Житомирський апеляційний суд
Справа №295/498/20 Головуючий у 1-й інст. Гулак Н. А.
Категорія ч.1 ст.130 КУпАП Доповідач Шевченко В. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2020 року м. Житомир

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду Шевченко В.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Грабовського Д.О. на постанову Богунського районного суду м. Житомира від 27.03.2020 року щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за участю представника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності адвоката Грабовського Д.О.,

В С Т А Н О В И В:

Постановою Богунського районного суду м. Житомира від 27.03.2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 420 грн. 40 коп.

Судом встановлено, що 11.01.2020 року о 13 годині 43 хвилин в м. Житомирі по вул. Леха Качинського, 10 водій ОСОБА_1 керував автомобілем OPEL VECTRA, д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, виражене тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився у присутності двох свідків. Чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, захисник Грабовський Д.О. подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову скасувати та прийняти нову, якою провадження у справі закрити за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Вважає, що оскаржувана постанова суду є незаконною, прийнятою з порушенням норм матеріального та процесуального права, що потягло за собою однобічне та не повне з`ясування судом всіх фактичних обставин справи. Суд формально підійшов до встановлення обставин справи, що є наслідком необґрунтованого застосування до ОСОБА_1 виду адміністративного стягнення.

Посилається на те, що суд першої інстанції в порушення вимог ст. ст. 7, 245, 280, 282 КУпАП у постанові не вказав, якими доказами підтверджується доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Зазначає, що працівниками поліції допущені порушення ст.266 КУпАП та Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції». ОСОБА_1 на місці зупинки транспортного засобу заперечував факт керування транспортним засобом в стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння. Від проходження освідування за допомогою Алкотестера на місці зупинки відмовився. Проте самостійно запропонував працівникам поліції поїхати до найближчого медичного закладу, однак працівники поліції не звернули на це увагу.

Послався на те, що працівники поліції не були забезпечені належним та допустимим алкотестером, ОСОБА_1 вимагав від них надати інший законний, допустимий для використання прилад для того, щоб пройти освідування на місці. Проте йому було відмовлено з невідомих причин.

Вказав, що суд першої інстанції не дотримався вимог КУпАП, оскільки обставини справи, які впливають на об`єктивність та правильність застосування стягнення, всебічно і повно судом не досліджувалися.

Посилається на те, що суд першої інстанції розглянув справу без участі ОСОБА_1 , що позбавило його можливості реалізувати свої справа, передбачені ст.268 КУпАП України, зокрема, дати пояснення, заявити клопотання про допит свідків.

Звертає увагу на те, що автомобіль використовується ОСОБА_1 у робочих цілях і позбавлення права керування ставить його у дуже скрутне становище.

Апелянт просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови Богунського районного суду м. Житомира від 27.03.2020 року.

В обґрунтування поважності пропуску вказаного строку послався на те, що розгляд справи відбувся без участі ОСОБА_1 . Копію оскаржуваного рішення отримав 14.04.2020 року, про що свідчить розписка наявна в матеріалах справи.

Заслухавши адвоката Грабовського Д.О. на підтримку вимог апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, мотиви і доводи в межах апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Доводи адвоката Грабовського Д.О. стосовно того, що строк на апеляційне оскарження пропущений ОСОБА_2 з поважних причин, підтверджуються матеріалами справи. Враховуючи зазначені обставини, апеляційний суд вважає, що адвокату Грабовському Д.О. слід поновити строк на апеляційне оскарження постанови Богунського районного суду м. Житомира від 27.03.2020 року.

Відповідно до вимог ст.268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Апеляційний суд визнає неспроможними доводи апеляційної скарги стосовно порушення під час розгляду справи судом першої інстанції прав ОСОБА_1 , передбачених ст.268 КУпАП.

Як вбачається з матеріалів справи, вона надійшла до суду 15.01.2020 року. Судом першої інстанції на адресу ОСОБА_1 направлялись судові повістки про час та місце розгляду справи, а саме на 20.02.2020 та 20.03.2020, однак вказані повідомлення за закінченням встановленого строку зберігання повернулись до суду першої інстанції, як не вручені (а.с.9-12). В подальшому, 20.03.2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про відкладення розгляду справи в зв`язку з необхідністю ознайомитись з матеріалами справи(а.с.13). Цього ж дня ОСОБА_1 особисто ознайомився з матеріалами справи та повідомлений про розгляд справи 27.03.2020 року, про що свідчить розписка, наявна в матеріалах справи (а.с.14). На електронну адресу суду першої інстанції 27.03.2020 року ОСОБА_1 надіслав клопотання про перенесення розгляду справи у зв`язку з тим, що перебуває на лікуванні в медичному закладі. Однак, доказів, які б підтверджували б факт перебування ОСОБА_1 на лікуванні та не можливістю приймати участь у судовому засіданні суду першої інстанції не надано. Таких доказів не надано також під час розгляду справи в апеляційному суді.

Як вбачається з матеріалів справи, судове засідання було призначене на 27.03.2020 року, а тому суд, враховуючи вищезазначені обставини, дійшов до обґрунтованого висновку, що в діях ОСОБА_1 вбачається зловживання процесуальними правами, у зв`язку з чим з метою недопущення порушення розумних строків розгляду справи, розглянув справу у відсутність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правам та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

У своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд з прав людини зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці, зокрема, складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду з прав людини вбачається, що питання про порушення ст.17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходи, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справі "Каракуця проти України" Європейський суд прийшов до висновку про те, що права скаржників на справедливий розгляд справи не були порушені у зв`язку з тим, що вони не проявляли належної зацікавленості у результатах розгляду їх справи протягом тривалого строку, не звертаючись до суду за інформацією щодо стану розгляду їх скарги, незважаючи на те, що суд не повідомив їх про винесене рішення, що й унеможливило їх звернення зі скаргою у встановлені законом строки. Неналежна зацікавленість у розгляді справи може бути підставою для процесуальних наслідків

Крім того, в рішенні Європейського суду з прав людини від 07.07.1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначено, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Враховуючи практику ЄСПЛ, вимоги ч.2 ст.268 КУпАП, з метою недопущення необґрунтованого порушення строків розгляду справи передбачених ст.38 КУпАП та строків накладення адміністративного стягнення, суд дійшов до обґрунтованого висновку про можливість провести розгляд справи за відсутності ОСОБА_1 , враховуючи, що участь особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, згідно ч.3 ст.268 КУпАП, не є обов`язковою, з чим погоджується апеляційний суд.

Отже, доводи апеляційної скарги щодо порушення судом права на справедливий судовий захист та порушення принципів верховенства права, законності, рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом під час винесення оскаржуваного рішення, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Відповідно до ст.245,278,280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її у точній відповідності з законом. При підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення суд має вирішити питання про правильність складання протоколу та інших матеріалів справи, а при розгляді справи слід з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вказаних вимог закону суд першої інстанції дотримався.

За змістом ч.1 ст.130 КУпАП відповідальність наступає також у разі відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

З матеріалів справи вбачається, що вирішуючи питання про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1ст.130 КУпАП, суд першої інстанції, дослідивши докази, дійшов до обґрунтованого висновку, що вони у їх сукупності та взаємозв`язку підтверджують вину особи, що притягується до адміністративної відповідальності у скоєнні вказаного правопорушення.

Так, згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №088219 від 11.11.2020 року 11.01.2020 року о 13 годині 43 хвилин в м. Житомирі по вул. Леха Качинського, 10 водій ОСОБА_1 керував автомобілем OPEL VECTRA, д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, виражене тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився у присутності двох свідків.

Своїми діями водій ОСОБА_1 порушив п.2.5 Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Зазначений протокол складено відповідно до вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року N1452/735 (далі Інструкція), посвідчений підписом посадової особи, яка складала протокол інспектором взводу №2 роти №4 БУПП в Житомирській області ОСОБА_3 Д.М., складений у присутності двох свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та особи, відносно якої складено цей протокол, містить їх підписи. Будь-яких зауважень з приводу обставин, викладених у протоколі, не зазначили. З правами, передбаченими ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП, ОСОБА_1 , ознайомлений, про що також засвідчив своїм підписом (а.с.1).

Як вбачається з матеріалів адміністративної справи, зі скаргами на дії працівників поліції ОСОБА_1 не звертався, їх дії при складанні протоколу не були визнані неправомірними.

Також, апеляційний суд, враховуючи приписи ст.251 КУпАП, звертає увагу на те, що з доданих до протоколу про адміністративне правопорушення доказів, зокрема, з пояснень свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 вбачається, що вони були запрошені працівниками поліції в якості свідків, та засвідчили, що працівники поліції запропонували ОСОБА_1 пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку, на що останній відмовився (а.с.3-4).

Обставини, з приводу яких складено протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , знайшли своє відображення і рапорті поліцейського роти №4 БУПП в Житомирській області ДПП Комова Д.В. від 11.01.2020 року. З вказаного рапорту вбачається, що під час несення служби працівники поліції отримали по лінії «102» виклик, що водій автомобіля OPEL VECTRA, д.н.з. НОМЕР_1 керує в стані алкогольного сп`яніння. В подальшому вказаний автомобіль було виявлено та зупинено. Водієм вказаного автомобіля був ОСОБА_1 , який перебував в стані алкогольного сп`яніння та відмовився пройти освідування як на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу «Драгер» в присутності двох свідків, так і в медичному закладі охорони здоров`я(а.с.2).

Також вина ОСОБА_1 підтверджується його власноруч складеною розпискою від 11.01.2020 року, з якої вбачається, що він зобов`язується не керувати автомобілем до повного витверезіння(а.с.5).

Факт відмови ОСОБА_1 від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння також підтверджується відеозаписом з нагрудної веб камери поліцейського, на якому зафіксовано відмову водія пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння в найближчому медичному закладі, на що останній в присутності двох свідків відмовився. Працівником поліції було роз`яснено, що у разі відмови від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, відносно нього буде складено адміністративний протокол. При складанні протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 оголошено зміст протоколу, будь яких заперечень щодо вказаних у протоколі обставин останнім не зазначалося.

Суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи надав належну правову оцінку кожному доказу з точки зору їх достатності та допустимості для прийняття відповідного процесуального рішення.

В апеляційній скарзі не наведено інші, не дослідженні судом докази, якими б спростовувались висновки суду 1-ї інстанції та які не були предметом перевірки під час судового розгляду.

На підставі наведеного, апеляційний суд вважає, що постанова суду 1-ї інстанції є законною та обґрунтованою, а адміністративне стягнення накладено на ОСОБА_1 відповідно до вимог ст.ст.33-35 КУпАП щодо загальних правил накладення стягнення за адміністративні правопорушення, та визначено судом першої інстанції з урахуванням обставин справи та даних про особу правопорушника.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав вважати, що судом при розгляді адміністративної справи були порушені вимоги закону, які б призвели до неправильного її вирішення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Поновити адвокату Грабовському Д.О., який діє в інтересах особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , строк на апеляційне оскарження постанови Богунського районного суду м. Житомира від 27.03.2020 року.

Апеляційну скаргу представника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Грабовського Д.О., залишити без задоволення, а постанову Богунського районного суду м. Житомира від 27.03.2020 року відносно ОСОБА_1 без змін.

Постанова суду набирає законної сили негайно після її оголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Житомирського

апеляційного суду В.Ю. Шевченко