ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2020 року м. Володимир-Волинський
Суддя Володимир-Волинського міського суду Волинської області Вітер І.Р., при секретарі Корніюк Т.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали, які надійшли з Володимир-Волинського ВП ГУ НП у Волинській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-
ВСТАНОВИВ:
З протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 220334 від 05 лютого 2020 року, складеного інспектором групи реагування патрульної поліції Володимир-Волинського ВП ГУНП у Волинській області Слюсаруком Т.П., вбачається, що 05 лютого 2020 року о 21 год. 50 хв. на вулиці Ак. Глушкова, 12 у місті Володимир-Волинському ОСОБА_1 керував автомобілем марки «Фольксваген Пассат», р.н. НОМЕР_2 , з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, не чітка мова. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.
В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину заперечив. Вказав, що о 21 годині 50 хвилин 05 лютого 2020 року автомобілем не керував. В той час він разом із колегами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на автомобілі марки «Фольксваген Пассат», р.н. НОМЕР_2 , приїхали додому. За кермом автомобіля знаходився ОСОБА_2 . Заїхавши у подвір`я усі вийшли із автомобіля. Через якийсь час до них під`їхав патрульний автомобіль поліції. Інспектори, що знаходились у ньому звинуватили ОСОБА_1 в тому, що він керував автомобілем з ознаками алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим пропонували йому пройти медичний на предмет встановлення стану алкогольного сп`яніння. Пояснення ОСОБА_1 та інших учасників події, про те, що він автомобілем не керував, поліцейські їх проігнорували. Натомість у зв`язку із його відмовою пройти такий медичний огляд склали протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП.
Опитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підтвердили пояснення ОСОБА_1 вказавши, за вищеназваних обставин автомобілем керував ОСОБА_2 . В той час ОСОБА_1 знаходився на місці пасажира, проте інспекторами поліції саме йому пропонувалось пройти огляд на предмет встановлення стану сп`яніння.
За клопотанням ОСОБА_1 в судовому засіданні досліджено матеріали відеозапису події, які були зафіксовані за допомогою камери власного мобільного терміналу зв`язку, які відображають події спілкування інспекторів поліції із ОСОБА_1 та іншими учасниками події. Встановлено, що на місці події ОСОБА_1 заперечував факт керування автомобілем, натомість ОСОБА_2 вказував поліцейським на те, що автомобілем керував він.
Опитані в судовому засіданні інспектори ГРПП Володимир-Волинського ВП ГУНП у Волинській області Слюсарук Т.П. та ОСОБА_5 зазначили, що факт керування саме ОСОБА_1 автомобілем було встановлено ними візуально. Проте, коли на їх вимогу автомобіль марки «Фольксваген Пассат», р.н. НОМЕР_2 , зупинився, усі хто знаходився у ньому вийшли на вулицю. З метою підтвердження факту керування вказаним автомобілем саме ОСОБА_1 , ними проведено поквартирний обхід будинку, що знаходився поруч та встановлено свідка ОСОБА_6 , яка бачила усі події та у письмовому поясненні підтвердила, що за кермом автомобіля знаходився чоловік, схожий на ОСОБА_1 .
Опитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 зазначила, що з вікна п`ятого поверху будинку АДРЕСА_2 бачила автомобіль марки «Фольксваген Пассат», який зупинився і з нього вийшло кілька людей, а за кілька секунд до вказаного автомобіля під`їхав патрульний автомобіль поліції. Вказала, що бачила водія у камуфляжній військовій формі, однак впізнати його не зможе. При демонстрації свідку долученого відеозапису вказала, що водієм міг бути як ОСОБА_1 , так і свідок ОСОБА_2 , який також знаходився у камуфляжі.
Інших доказів до матеріалів справи не долучено.
Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
За результатом розгляду справи, з усіх наявних у матеріалах справи документів, крім протоколу про адміністративне правопорушення, не вбачається жодної інформації (доказу) про керування саме ОСОБА_1 автомобілем з ознаками алкогольного сп?яніння.
Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні. Конституція України має найвищу юридичну силу, закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частина друга статті 8 Конституції України).
Один із найважливіших конституційних принципів щодо захисту основоположних прав та свобод людини при здійсненні процедури притягнення особи до адміністративної та/або кримінальної відповідальності (презумпція невинуватості) закріплений у ст.62 Конституції України, згідно якого особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
При цьому в процесі доказування вини, доцільно керуватись принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п.43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar vs. Turkey), п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.
У відповідності до ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
На підставі ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.
На підставі ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин справи вимагає від уповноваженого органу (посадової особи) насамперед повного дослідження доказів, на основі яких встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні (ст. 251 КУпАП), здійснити всебічну й неупереджену оцінку цих доказів (ст. 252 КУпАП), встановити наявність обставин, що пом`якшують (ст. 34 КУпАП) чи обтяжують (ст. 35 КУпАП) відповідальність, з`ясувати чи здійснюється провадження в межах строків накладення адміністративного стягнення (ст.38 КУпАП), з`ясувати чи заподіяно майнову шкоду вчиненим правопорушенням, чи є можливість передати матеріали справи на розгляд громадських організацій чи звільнити від відповідальності через малозначність правопорушення (статті 21, 22 КУпАП).
Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 23.12. 2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
У даному випадку для підтвердження порушення ОСОБА_1 Правил дорожнього руху, особа, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, відповідно до статті 251 КУпАП, повинна надати, зокрема, відеозапис або фотофіксацію події, тощо. Факт порушення ОСОБА_1 Правил дорожнього руху може підтверджуватися у справі іншими об`єктивними доказами.
Аналіз ст.283 КУпАП вказує на те, що візуальне спостереження за дотриманням Правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку. Правова позиція з даного приводу в аналогічній справі також висловлена Верховним Судом у постанові від 26 квітня 2018 року (справа № 338/1/17).
Проте, як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, будь-яких доказів, що можуть свідчити про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частинами 1 статті 130 КУпАП, крім протоколу про вчинення адміністративного правопорушення, суду надано не було.
Враховуючи, що до відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, в частині відмови від проходження медичного огляду, підлягає особа, яка керує транспортним засобом, беручи до уваги те, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, адже не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», оскільки не випливає зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини № 39598/03 від 21.07.2011 у справі «Коробов проти України» та рішення від 18.01.1978 у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»), а інші належні докази вказують на те, що ОСОБА_1 не був водієм транспортного засобу, суддя, оцінивши наявні докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов висновку, що в судовому засіданні не знайшов підтвердження той факт, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Фольксваген Пассат», р.н. НОМЕР_2 , в день та час, що вказані у протоколі про адміністративні правопорушення, а отже, останній не є бути суб?єктом правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Керуючись ст.ст.7, 245, 247, 251, 252, 284 КУпАП,
ПОСТАНОВИВ:
Провадження у справі про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, закрити у зв?язку з відсутністю в його діях складу даного адміністративного правопорушення.
Постанова може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду протягом десяти діб з дня її винесення.

Суддя: (підпис).

Згідно з оригіналом.
Суддя Володимир-Волинського міського суду І.Р. Вітер