Справа №583/7/20 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Ярошенко Т. О.
Номер провадження 33/816/120/20 Суддя-доповідач Рунов В. Ю.
Категорія 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2020 року суддя Сумського апеляційного суду Рунов В. Ю. , з участю секретаря судового засідання - Сітало Я. В., розглянувши в режимі відеоконференції в залі суду справу про адміністративне правопорушення № 583/7/20 за апеляційною скаргою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 09.01.2020, якою

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканка АДРЕСА_1

визнана винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

учасників провадження в справі про адміністративне правопорушення:

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_3 ,

захисника - адвоката Кудіна О. М.,

В С Т А Н О В И В:

В поданій апеляційній скарзі особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_4 просить скасувати постанову судді та закрити провадження у справі, оскільки поліцейські зупинили її без причини поза встановленим маршрутом патрулювання, а під час руху неможливо встановити зазначені ознаки алкогольного сп`яніння. Крім того, працівники поліції запропонували пройти їй огляд на стан сп`яніння більш ніж через 2 години після зупинки, не вручили направлення на освідування в медичному закладі та копію протоколу, а в протоколі про адміністративне правопорушення невірно вказали час його складання та вчинення правопорушення. Також їй відмовлено у можливості надати письмові пояснення, оскільки вона прийшла в судове засідання на 09:00 09.01.2020, як про це зазначено в протоколі, проте їй повідомили, що справа вже розглянута о 08:00, а повістку про призначення справи на 08:00 вона отримала тільки 11.01.2020.

Постановою судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 09.01.2020 ОСОБА_3 визнана винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і на неї накладене стягнення у виді штрафу на користь держави в сумі 10200 грн з позбавленням права керування т/з строком 1 рік. Стягнуто на користь держави 384,20 грн судового збору.

Відповідно до постанови судді, ОСОБА_3 22.12.2019 о 05:12 в м. Охтирка по вул. Грабовського в районі буд. № 19 керувала т/з Вольцваген Гольф д. н. з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, млява мова, від проходження відповідно до встановленого законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора та в медичному закладі охорони здоров`я відмовилась в присутності двох свідків, чим порушила вимоги п. 2.5 ПДР.

Вислухавши доводи ОСОБА_3 та її захисника Кудіна О. М., які підтримали апеляційну скаргу, просили скасувати постанову судді та закрити провадження у справі через відсутність складу правопорушення, перевіривши матеріали справи і дослідивши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно ч. 1 ст. 268 КУпАП, справа розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, а згідно ст. 248 цього Кодексу розгляд справи здійснюється на засадах рівності перед законом і судом, який розглядає справу.

Вказані вимоги процесуальних норм КУпАП не дотримані суддею суду першої інстанції і розгляд справи відбувся за фактичної відсутності ОСОБА_3 , що унеможливило ухвалення законного і обґрунтованого судового рішення.

Зокрема, ОСОБА_3 суду апеляційної інстанції пояснила, що вона прийшла до приміщення Охтирського міськрайонного суду Сумської області о 09:00 09.01.2020, як про це зазначено в протоколі про адміністративне правопорушення, проте їй повідомили, що справа вже розглянута в цей день о 08:00, а відповідну судову повістку вона отримала вже після повернення з суду. При цьому матеріали справи не містять будь-яких даних про повідомлення ОСОБА_3 про час та місце розгляду справи у визначний ст. 277-2 КУпАП спосіб.

Така засада судочинства як рівність всіх учасників судового процесу перед законом і судом забезпечує гарантії доступності правосуддя та реалізації права на судовий захист, закріпленого в ч. 1 ст. 55 Конституції України. Ця засада є похідною від загального принципу рівності громадян перед законом, визначеного ч. 1 ст. 24 Основного Закону, і стосується, зокрема, сфери судочинства. Рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом передбачає єдиний правовий режим, який забезпечує реалізацію їхніх процесуальних прав (ст. 129 Конституції України, розділ I ЗУ «Про судоустрій і статус суддів»), а тому не дотриманий конституційний принцип, що «ніхто не може бути обмежений у праві на доступ до правосуддя, яке охоплює можливість особи ініціювати судовий розгляд та брати безпосередньо участь у судовому процесі, або позбавлений такого права», який також знайшов своє закріплення у рішенні КСУ від 12.04.2012 № 9-рп/2012 (справа про рівність сторін судового процесу), де формулюючи незаперечне право особи на судову присутність, Суд керувався правовими постулатами «доброї совісті» (bonae fidei), оскільки для громадян не може бути жодних перешкод об`єктивного характеру, якщо відбувається розгляд в суді індивідуально-конкретної справи.

Присутність особи, яка має право брати безпосередньо участь і виступати у суді, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, у передбачений законом строк і порядок оскаржити постанову по справі, є невід`ємним правом на справедливий суд, гарантованого ст. 6 Конвенції, а для суддів усіх інстанції - важливим елементом законного і справедливого правосуддя. Принцип рівності сторін у процесі - у розумінні «справедливого балансу» між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п. 33 рішення ЄСПЛ від 27.10.1993 у справі «Домбо Бехер Б.В. проти Нідерландів» (Dombo Beheer B.V. v. the Netherlands), заява № 14448/88); п. 38 рішення ЄСПЛ від 23.10.1996 у справі «Анкерль проти Швейцарії» (Ankerl v. Switzerland), заява № 17748/91).

Аналогічною є усталена судова практика ЄСПЛ і у справах щодо України, коли неодноразово застосований «принцип рівності», зокрема у п. 26 і 29 рішення від 15.05.2008 у справі «Надточій проти України» (Nadtochiy v. Ukraine), заява № 7460/03), згідно яких «принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом» (див., інші рішення та mutatis mutandis, «Кресс проти Франції» (Kress v. France), заява № 39594/98, п. 72, 2001-VI); «Ф.С.Б. проти Італії» (F.C.B. v. Italy), рішення від 28.08.1991, заява серія A № 208-B, п. 33); «Т. проти Італії» (Т. v. Italy), рішення від 12.10.1992, заява серія A № 245-C, п. 26); «Кайя проти Австрії» (Kaya v. Austria), заява № 54698/00, рішення від 08.06.2006, п. 28). За наслідками розгляду цієї справи Суд дійшов висновку, «що у провадженні, яке розглядається, важливі процесуальні гарантії були відсутні та що ці процесуальні недоліки, у світлі обставин справи, були достатньо серйозними, щоб піддати сумніву справедливість провадження. Відповідно було порушення п. 1 ст. 6 Конвенції».

Таким чином, апеляційний суд вважає, що суддею суду першої інстанції істотно порушені права та законні інтереси ОСОБА_3 , внаслідок чого постанова підлягає безумовному скасуванню через порушення норм процесуального права, а апеляційна скарга у цій частині - задоволенню.

Крім того, суддею суду першої інстанції допущена описка при написанні д. н. з. т/з « НОМЕР_2 » замість «НОМЕР_4», що убачається з протоколу про адміністративне правопорушення та відеозапису автомобільного відеореєстратора поліцейських.

Як достовірно установлено під час апеляційного розгляду справи, 22.12.2019 о 05:15 в м. Охтирка Сумської області по вул. Грабовського в районі буд. 19 водій ОСОБА_3 керувала т/з Вольцваген Гольф д. н. з. НОМЕР_3 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, млява мова) і від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку на місяці зупинки т/з та в закладі охорони здоров`я відмовилась в присутності двох свідків, чим порушила вимоги п. 2.5 ПДР.

Факт вчинення ОСОБА_3 правопорушення за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 286969 від 22.12.2019, об`єктивно підтверджується дослідженими в суді апеляційної інстанції доказами, а саме:

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, відповідно до якого такий огляд не проводився;

- показаннями допитаного в апеляційному суді свідка ОСОБА_5 , який підтвердив факт керування ОСОБА_3 автомобілем та відмови її від проходження огляду на стан сп`яніння;

- письмовими поясненнями свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 від 22.12.2019 про те, що в їх присутності ОСОБА_3 запропоновано пройти освідування на стан алкогольного сп`яніння на місці за допомогою спецприладів, від чого вона відмовилась, а також відмовилась від проходження освідування в закладі охорони здоров`я;

- розпискою ОСОБА_3 від 22.12.2019 про те, що вона залишає свій автомобіль за місцем зупинки без порушень ПДР у зв`язку зі складенням протоколу про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП;

- довідкою АП УПП в Сумській області від 23.12.2019 про те, що ОСОБА_3 протягом року за ч. 1 ст. 130 КУпАП не притягувалася та має посвідчення водія, яке вилучене в порядку ст. 265-1 і зберігається в УПП в Сумській області;

- відеозаписами з нагрудного та автомобільного відео реєстраторів поліцейських, з яких убачається, що після зупинки т/з Volkswagen Golf д. н. з. НОМЕР_4 , ОСОБА_3 вийшла з місця водія т/з та в присутності двох свідків чітко і недвозначно відмовилася проходити освідування на визначення стану алкогольного сп`яніння як на місці зупинки т/з, так і в закладі охорони здоров`я;

- письмовою заявою інспектора поліції Матвєєва В. В. про те, що він повністю підтримує обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення та просить розгляд справи проводити без його участі.

Досліджуючи під час розгляду письмові пояснення свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на предмет їх достовірності і допустимості, апеляційний суд вважає за можливе використати їх як докази вини ОСОБА_3 , оскільки ці письмові пояснення містять фактичну інформацію, на основі якої встановлюється певний юридичний факт і їх зміст об`єктивно узгоджується та співпадає з іншими безпосередньо дослідженими доказами в справі, враховуючи, що ці свідки, будучи повідомленими в установленому законом порядку про час і місце розгляду справи в апеляційному суді не спростували перед судом у будь-який спосіб викладені ними у письмових поясненнях обставини, що не протирічить принципам, які застосовуються у випадках, коли свідки обвинувачення не з`являються у судове засідання і надані ними раніше показання визнаються допустимими як докази, які узагальнені та уточнені ЄСПЛ у справі «Аль- Хавайя й Тахері проти Сполученого Королівства» (Al-Khawaja and Tahery v. the United Kingdom), заяви № 26766/05 і № 22228/06, ECHR 2011), згідно яких необхідно проводити три етапний аналіз відповідності положенням п. 1 і п.п. «d» п. 3 ст. 6 Конвенції того провадження, у якому показання свідка, який не був присутнім та допитаним у судовому засіданні, були визнані допустимими як доказ, оскільки у справі мали місце достатні урівноважуючі фактори, які забезпечили належну і чітку оцінку достовірності таких доказів, та надійні процесуальні гарантії, що компенсували недоліки, з якими зіткнулася сторона через допустимість неперевірених доказів, а також забезпечена загальна справедливість судового розгляду.

Зокрема, письмові пояснення свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не є єдиними або ж вирішальними доказами для притягнення ОСОБА_3 до відповідальності за вчинення правопорушення, ці пояснення не є більш значущими, ніж інші безпосередньо досліджені в судовому засіданні докази, які є достатньо вагомими для визнання особи винною, і лише об`єктивно та органічно доповнюють останні у їх сукупності.

Оцінюючи кожен наведений вище доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, не вбачає будь-яких підстав не довіряти цим доказам (ч. 1 ст. 251, ст. 252 КУпАП). При цьому наведені докази жодним чином не спростовуються іншими доказами чи матеріалами справи, у тому числі і доводами апеляційної скарги щодо обставин події.

Порядок проходження огляду на стан сп`яніння безпосередньо закріплений у ст. 266 КУпАП, розділі Х «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» (затверджена наказом МВС 07.11.2015 № 1395, зареєстрована в МЮ 10.11.2015 № 1408/27853), розділах І-ІІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (затверджена спільним наказом МВС та МОЗ 09.11.2015 № 1452/735 та зареєстрована в МЮ 11.11.2015 за № 1413/27858) і «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду» (затверджений постановою КМ 17.12.2008 № 1103, з послідуючими змінами) і являє собою процедуру направлення водіїв т/з для проведення огляду з метою виявлення зазначеного стану і проведення такого огляду.

Згідно визначеної процедури огляд водія, зокрема на стан сп`яніння, проводиться: 1) поліцейським на місці зупинки т/з із використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; з дотриманням інструкції з експлуатації спеціального технічного засобу та фіксацією результатів на паперових та електронних носіях, якщо спеціальний технічний засіб має такі функції, у присутності 2-х свідків; 2) у відповідному закладі охорони здоров`я (в тому числі у разі незгоди водія на проведення огляду на стан сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами), не пізніше 2-х годин з моменту встановлення підстав для його здійснення і огляд проводиться в присутності поліцейського.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що ОСОБА_3 запропонували пройти огляд на стан сп`яніння більш ніж через 2 години після зупинки її т/з, то ці обставини, крім пояснень свідка ОСОБА_5 , який є знайомим ОСОБА_3 , не підтверджуються жодними об`єктивними даними, а сама ОСОБА_3 , підписуючи відповідний протокол про адміністративне правопорушення, не вказала про наявність будь-яких зауважень з приводу правильності викладеної у протоколі інформації. При цьому автомобільний відеореєстратор поліцейських мав явно неправильно встановлені дату та час, а з відеозапису нагрудного відеореєстратора убачається, що ОСОБА_3 відмовилась від проходження огляду на стан сп`яніння в 05:56 22.12.2019, тобто менш ніж через годину після її зупинки.

Необхідно зазначити, що згідно ч. 4 ст. 266 КУпАП огляд осіб на стан сп`яніння здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення, а ч. 9 розділу ІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (затвердженої спільним наказом МВС та МОЗ 09.11.2015 № 1452/735 та зареєстрована в МЮ 11.11.2015 за № 1413/27858) обов`язок щодо доставки цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення покладається виключно на поліцейських, а не на водіїв.

Зважаючи на відмову ОСОБА_3 від проходження огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я потреба в оформленні відповідного направлення була відсутня, а тому і доводи апеляційної скарги з цього приводу не заслуговують на увагу і задоволенню не підлягають, оскільки таке направлення надається не особі, яка керує т/з, а медичному працівнику відповідного закладу охорони здоров`я, який буде здійснювати огляд.

Доводи апеляційної скарги про відсутність підстав для зупинки т/з поза маршрутом патрулювання та невручення копії протоколу про адміністративне правопорушення не знайшли свого підтвердження у ході апеляційного розгляду справи та в будь-якому разі не спростовують факту відмови ОСОБА_3 від проходження огляду з метою виявлення стану сп`яніння в установленому законом порядку.

В своєму рішенні від 29.06.2007 по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (O'Halloran and Francis v. the United Kingdom), заяви № 15809/02 і № 25624/02) ЄСПЛ наголосив, що «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі», а тому апеляційний суд вважає, що працівником поліції при складанні відносно ОСОБА_3 протоколу дотримані в повному обсязі усі вимоги процесуальних норм та права і законні інтереси останньої, а наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази у своїй сукупності і взаємозв`язку є достатніми для прийняття рішення про доведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні правопорушення.

Оскільки ОСОБА_3 порушила вимоги п. 2.5 ПДР, то апеляційний суд вважає за необхідне визнати її винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а також накласти стягнення, стягнувши одночасно на користь держави судовий збір на підставі ст. 40-1 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 09.01.2020 відносно ОСОБА_1 скасувати у зв`язку з порушенням суддею суду першої інстанції норм процесуального права та прийняти нову постанову.

ОСОБА_1 визнати винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накласти на неї стягнення у виді штрафу у розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян в сумі 10200 грн (реквізити для сплати: Отримувач ГУК в Сумській області, 21081300. Код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 37970404. Банк отримувача Казначейство України (ЕАП). Рахунок IBAN - UA0018001. Код класифікації доходів бюджету - 21081300) з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 420,40 грн (реквізити для сплати: Отримувач коштів - ГУК у м. Києві (м. Київ), 22030106. Код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 37993783. Рахунок IBAN - UA0026001. Банк отримувача Казначейство України (ЕАП). Код класифікації доходів бюджету - 22030106).

Штраф має бути сплачений не пізніш як через 15 днів з дня вручення постанови про накладення штрафу і вноситься в установу банку України.

У разі несплати штрафу в установлений строк постанова надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання, роботи або за місцезнаходженням майна в порядку, встановленому законом.

У порядку примусового виконання постанови стягується:

- подвійний розмір штрафу, зазначеного у постанові;

- витрати на облік правопорушення, розмір яких визначається Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Сумського апеляційного судуРунов В. Ю.