які рухались позаду автомобілю «Subaru Forester», оскільки дистанція між ними скоротилась, повністю спростовують його доводи апеляційної скарги щодо недотримання водієм автомобілю «Subaru Forester» правила щодо увімкнення сигналу лівого повороту. Оскільки, водіями вказаних транспортних засобів не було здійснено обгону автомобілю ОСОБА_2 , а навпаки останні почали гальмувати у зв`язку із ввімкненням останньою сигналу лівого повороту, з огляду на що між ними і скоротилась дистанція, а ДТП із вказаними транспортними засобами не сталась, оскільки ними було дотримано ПДР. При цьому вказані пояснення ОСОБА_1 як раз і узгоджуються з поясненнями ОСОБА_2 щодо прийняття заходів для подання сигналу лівого повороту, тобто останньою виконані вимоги п. 9.2 б) ПДР.

Апеляційний суд також критично ставиться до доводів апеляційної скарги щодо наявності в діях водія ОСОБА_2 порушень п. 10.1 ПДР, відповідно до якого перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, з огляду на вище викладені обставини.

Оскільки, відповідно до п. 10.4 ПДР водій, що виконує поворот ліворуч або розворот поза перехрестям з відповідного крайнього положення на проїзній частині даного напрямку, повинен дати дорогу зустрічним транспортним засобам, а при виконанні цих маневрів не з крайнього лівого положення на проїзній частині - і попутним транспортним засобам. Водій, що виконує поворот ліворуч, повинен дати дорогу попутним транспортним засобам, які рухаються попереду нього і виконують розворот.

Відповідно до схеми, яка є додатком до протоколу ДТП від 05.07.2020 р., ширина проїжджої частини становить 7,2 м, а відповідно до абз. 79 п. 1.10 ПДР смуга руху - поздовжня смуга на проїзній частині завширшки щонайменше 2,75 м, що позначена або не позначена дорожньою розміткою і призначена для руху нерейкових транспортних засобів. Тобто, більш ніж дві смуги руху (в даному випадку по одні в кожному напрямку) на вказаній ділянці місцевості не може бути.

Тобто, ОСОБА_2 не могла перебувати не в крайньому лівому положенні, а ОСОБА_1 не рухався у зустрічній смузі руху, якому б вона, в такому випадку мала б надати дорогу. А зважаючи на те, що на вказаній ділянці наявна дорога із двостороннім рухом, яка має по одній смузі для руху в кожному напрямку, то при здійсненні повороту ліворуч ОСОБА_2 повинна була надати дорогу зустрічним транспортним засобам, що нею і було здійснено.

Натомість, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованими доводи суду першої інстанції щодо наявності в діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, які мали місце у зв`язку з порушенням останнім п.п. б) п. 14.2 ПДР, а саме перед початком обгону водій повинен переконатися в тому, що водій транспортного засобу, який рухається попереду по тій самій смузі, не подав сигналу про намір повороту (перестроювання) ліворуч.

Доводи ОСОБА_1 щодо порушення права на особисту участь у судовому засіданні та неповідомлення про дату та час судового розгляду, апеляційний суд знаходить слушними, однак порушене право ОСОБА_1 було поновлене, шляхом прийняття апеляційної скарги до розгляду та наданням права особистої присутності у суді апеляційної інстанції з метою надання своїх пояснень та доказів на підтримання вимог апеляційної скарги.

Однак, під час перевірки доводів скарги ОСОБА_1 останнім не надано до суду переконливих доказів, які б вказували на його непричетність до вчиненої ДТП, та саме в його діях апеляційний суд вбачає наявність адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Враховуючи встановлене, у всій своїй сукупності, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про те, що в діях ОСОБА_1 містяться ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин, що виникли, і закон, який їх регулює, з урахуванням встановлених в суді апеляційної інстанції обставин, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Одночасно, доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм матеріального та процесуального права зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права та не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до законодавства та на законність судового рішення.

Таким чином, апеляційний суд не вбачає підстав для зміни або скасування оскаржуваної постанови суду першої інстанції.

Керуючись статтями 7, 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Овідіопольського районного суду Одеської області від 28.08.2020 р., якою на ОСОБА_1 , накладено адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого за ст. 124 КУпАП - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду О.Г. Журавльов