21.12.2020
Справа №664/2727/20
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2020 р. м. Олешки

Суддя Цюрупинського районного суду Херсонської області Сіденко С. І., розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, проживаючого в АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП

встановив:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення ДПР18 № 469626 від 27.09.2020 року, ОСОБА_1 27.09.2020 року о 23-40 годині в Херсонській області Олешківського району в с. Тарасівка по вул. Садова керував транспортним засобом марки Форд Транзит державний формений знак « НОМЕР_1 » з ознаками алкогольного сп`яніння. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився.

У судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчиненні ним адміністративного правопорушення не визнав та пояснив, що 27.09.2020 року він був в гостях у товариша в с. Тарасівка по вул. Садовій та вживав алкогольні напої. Біля 23-40 год. разом із своїми друзями знаходився біля свого автомобіля. В цей час працівники поліції, які були поруч та помилково дійшли висновку про те, що він керував автомобілем у такому стані. Після чого було складено протокол за ст. 130 КУпАП. Він намагався пояснити працівникам поліції, що він стояв біля свого автомобіля разом із друзями та палили, але ні хто нічого не хотів слухати.

При розгляді справи представник ОСОБА_1 захисник Альохіна А.О. пояснила, що в працівників поліції були відсутні підстави для складання протоколу про адміністративне правопорушення за ст.130 КУпАП відносно ОСОБА_1 , так як він не керував автомобілем та не мав такого наміру. Зазначений факт можуть підтвердити свідки, які в той момент знаходились разом з ОСОБА_1 біля його автомобіля.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_2 пояснив що він разом з ОСОБА_1 перебували в гостях у своїх спільних знайомих, вживали алкогольні напої. ОСОБА_1 приїхав на своєму автомобілі з ночівлею. Тому, свій транспортний засіб залишив біля будинку. Коли вони всі стояли на вулиці, палили, близько 23-40 год. під`їхали працівники поліції, запитали чий транспортний засіб, після того коли ОСОБА_1 повідомив, що це його автомобіль вони склали протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП. Хоча машина стояла бе пасажирів, у ній ніхто навіть не сидів. Вони намагались це пояснити, але їх ніхто не слухав.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_3 надав суду аналогічні пояснення, додавши те, що працівники поліції їм повідомили, про те, що нічого вони не доведуть.

Відповідно до статті 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданням цього Кодексу є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

У відповідності до вимог ст.280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення повинно бути обов`язково з`ясовані серед інших обставин і такі як, чи було вчинене адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні і чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Згідно ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Диспозицією частини 1 статті 130 КУпАП визначені особи, які керують транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Факт вчинення правопорушення ОСОБА_1 працівниками поліції на відео не зафіксований.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від23грудня 2005року №14«Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту,а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Вчинення правопорушення, за яке особу може бути притягнуто до адміністративної відповідальності, має бути підтверджено доказами, з яких будуть вбачатися достовірні обставини, які мають значення для вирішення справи.

На підтвердження вини ОСОБА_1 доказів не надано, зокрема відеофіксації подій при складенні відносно останнього протоколу про адміністративне правопорушення.

Інші докази, які доводять вину ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, відсутні.

Враховуючи викладене, для визнання особи винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом (водія), від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, обов`язковими для доведення у своєму взаємозв`язку та сукупності підлягають наступні обставини:

- законність вимоги щодо проходження медичного огляду на стан сп`яніння;

- дотримання процедурного/процесуального порядку пропозиції проходження медичного огляду на стан сп`яніння;

- факт відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від проходження такого медичного огляду;

- а також факт керування особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, транспортним засобом.

У разі недоведеності будь-якої з вищевказаних обставин в діях особи не може бути встановлено склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення суддя, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, окрім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Тобто, підставою для притягнення особи до відповідальності за вчинення адміністративного проступку є наявність об`єктивних і суб`єктивних ознак, тобто об`єкта, об`єктивної сторони, суб`єкта та суб`єктивної сторони.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не є достатнім доказом вчинення особою адміністративного правопорушення і повинен бути підтверджений іншими достатніми, допустимими, достовірними та належними доказами, зокрема, поясненнями свідків.

Статтею 62 Конституції України визначено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права та свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала або свідомо допускала настання цих наслідків.

Презумпція невинуватості застосовується і до адміністративних правопорушень. Таку позицію констатував і Європейський суд з прав людини, зокрема у справі "Надточій проти України" від 15 травня 2008 року.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачиться на її користь. Недоведені події та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Виходячи з прецедентної практики ЄСПЛ хоч і за національним законом особа притягується до адміністративної відповідальності, їй пред`явлено «кримінальне обвинувачення» в його автономному розумінні ЄСПЛ, яке повинно тлумачитися в світлі трьох критеріїв, а саме з урахуванням кваліфікації розгляду з точки зору внутрішньодержавного законодавства, його сутності і характеру, суворості потенційного покарання (пункт 51 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Михайлова проти Російської Федерації»).

За даних обставин суть порушення, яке має значення для справи, сформульовано у протоколі про адміністративне правопорушення, складеному посадовою особою органу національної поліції, яке є не судовим органом і переданому в суд. Саме цей документ встановлює, в чому полягає суть правопорушення, тоді як суд, покликаний винести постанову, має лише обмежені повноваження щодо встановлення наявності / відсутності вини у скоєному.

Стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, поширено ЄСПЛ й на провадження у справах про адміністративні правопорушення, оскільки «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати й протокол про адміністративне правопорушення (справа «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011, заява № 16347/02).

Крім того, у справі «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013, заява № 36673/04) ЄСПЛ зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

А згідно рішення у справі «Карелін проти Росії» (заява № 926/08, рішення від 20.09.2016) ЄСПЛ зазначив, що, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч.1 ст.6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Виходячи з практики застосування Європейським судом статті 6 Конвенції, у випадку, якщо передбачені санкції є достатньо суворими, то скоєне правопорушення має природу кримінального злочину, а отже, його судовий розгляд має відповідати принципу справедливості відповідно до статті 6 Конвенції.

Таким чином, розглядаючи справу про притягнення особи до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 130 КУпАП, судовий процес має відповідати загальним засадам кримінального провадження, а суд має забезпечити гарантії і принципи законності щодо особи, яка притягається до відповідальності, оскільки санкція вказаної статті, при встановленні факту скоєння правопорушення і вини, передбачає штраф, розмір якого значно перевищує прожитковий мінімум для осіб працездатного віку в Україні, як і значно перевищує мінімальний розмір штрафу, визначений частиною 2 статті 52 КК України, а також передбачає обов`язкове позбавлення права керування транспортним засобом.

У контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (рішення від 15.05.2008 року, заява № 7460/03) правопорушення, яке розглядається, має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні ст. 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне правопорушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого. Тобто, враховуючи викладене, в зазначеній справі необхідно застосовувати більш високий стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом».

У відповідності до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

При цьому, всі викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини повинні бути належним чином перевірені та доводитися сукупністю належних і допустимих доказів.

Таким чином суду не надано всупереч вищезазначених вимог, жодного належного та достатнього доказу, що може підтвердити вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП.

У зв`язку із недоведеністю самого факту керування транспортним засобом ОСОБА_1 останній не може вважатися належним суб`єктом вчинення порушення п 2.5 ПДР України та, як наслідок, належним суб`єктом притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного

Враховуючи вищевикладене, у своїй сукупності та взаємозв`язку, факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом суду не доведений належними та допустимими доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, річковими або маломірними суднами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Тобто, зазначеною нормою визначено, що медичному огляду (вимозі пройти медичний огляд) на стан сп`яніння підлягає лише особа, яка безпосередньо здійснювала керування транспортним засобом на момент його зупинки поліцейськими. Відповідно, відповідальність за відмову від проходження такого медичного огляду може нести лише вищезазначена особа. Згадана норма також вказує на необхідність доведення перед судом факту керування особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, транспортним засобом.

За таких обставин суддя приходить до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу та самої події адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Згідно п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. ст. 130 ч.1, 247 п.1, 284 КУпАП, суддя

п о с т а н о в и в :

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП - закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Херсонського апеляційного суду через Цюрупинський районний суд протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя С. І. Сіденко