Справа № 509/5116/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2020 року Суддя Овідіопольського районного суду Одеської області Гандзій Д.М., розглянувши матеріали, які надійшли від Овідіопольського ВП ГУНП Одеській області, про притягнення до адміністративної відповідальності, за ст. 124 КУпАП - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,-

ВСТАНОВИВ:

18 березня 2020 року, до Овідіопольського районного суду Одеської області із Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області після проведеної додаткової перевірки, призначеної постановою Одеського апеляційного суду від 29.01.2020 року, надійшов протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 201372 від 15.09.2019 року, складений поліцейським СРПП № 3 Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області капралом поліції Ткаченком А.О., відносно ОСОБА_1 , за ст. 124 КУпАП, з якого вбачається, що 01.09.2019 року о 11.00 год. ОСОБА_1 , керувала автомобілем марки «Daewoo Matiz», д/н НОМЕР_1 в Одеській області Овідіопольського району, а/д Н-33 Одеса- Білгород - Дністровський, перед початком руху не впевнилась в безпечності свого маневру, та скоїла зіткнення з автомобілем марки «Skoda Octavia», д/н НОМЕР_2 , який рухався в попутному напрямку, чим порушила п. 10.1 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП.

Вважаю, що вказаний протокол належить поверненню до Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області, для додаткової перевірки, виходячи з наступного.

У відповідності до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення, є будь які фактичні данні, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне порушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Таким чином, протокол про адміністративне правопорушення, містить в собі фактичні данні про обставини правопорушення, і відповідно є одним з доказів по справі, у зв`язку з чим, судом, при вирішенні справи про адміністративне правопорушення, протокол оцінюється нарівні з іншими доказами по справі, перед якими, він не має переваги, та відповідно на підставі оцінки всіх доказів по справі, судом приймається відповідне рішення.

Стаття 252 КУпАП передбачає орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Статтею 254 КУпАП визначено, що про вчинення адміністративного правопорушення, складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягується до адміністративної відповідальності.

В силу вимог ч. 2 ст. 7 КУпАП - провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Згідно з ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

За змістом ст.ст. 279,280 КУпАП - справа про адміністративне правопорушення має розглядатися, і зокрема суддею, у межах тих обставин, які зазначені у протоколі про інкриміноване адміністративне правопорушення. За підсумками розгляду справи суддя не має права вказувати у постанові на обставини, які не зазначались у протоколі про адміністративне правопорушення, які не відповідають змісту протоколу, адже у цьому випадку, суддя вийде за межі своєї компетенції, якою, згідно з вимогами статей 213, 221 КУпАП, є лише розгляд справи, а не збирання доказів для подальшого обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення. Недотримання цих вимог, буде порушено принципи змагальності сторін на яких базується судочинство з розгляду справ про адміністративні правопорушення та право на захист особи, що притягається до адміністративної відповідальності.

За приписами ч. 1 ст. 254 КУпАП, про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

В силу змісту ст. 278 КУпАП, під час підготовки справи про адміністративне правопорушення до розгляду, суд, серед іншого, вирішує питання, чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.

Частиною 1 статті 256 КУпАП передбачено у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються : дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я по батькові особи, яка склала протокол, відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення), місце, час вчинення і суть правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність, прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є, пояснення особи, яка притягається до відповідальності та інше.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення при обов`язковому з`ясуванні вини даної особи у вчиненні адміністративного правопорушення та того чи підлягає вона адміністративній відповідальності, суддя зобов`язаний з`ясувати також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 278 КУпАП, суддя при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує таке питання, зокрема як: чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод - кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Основними принципами судочинства є рівність прав щодо здійснення процесуальних прав і обов`язків учасників справи та змагальність учасників процесу.

За змістом ст. 62 Конституції України вина особи, яка притягається до відповідальності, повинна бути доведена органом, який склав протокол, а доводи вини повинні ґрунтуватися на доказах, об`єктивність яких не викликала б жодних сумнівів.

Відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення, та визначає, що обов`язок доведення вини лежить на обвинуваченні та суд не вправі уточнювати фабулу правопорушення, усувати розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до Основного Закону України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання; усі суб`єкти права власності рівні перед законом; права і свободи людини і громадянина захищаються судом; судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій її території; обов`язковість рішень суду є однією з основних засад судочинства (частина четверта статті 13, частина перша статті 55, частина п`ята статті 124, пункт 9 частини третьої статті 129).

Згідно з частиною другою статті 13 Закону України „Про судоустрій і статус суддів від 7 липня 2010 року № 2453-VI судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав - виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави - невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

У п. 2.1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 26.06.2013 року у справі № 1-7/2013 вказано: Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Конституційний Суд України, розглядаючи цю справу, бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в рішенні у справі „Шмалько проти України від 20 липня 2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Відповідно до приписів ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» - судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України.

Судові рішення, що набрали законної сили - є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Невиконання судових рішень - має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Згідно пункту 4 Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 №23-рп/2010конституційний принцип правової держави передбачає встановлення правопорядку, який повинен гарантувати кожному утвердження і забезпечення прав і свобод людини (статті1,3, частина друга статті19 Основного Закону України).Конституція України - визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: … юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (частина друга статті 61); обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (частина третя статті 62); конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України(частина перша статті 64).

У відповідності до п. 4.1 вказаного Рішення, Конституційний Суд України, на підставі наведеного дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

В рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження - не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (рішення у справі «Hasan and Chaush v. Bulgaria» № 30985/96).

Згідно ст. 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Розглядаючи питання ефективного засобу правового захисту Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) в п. 114 Рішення від 10 вересня 2010 року у справі «Макфарлейн проти Ірландії» (заява № 31333/06), п. 38 Рішення Великої Палати від 29 березня 2006 року у справі «Ріккірді Піссаті проти Італії» (заява № 62361/00) зазначив, що засіб є ефективним тільки якщо він доступний та достатній.

В силу п. 255 Рішення ЄСПЛ від 12 грудня 2012 року у справі «Ель-Масрі проти колишньої Югославської Республіки Македонія» (заява № 39630/09) та п. 152 у справі «Кудла проти Польщі» (заява № 30210/06) від 26 жовтня 2000 року засіб повинен бути ефективним на практиці й по закону, а згідно п. 36-40 Рішення від 24 липня 2012 року у справі «Джорджевич проти Хорватії» (заява № 41526/10) при оцінці ефективності необхідно враховувати не тільки формальні засоби правового захисту, а й загальний правовий і політичний контекст, в якому вони діють, й особисті обставини заявника.

Верховний Суд України в п. 24 Постанови Пленуму від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» визнав правильною практику тих суддів, які вмотивованими постановами повертають протоколи про адміністративні правопорушення, складені не уповноваженою на те посадовою особою або без додержання вимог ст. 256 КУпАП, відповідному правоохоронному органу для належного оформлення.

Судом встановлено, що постановою Одеського апеляційного суду від 29.01.2020 року, яка набрала законної сили негайно з моменту її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає - була встановлена груба і суттєва невідповідність вказаного вище адміністративного протоколу, складеного відносно ОСОБА_1 дійсним обставинам справи, а саме:

підставою для складання протоколу щодо ОСОБА_1 стало звернення іншого учасника пригоди на адресу поліції та рапорти працівників поліції Ткаченка А.О., Автутова Д. ОСОБА_2 ., в яких зазначено, що первісно протокол був складений відносно іншого учасника пригоди правопорушника ОСОБА_3 , однак в подальшому були нібито встановлені «додаткові обставини» в зв`язку з чим і «виникла необхідність» в складанні іншого протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 (а.с. 7,9,10).

При цьому, самі «додаткові обставини» в рапортах працівників поліції та в інших документах справи - не визначені, до суду для вирішення справи направлені два протоколи, схема наслідків пригоди, пояснення водія ОСОБА_1 , відмова від пояснень на місці пригоди водія ОСОБА_3 , заява ОСОБА_3 до поліції, два рапорти працівників поліції (а.с. 3-10).

На час складання працівниками поліції протоколу щодо ОСОБА_1 15.09.2019 р. - справа про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 Приморським райсудом м. Одеси вирішена не була, висновок експертизи відсутній (складений пізніше 21.10.2019 р.), відомості складеного протоколу від 01.09.2019 р. не спростовані, а отже за відсутності посилань на додаткові відомості та їх підтвердження при складанні протоколу працівники поліції дійшли інших вигаданих висновків щодо винуватця пригоди.

В протоколі серії ДПР 18 № 201371 від 01.09.2019 р. зазначено, що причиною ДТП стало порушення водієм ОСОБА_3 ПДР, які полягали в не обранні ним безпечної швидкості руху, не дотримання безпечної дистанції, що призвело до зіткнення з автомобілем, який рухався попереду, а в протоколі серії ДПР18 № 201372 від 15.09.2019 р., складеного відносно ОСОБА_1 зазначено, що причиною ДТП стало нібито порушення п. 10.1 ПДР водієм ОСОБА_1 , яка перед початком руху не впевнилася в безпечності та скоїла зіткнення з автомобілем, який рухався в попутному напрямку.

На схемі ДТП, долученої до справи, відображено, що автомобіль під керуванням водія ОСОБА_3 рухався позаду автомобіля під керуванням водія ОСОБА_1 , за поясненнями ОСОБА_1 , вона під час руху завчасно обрала крайнє ліве положення, що надало можливість іншим учасникам руху її об`їхати, зіткнення автомобілів відбулось під час руху автомобіля.

ОСОБА_3 від пояснень на місці пригоди відмовився в порядку ст. 63 Конституції України.

Отже, при суперечливих відомостях, які викладені в двох протоколах, фабула правопорушення, допущеного ОСОБА_1 , викладена в узагальнюючому вигляді, який повністю не відповідає об`єктивним фактичним обставинам пригоди, не узгоджується з іншими доданими матеріалами, що до усунення недоліків є перешкодою для вирішення справи.

Таким чином, всупереч вимогам п.п. 1.4,1.5,6,7 розділу ІХ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих не в автоматичному режимі № 1395 від 07.11.2015 р., органами поліції взагалі не вжито заходів для встановлення дійсного винуватця ДТП та всіх об`єктивних обставин її скоєння, а сам протокол серії ДПР18 № 201372 від 15.09.2019 р. відносно ОСОБА_1 - складений без наведення фактичних обставин та документальних доказів, які є істотними для вирішення справи, в результаті чого вказаний адміністративний протокол було повернуто постановою Одеського апеляційного суду від 29.01.2020 р. до Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області для проведення додаткової перевірки.

Згідно рапорту складеного поліцейським Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області капралом поліції Ткаченко А.О. від 02.03.2020 року на ім`я начальника Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області Чуканя О.В. вбачається, «що під час проведення додаткових заходів з приводу даного ДТП виявлено не було та свідків виявлено також не було, щоб додатково можливо було переглянути та встановити додаткові факти даного ДТП».

При чому, вказаний рапорт, на думку поліцейського СРПП № 3 Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області капрала поліції Ткаченка А.О. є додатковою перевіркою, на яку постановою Одеського апеляційного суду від 29.01.2020 р. направлялась справа про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП щодо ОСОБА_1 до органу поліції Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області.

Вказаний рапорт суд розцінює як відписку і є прямим невиконанням рішення суду, передбаченого ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ст. 124 Конституції України з огляду на те, що відповідно до Основного Закону України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання; усі суб`єкти права власності рівні перед законом; права і свободи людини і громадянина захищаються судом; судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій її території; обов`язковість рішень суду є однією з основних засад судочинства (частина четверта статті 13, частина перша статті 55, частина п`ята статті 124, пункт 9 частини третьої статті 129),

В даному випадку, на думку суду - мається факт невиконання робітниками Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області рішення суду (постанова Одеського апеляційного суду від 29.01.2020 р.), у зв`язку з чим, суд звертає особливу увагу на те, що за умисне невиконання вироку, рішення, ухвали, постанов суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконанню службовою особою є кримінально караним діянням, відповідно до ст. 382 КК України.

Жодна умова з перелічених у вищевказаній постанові ОАС від 29.01.2020 р. щодо проведення додаткової перевірки, вказаних у постанові Одеського апеляційного суду від 29.01.2020 р. - поліцейським СРПП № 3 Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області капралом поліції Ткаченком А.О. виконана не була!

Суд критично ставиться до вказаного рапорту виходячи з наступного.

Судом встановлено, що поліцейським СРПП № 3 Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області капралом поліції Ткаченком А.О. жодним чином постанова Одеського апеляційного суду від 29.01.2020 р. - не виконувалась, уповноважені особи Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області не звернули уваги на суттєві і грубі недоліки, встановлені постановою Одеського апеляційного суду від 29.01.2020 р. про невідповідність адміністративного протоколу, матеріалів, доданих до протоколу, та не здійснили жодних реальних дій направлених на їх виправлення, про що було зазначено вказаною постановою ОАС.

Тобто своїми діями, а саме вказаним вище рапортом, робітник поліції фактично відписався та знову, повторно направив вищевказані адміністративні матеріали до Овідіопольського районного суду Одеської області для їх розгляду судом, нехтуючи при цьому своїми прямими службовими обов`язками та умисно не виконав рішення суду.

Більш того вказаний рапорт який складається із одного аркушу - взагалі не містить дій які були вчинені працівниками Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області задля проведення додаткової перевірки обставин, викладених у постанові ОАС, направлених на пошук свідків, повторний допит осіб які були причетні до вказаного ДТП, взагалі викликів осіб для повторного їх допиту, або зібрання інших додаткових доказів, які є істотними для вирішення справи, хоча з вказаних адміністративних матеріалів вбачається, що водій ОСОБА_3 , який, керуючи а/м «Шкода Октавія» д/н НОМЕР_2 , не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції (інтервалу) - скоїв зіткнення з а/м марки «Daewoo Matiz», д/н НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 , який зупинився попереду, грубо порушивши вимоги п.п. 12.1, 13.1 ПДР України, вчинивши тим самим адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП і відносно якого, відразу на місці ДТП - був складений первісний протокол серії ДПР18 № 201371 від 01.09.2019 р., беручи до уваги те, що копія постанови Приморського райсуду м. Одеси від 11.12.2019 р. про закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_3 за ст. 124 КУпАП, яка міститься у вказаних адміністративних матеріалах не набрала законної сили (а.с. 122-123).

Однак з невідомих причин, через два тижні був складений інший протокол серії ДПР18 № 201372 від 15.09.2019 р. вже відносно водія ОСОБА_1 , як винуватця тієї ж самої ДТП за ст. 124 КУпАП. При чому, сама ОСОБА_1 не була поставлена до відома про складання відносно неї протоколу, що є порушенням її конституційних прав та ЄКПЛ.

Також суд звертає увагу на той факт, що в даному випадку, грубо не виконуючи постанову ОАС від 29.01.2020 р., тобто законного рішення суду, яке набрало законної сили - працівники Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області безпідставно і штучно перекладають свій службовий обов`язок, щодо збирання доказів на підтвердження викладених в протоколі відомостей на суд, що є неприпустимим і незаконним в розумінні ст. 251 КУпАП, за якою, обов`язок щодо збирання доказів покладається на особу, яка має право та зобов`язана складати відповідний протокол.

Більш того, всупереч вимогам п.п. 1.4,1.5,6,7 розділу ІХ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих не в автоматичному режимі № 1395 від 07.11.2015 р. - працівниками Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області навіть після постанови Одеського апеляційного суду від 29.01.2020 року, яка набрала законної сили з дня винесення і підлягає негайному виконанню, є остаточною і оскарженню не підлягає - не вжито заходів для встановлення дійсного винуватця ДТП та всіх обставин її скоєння, а сам протокол складений без наведення фактичних обставин та доказів, які є істотними для вирішення справи, а тому у суду є підстави стверджувати, що відповідальні особи, уповноважені на складання адміністративного протоколу (проведення додаткової перевірки) взагалі не вивчали постанову Одеського апеляційного суду від 29.01.2020 р. та навмисно проігнорували виконання свої прямих посадових обов`язки передбачених Законом України «Про Національну поліцію», і не виконавши жодних реальних дій, повторно направили вказаний адміністративний протокол до суду першої інстанції.

Обов`язок щодо належного складання протоколу про адміністративне правопорушення, який в порядку ст. 251 КУпАП є одним з доказів в справі про адміністративне правопорушення, та надання доказів на підтвердження викладених в протоколі відомостей - покладається на особу, яка має право складати відповідний протокол, та не може бути за Законом перекладено на суд.

Пунктом 24 постанови Пленуму ВСУ № 14 від 23.12.2005 року визначено, що визнати правильною практику тих суддів, які вмотивованими постановами повертають протоколи про адміністративні правопорушення, складені не уповноваженою на те посадовою особою або без додержання вимог ст. 256 КУпАП відповідному правоохоронному органу для належного оформлення.

Судом встановлено, що протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 201372 від 15.09.2019 року складений поліцейським СРПП № 3 Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області Ткаченко А.О., відносно ОСОБА_1 , за ст. 124 КУпАП - не відповідає вимогам Закону, що має суттєве значення для вирішення справи. За наслідками таких встановлених недоліків у суду немає можливості повно, всебічно та об`єктивно розглянути дану справу, та прийняти по справі законне й обґрунтоване судове рішення, а прийняття судом вказаного протоколу без усунення вищевказаних умов, які стали підставою для проведення додаткової перевірки за постановою ОАС від 29.01.2020 р. буде порушенням основних принципів судочинства, ЄКПЛ та рішень ЄСПЛ, а тому протокол разом з доданими матеріалами підлягає поверненню до Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області для додаткової перевірки, визначеної постановою Одеського апеляційного суду від 29.01.2020 р.

Керуючись ст. 256 КУпАП, ЄКПЛ, рішеннями ЄСПЛ, -

ПОСТАНОВИВ :

Адміністративні матеріали відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 - повернути до Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області (67801, Одеська область, Овідіопольський район, смт. Овідіополь, вул. Берегова, 9) - для проведення додаткової перевірки.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя Овідіопольського

районного суду Д.М. Гандзій