КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ 33/824/2750/2020 Постанова винесена суддею Константіновою К.Е.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2020 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Горб І.М., за участю особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 та захисника Дубовика О.В., розглянувши апеляційну скаргу

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Феодосія (АР Крим), громадянки України, з вищою освітою, розлученої, маючої на утриманні сина, 2007 р.н., ФОП, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , яка раніше до адміністративної відповідальності не притягувалася,

на постанову судді Печерського районного суду м. Києва від 26 травня 2020 року,

в с т а н о в и л а:

Постановою судді Печерського районного суду м. Києва від 26 травня 2020 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Також постановлено стягнути з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп.

Згідно з постановою суду, 26 лютого 2020 року о 22 год. 40 хв. по вул. Басейна, 1/2 в м. Києві ОСОБА_1 керувала автомобілем «Ауді Q5», державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук, поведінка не відповідає дійсності, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовилася у присутності двох свідків, чим порушила п. 2.5 ПДР України.

Суд у постанові дійшов висновку про те, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , вважаючи постанову суду незаконною, необґрунтованою та безпідставною, просить її скасувати та закрити провадження у справі.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що суд першої інстанції не з`ясував на підставі належних та допустимих доказів, чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи підлягала вона відповідальності, та прийшов до висновку про наявність вини в її діях, зокрема, на підставі протоколу про адміністративне правопорушення, письмових пояснень свідків та відеозаписів із нагрудних відеокамер інспекторів патрульної поліції, проте, вказані докази є недопустимими.

Зокрема, зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення складений з порушенням вимог ст. 256 КУпАП, а саме, в протоколі зазначено невірні час та дату його складання, оскільки протокол фактично було складено після 00:20 год. 27 лютого 2020 року, що підтверджується відеозаписом з камери поліцейського, а не «26 лютого 2020 року о 23:30 год.», як зазначено у протоколі.

Крім того, в порушення вимог п. 7 Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції від 06.11.2015 р. № 1376, в протокол було внесено додаткові записи після того як нею було його підписано, а саме було внесено ПІБ та адреси свідків.

Також в протоколі зазначено час вчинення начебто нею правопорушення о 22 год. 40 хв., але вказане не відповідає дійсності, оскільки вона була зупинена поліцейськими приблизно о 23:10 год., що підтверджується відеозаписами з камер поліцейських, на яких відео спілкування з нею розпочинається після 23 год. 26.02.2020 р.

Крім того, містять порушення і пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 під час їх оформлення, а саме дата складання пояснень не відповідає обставинам справи, зокрема, в поясненнях зазначено, що вони складені 26.02.2020 р., проте, як вбачається з відеозапису з нагрудної камери поліцейського, пояснення даними свідками були підписані лише 27.02.2020 р. о 00:15:36 год.

При цьому, дані пояснення свідків свідчать про те, що вона відмовилася проходити «перевірку для визначення стану сп`яніння в лікаря-нарколога», проте вони не містять жодної інформації, що вона відмовилась пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки.

В той же час, згідно Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, у разі наявності підстав поліцейський направляє водія до найближчого закладу охорони здоров`я, а з огляду на пояснення свідків вона відмовилася їхати не до закладу охорони здоров`я, а до невідомого лікаря-нарколога.

З огляду на вказані недоліки та суперечності доказів, на підставі яких суд першої інстанції прийшов до висновку про наявність її вини в інкримінованому правопорушенні, протокол про адміністративне правопорушення та пояснення свідків є недопустимим доказами, оскільки складені з грубими порушеннями вимог законодавства.

Вказує й на те, що вона не відмовлялася від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, що підтверджується відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, відповідно до якого, на її неодноразові згоди проходити огляд на стан сп`яніння як на місці, так і в медичному закладі, поліцейські неправомірно склали на неї протокол, а суд першої інстанції протизаконно виніс постанову про притягнення її до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Крім того, зазначає, що її адвокатом було опитано свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відносно фактів викладених в їхніх поясненнях про що було складено відповідні протоколи опитування, відповідно до яких, у присутності даних свідків вона не відмовлялася від проходження огляду на стан сп`яніння в установленому порядку. Більш того, вони повідомили, що поліцейські надали їм вже повністю заповнені пояснення, де вони лише поставили підписи в місцях, на які вказали поліцейські. Таким чином, свідки заперечили факт її відмови в їх присутності від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

При цьому, з метою спростування підозр поліцейських щодо наявності у неї ознак алкогольного сп`яніння, 27.02.2020 р. вона звернулася до медичного закладу КМНКЛ «Соціотерапія», де о 01 год. 55 хв. було взято в неї біологічні проби для проведення тесту щодо перебування в стані алкогольного сп`яніння, та, згідно висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення алкогольного сп`яніння від 02.03.2020 р., станом на час огляду ознак алкогольного сп`яніння у неї не виявлено, а відтак, підозри поліцейських щодо наявності у неї ознак алкогольного сп`яніння, про які вказано у протоколі, є необґрунтованими та спростовуються вказаним висновком.

А оскільки ознаки алкогольного сп`яніння, які дають підстави поліцейським припускати, що особа може перебувати в стані сп`яніння, є обов`язковою умовою для притягнення особи до відповідальності за відмову від проходження огляду, то з огляду на результати тесту у неї були відсутні такі ознаки, а відтак поліцейські склали протокол неправомірно.

Також в порушення вимог Інструкції у матеріалах справи відсутнє направлення її на огляд з метою виявлення стану сп`яніння, що свідчить про те, що поліцейський у встановленому законом порядку не направляв її у заклад охорони здоров`я для проходження огляду на стан сп`яніння.

Разом з тим, зазначає, що на її неодноразові прохання пройти тестування на наявність у неї стану алкогольного сп`яніння на місці, поліцейський категорично їй в цьому неодноразово відмовив, повідомивши при цьому, що вона може пройти огляд лише в закладі охорони здоров`я, проте така відмова поліцейського провести їй огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки автомобіля за допомогою Драгера є неправомірною, оскільки законодавство встановлює чіткий порядок проведення огляду: спочатку обов`язково тест на місці і лише потім направлення до медичного закладу, тому недотримання поліцейським вказаної процедури не може свідчити про наявність в її діях складу правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, пояснення ОСОБА_1 та захисника Дубовика О.В. на підтримку доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та відеозапис з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції,перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясовувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Цих вимог закону при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 суддя місцевого суду не дотримався, внаслідок чого суд прийшов до помилкового висновку про наявність підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 130 КУпАП передбачена відповідальність, як за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Проведення огляду на стан сп`яніння здійснюється в порядку, встановленому ст. 266 КУпАП з дотриманням вимог «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним Наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 року №1452/735.

Відповідно до вимог ст. 266 КУпАП та вищезазначеної Інструкції, особи, які керують транспортними засобами, щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного сп`яніння, підлягають огляду на стан алкогольного сп`яніння, який першочергово проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів у присутності двох свідків, а у разі незгоди водія на проведення такого огляду або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я, які мають право на проведення такого огляду, не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення.

Вказаних вимог закону працівниками поліції при проведенні огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння та складанні протоколу про адміністративне правопорушення дотримано не було, що залишилось поза увагою суду першої інстанції, який належним чином не перевірив обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення та не дав їм належної оцінки, що призвело до неповноти з`ясування фактичних обставин справи.

Між тим, переглядаючи справу в межах поданої апеляційної скарги, вважаю, що матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять достатніх та належних доказів на підтвердження факту порушення ОСОБА_1 п. 2.5 ПДР України, яким передбачена відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння, адже процедура проведення такого огляду, яка чітко регламентована статтею 266 КУпАП та вищезазначеною Інструкцією, була порушена.

Так, відповідно до пояснень ОСОБА_1 , наданих нею у судовому засіданні апеляційної інстанції, 26.02.2020 року о 23-10 год. вона заїхала за чоловіком у ресторан, а після зустрічі з клієнтом вони поїхали додому. По дорозі вона побачила, що за ними їде поліцейська машина, хоча вона ПДР не порушувала, але їх все одно зупинили та попросили надати документи, а, взявши документи, працівники поліції відійшли на декілька метрів, та повернувшись запитали, чи відповідає колір її автомобіля кольору вказаному у техпаспорті. Вона відповіла, що так, оскільки автомобіль купували в салоні. Потім приїхав ще один поліцейський автомобіль, керівник якого сказав, що є підозри, що вона керує автомобілем у стані алкогольного сп`яніння та запропонував пройти тест на Драгері. Вона погодилась, але попросила проконсультуватись по телефону зі своїм юристом, однак він не брав трубку, тому вона зателефонувала іншому юристу, який сказав, що краще пройти тест у медичному закладі, про що вона повідомила працівникам поліції. Проте, в цей час подзвонив її перший юрист та сказав, що вона може спокійно проходити тест на місці, тому вона сказала, що готова пройти тест на місці на «Драгері», однак працівники поліції їй в цьому відмовили, сказавши, що вже пізно і вона буде проходити тест тільки у медичному закладі. Вона проти цього заперечувала та наполягала на проходженні огляду на місці, так як їй потрібно було їхати додому та відвезти ліки хворій мамі, яка була вдома одна з маленькою дитиною, однак працівники поліції їй в цьому відмовили, тому вона подзвонила на лінію «102», щоб викликати інший патруль, але їй було відмовлено. Після цього працівники поліції запросили двох свідків у присутності яких запропонували їй пройти тест лише у медичному закладі, та у зв`язку з її відмовою склали протокол. Пізніше вона самостійно поїхала до медичного закладу, але так як там була черга, то вона пройшла тест лише о 1 год. 55 хв., а саме - пройшла огляд на приладі «Драгер» та здала біологічний матеріал для аналізу, за результатами яких ознак сп`яніння не виявлено.

Такі пояснення ОСОБА_1 повністю узгоджуються з наявними в матеріалах провадження поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в яких зазначено, що в їх присутності ОСОБА_1 відмовилась пройти перевірку для визначення стану сп`яніння лише у лікаря - нарколога, та відеозаписом з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції, відповідно до якого, у присутності двох свідків працівник поліції повідомляє, що з салону автомобіля чутно запах алкоголю та пропонує ОСОБА_1 пройти огляд у медичному закладі, але остання відмовляється та наполягає на проходженні огляду на місці на приладі «Драгер», у зв`язку з чим працівник поліції розцінює це як відмову ОСОБА_1 від проходження огляду та складає відносно неї протокол про адміністративне правопорушення.

Жодних даних, які б підтверджували факт того, що ОСОБА_1 на місці зупинки транспортного засобу працівниками поліції було запропоновано пройти огляд із застосуванням приладу «Драгер» та вона у присутності двох свідків від такого огляду відмовилась, як то встановлено у ст. 266 КУпАП та Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України №1395 від 07.11.2015 року, що регламентує, що у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у

якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від

огляду, які в даному випадку полягають у сукупності дій по відмові від огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці із застосуванням спеціальних технічних засобів, а після такої - і у відмові від огляду в медичному закладі, у матеріалах справи не має, а отже, дійсність, наведених нею обставин, у апеляційного суду сумнівів не викликає.

Частиною 5 статті 266 КУпАП передбачено, що огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Таким чином, дані у протоколі про адміністративне правопорушення не можуть бути визнані допустимими доказами, адже спростовуються дослідженими під час апеляційного розгляду доказами, що дає підстави витлумачити всі сумніви на користь ОСОБА_1 та відкинути їх.

За таких обставин, оскільки під час розгляду справи в апеляційному суді встановлено недотримання процедури огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, відповідно до вимог ст. 266 КУпАП, тобто він є недійсним, а допустимі докази винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення відсутні, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова - скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, тобто за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП,суддя

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову судді Печерського районного суду м. Києва від 26 травня 2020 року, якою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, - скасувати, а провадження у справі закритиза відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду Горб І.М.