Справа №591/4238/20 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Капкін О. Б.
Номер провадження 33/816/413/20 Суддя-доповідач Матус В. В.
Категорія 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2020 року суддя Сумського апеляційного суду Матус В. В. ,з участю секретаря судового засідання Шумарової О.О., захисника Шевцова П.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми в режимі відео конференції справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Зарічного районного суду м. Суми від 30 липня 2020 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 ),

визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 420,40 грн., -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до постанови судді, водій ОСОБА_1 07 липня 2020 року о 12-04 год. в смт. Краснопілля по вул. Сумській, 114, керував автомобілем Fiat Ducato д/н НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується результатом огляду за допомогою приладу «Драгер» Alcotest 6820 тест №293, який проводився в присутності двох свідків, проба позитивна 0,29 проміле, чим порушив п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України та скоїв правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 не погоджується з прийнятим судовим рішенням та просить скасувати вказану постанову судді, а провадження по справі закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

За змістом доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права. Зокрема, зазначає, що суд не викликав свідків, а обмежився лише їх письмовими поясненнями, розгляд справи провів за відсутності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, належним чином не дослідив протокол про адміністративне правопорушення. Суд не звернув увагу на те, що ОСОБА_1 був незгодний з результатами огляду на стан алкогольного сп`яніння, однак всупереч ст. 266 КУпАП співробітники поліції не зафіксували таку незгоду.

Вислухавши пояснення захисника, який підтримав подану апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи та доводи поданої апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Розглядаючи справу, суддя дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п.2.9а ПДР України та відповідно вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Висновок судді суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, за зазначених у постанові обставинах, ґрунтується на зібраних у справі та перевірених у судовому засіданні доказах, а саме: протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 212112 від 07 липня 2020 року (а.с.2), який за своїм змістом відповідає вимогам ст.256 КУпАП і сумнівів не викликає; актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням технічних засобів, з якого вбачається, що результат огляду ОСОБА_1 , за допомогою Драгера 6820 позитивний 0,29 проміле, і що огляд проводився в присутності свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . При цьому, ОСОБА_1 погодився з результатами огляду, про що свідчить його підпис ( а.с. 5), роздруківкою приладу відповідно до якого результат тестування становив 0,29 ‰ (а.с.1), письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які кожен окремо підтвердили, що в їх присутності вказаний водій погодився в установленому законом порядку пройти перевірку для визначення стану алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Драгер 6820», результат тесту показав 0,29‰, а також іншими матеріалами справи, належним чином дослідженими суддею.

Вище перелічені докази узгоджуються між собою, будь-яких сумнівів у їх належності, допустимості не має, в сукупності підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Посилання апелянта на те, що письмові пояснення свідків не є належними доказами, оскільки суд не допитував цих свідків безпосередньо в судовому засіданні є неприйнятним, оскільки ці твердження суперечать положенням КУпАП, який не містить відповідних заборон. КУпАП не врегульовано питання допустимості письмових пояснень осіб, які долучається до протоколу про адміністративне правопорушення та не встановлено заборон щодо використання цих пояснень у доказуванні певних фактів чи обставин.

Крім того, ставити під сумнів об`єктивність пояснень вказаних свідків підстав немає, оскільки пояснення свідків відібрані у встановленому законом порядку, містять необхідні реквізити, підписані свідками без застережень та в матеріалах справи відсутні будь які дані про те, що вказані пояснення свідки давали внаслідок впливу на них.

Апеляційний суд критично відноситься до доводів апеляційної скарги щодо розгляду даної справи у відсутність ОСОБА_1 , як особи, що притягується до адміністративної відповідальності.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод (далі Конвенція), встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Ратифікуючи Конвенцію, Україна взяла на себе обов`язки гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

Поняття справедливого судового розгляду передбачає можливість для особи, яка притягається до відповідальності, бути присутнім на засіданні. Ця можливість випливає із об`єкта і цілі ст. 6 ЄСПЛ, оскільки здійснення прав, гарантованих ст. 6 Конвенції, передбачає можливість вказаної особи бути вислуханою, а також необхідність перевірити точність її тверджень і співвставити їх з матеріалами судової справи.

Разом з тим, керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суд виходить з того, що реалізуючи п. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції в праві встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентним є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року. У вказаному Рішенні зазначено, що право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики ЄСПЛ вбачається, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом та потребою з боку держави регулювання доступу до суду.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що встановлення діючим законом скороченого строку щодо можливості накладення адміністративного стягнення провокує осіб, які притягаються до адміністративної відповідальності, на зловживання своїм правом на участь у судовому засіданні та навмисне затягування розгляду справ з метою уникнення адміністративної відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.

Як вбачається з матеріалів справи, під час складання протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 було повідомлено, що розгляд справи відбудеться в Зарічному районному суді м. Суми 16 липня 2020 року о 10 годині (а.с.2), а в подальшому секретарем судового засідання в телефонному режимі було повідомлено захисника ОСОБА_1 адвоката Шевцова П.В. про розгляд цієї справи 30 липня 2020 року о 08 - 40 год., а також останній зобов`язався повідомити особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, про розгляд справи( а.с. 27).

Разом з тим, до суду ОСОБА_1 не з`явився, а від його захисника надійшло клопотання про закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 , у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення ( а.с. 29-30).

Тому суд першої інстанції, враховуючи вимоги ст.268 КУпАП, які не передбачають обов`язкової участі особи при розгляді справи за ч.1 ст.130 КУпАП, ураховуючи принцип судочинства, зазначений в практиці Європейського Суду з прав людини, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, обґрунтовано визнав за необхідне провести розгляд справи за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Не можуть вважатись переконливими і не підтверджені матеріалами справи доводи апелянта про те, що ОСОБА_1 не погоджувався з результатами огляду, однак всупереч вимогам частини 3 статті 266 КУпАП, працівниками поліції йому не було запропоновано пройти медичний огляд у найближчому закладі охорони здоров`я. Зокрема, такі доводи спростовується відеозаписом із нагрудних камер працівників поліції, з яких вбачається, що ОСОБА_1 безпосередньо після проходження огляду на стан сп`яніння жодним чином не заперечував щодо результатів тесту, а потім при складанні відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення, коли надавав пояснення по суті правопорушення, також не зазначав про свою незгоду, тоді як, в акті на стан алкогольного сп`яніння з використанням технічних засобів, поставив свій підпис про те, що він згоден з результатами огляду( а.с. 5).

За клопотанням сторони захисту в суді апеляційної інстанції був допитаний офіцер поліції ОСОБА_4 , який підтвердив, що ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння в лікувальному закладі, на що останній відмовився, що не заперечувалося учасниками провадження.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що порядок огляду водія ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, якій було проведено на місці зупинки транспортного засобу 07 липня 2020 року з використанням спеціального технічного засобу Драгер 6820 відповідає положенням статті 266 КУпАП .

Підстав вважати цей огляд недійсним, апеляційний суд не вбачає.

Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду, викладені в постанові і були підставами для її скасування та закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, як про те ставить питання апелянт, ним не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити те, що ОСОБА_1 підлягає адміністративній відповідальності за редакцією статті 130 КУпАП, що діяла до прийняття Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» № 2617-VIII.

До вказаного висновку суд апеляційної інстанції прийшов виходячи з наступного.

З 01 липня 2020 року набув чинності Закону України від 22 листопада 2018 року № 2617-VIIІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» (далі - Закон № 2617-VIIІ).

Разом з тим, Законом України від 17 червня 2020 року № 720-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв?язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» (далі - Закон № 720-IX) внесені нові зміни до Закону № 2617-VIIІ, а саме, згідно з вимогами пункту 117 Розділу І Закону № 720-IX:

- у пункті 1 Розділу І Закону № 2617-VIIІ виключено підпункт 4, який запровадив нову редакцію ст. 130 КУпАП і виключав адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами у стані сп?яніння;

- у пункті 2 Розділу І Закону № 2617-VIIІ виключено підпункт 171, який доповнивши КК України ст. 286-1 криміналізував відповідальність за керування транспортними засобами особами у стані сп?яніння.

Принциповим у даному випадку є час набрання чинності Законом № 720-IX.

За загальним правилом Закон набирає чинності через десять днів з дня його офіційного оприлюднення, якщо інше не передбачено самим Законом, але не раніше дня його опублікування (ч. 5 ст. 94 Конституції України).

Закон № 720-IX опублікований у газеті «Голос України» № 110 03 липня 2020 року, однак у його положеннях мова йде про набрання ним чинності одночасно із Законом № 2617-VIIІ, тобто раніше дня його опублікування.

Таким чином, оскільки норми Закону № 720-IX, в частині його набрання чинності, суперечать нормам ч. 5 ст. 94 Конституції України, тобто нормам прямої дії нормативно правового акту, що має найвищу юридичну силу, а тому датою набрання чинності вище згаданого закону потрібно вважати саме 03 липня 2020 року.

Оскільки по даній справі подія правопорушення мала місце 07 липня 2020 року, тобто після набрання чинності Закону № 720-IX, який скасував внесені зміни, як до КУпАП (статті 130 ) так і до КК України (статті 2861), тому підлягає застосуванню редакція статті 130 КУпАП, що діяла до 01 липня 2020 року.

Адміністративне стягнення на ОСОБА_1 накладено судом з додержанням вимог статті 33 КУпАП, характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступеня його вини та в межах санкції частини статті за дане правопорушення.

Враховуючи вищенаведене та те, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень, як самим правопорушником так і іншими особами, вважаю, що суд, повно, всебічно і об`єктивно дослідивши матеріали справи, дійшов до вірного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП України, а тому підстави для скасування постанови суду відсутні.

На підставі наведеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Постанову судді Зарічного районного суду м. Суми від 30 липня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП - залишити без зміни, а його апеляційну скаргу - без задоволення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Сумського апеляційного судуМатус В. В.