Справа №585/4699/19 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Шульга В. О.
Номер провадження 33/816/161/20 Суддя-доповідач Рунов В. Ю.
Категорія 184 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2020 року суддя Сумського апеляційного суду Рунов В. Ю. , з участю секретаря судового засідання - Сітало Я. В., розглянувши у режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні у залі суду справу про адміністративне правопорушення № 585/4699/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Роменського міськрайонного суду Сумської області від 13.02.2020, якою

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканка АДРЕСА_1

притягнута до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП,

учасників провадження в справі про адміністративне правопорушення:

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати постанову судді, оскільки склад правопорушення в її діях відсутній, не встановлено у який спосіб вона ухилилася від виконання передбачених законом обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання своєї неповнолітньої дитини, а також яких саме обов`язків вона не виконала. Судом не враховано, що її жодного разу не викликали до школи, профілактична та попереджувальна робота не проводилася, протокол засідання адміністрації школи відсутній, не проведена робота психолога з дитиною, на внутрішньо шкільний облік її син не поставлений, не враховано стан здоров`я дитини, довідка директора школи містить недостовірні відомості, протокол про адміністративне правопорушення є недопустимим доказом.

Постановою судді Роменського міськрайонного суду Сумської області від 13.02.2020 ОСОБА_3 визнана винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, і на неї накладене стягнення у виді попередження. Стягнуто на користь держави 384,20 грн судового збору.

Згідно постанови судді, ОСОБА_3 ухилилася від виконання батьківських обов`язків, передбачених законодавством щодо забезпечення належних умов виховання і навчання свого неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який протягом листопада 2019 року без поважних причин пропустив 17 навчальних днів (102 уроки), чим не виконала вимоги ст. 150 СК.

Вислухавши доводи ОСОБА_3 , яка підтримала свою апеляційну скаргу, просила скасувати постанову судді та закрити провадження у справі через відсутність складу правопорушення, перевіривши матеріали справи і дослідивши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Завданням КУпАП є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1), а завданнями провадження є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (ст. 245).

Розглянувши протокол про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 101531 від 13.12.2019, суддя суду першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_3 ухилилася від виконання батьківських обов`язків, передбачених законодавством щодо забезпечення належних умов виховання і навчання свого неповнолітнього сина, який протягом листопада 2019 року без поважних причин пропустив 17 навчальних днів (102 уроки), чим не виконала вимоги ст. 150 СК, і в обґрунтування висновків свого рішення поклав такі докази вини останньої як: протокол про адміністративне правопорушення та інші матеріали справи, а також послався на ст. 150 СК і ч. 1 ст. 184 КУпАП як на правову підставу притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності.

Разом з тим, висновки судді суду першої інстанції про винність ОСОБА_3 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, за обставин, викладених у постанові є необґрунтованими, належним чином не умотивовані та не відповідають фактичним обставинам справи, а доводи апеляційної скарги про відсутність складу правопорушення заслуговують на увагу та підлягають задоволенню.

Зокрема, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах здійснюється на основі суворого додержання законності (ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП), а згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно положень ч. 1 ст. 184 КУпАП адміністративна відповідальність настає за ухилення батьків від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей. Диспозиція цієї норми закону є бланкетною, тобто відсилає до інших НПА, які передбачають конкретні обов`язки батьків або осіб, які їх замінюють щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей. Об`єктом правопорушення є суспільні відносини у сфері охорони прав та інтересів неповнолітніх, які зокрема регламентуються законодавством, а суб`єктивна сторона характеризується наявністю вини як у формі умислу, так і необережності.

Таким чином, ухиленням від виконання батьківських обов`язків не повинна рахуватися будь-яка дія, а вважатиметься невиконання обов`язків, чітко передбачених законодавством і лише тих, які стосуються забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання дітей.

Згідно рішення КСУ від 09.07.1998 у справі про тлумачення терміну «законодавство» визначено, що під законодавством необхідно розуміти (охоплюється) закони України, чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана ВРУ, а також постанови ВРУ, укази ПУ, декрети і постанови КМУ, прийняті в межах їх повноважень та відповідно до КУ і законів України. Тобто, якщо вказані акти передбачають обов`язки батьків відносно дітей, які стосуються забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання останніх, то за порушення таких обов`язків батьків мають притягувати до відповідальності згідно ч.1 ст. 184 КУпАП. При цьому у протоколі про адміністративне правопорушення, крім іншого, зазначаються: місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; інші відомості, необхідні для вирішення справи (ч. 1 ст. 256 КУпАП).

З огляду на викладене, як при складанні протоколу про адміністративні правопорушення, так при розгляді його в суді першої інстанції неправильна застосована норма матеріального права (ч. 1 ст. 184 КУпАП), оскільки не конкретизовано, у який саме спосіб (дія/бездіяльність) ОСОБА_3 ухилилася від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання своєї неповнолітньої дитини та яких саме, що прямо суперечить принципу правової визначеності, закріпленому у численних рішеннях ЄСПЛ (зокрема, п. 31 рішення від 28.10.2003 у справі «Ракевич проти Росії» (Rakevich v. Russia), заява № 589973/00); п. 109 рішення від 13.12.2001 у справі «Церква Бесарабської Митрополії проти Молдови» (Metropolitan Church of Bessarabia v. Moldova), заява № 45701/99); п. 54 рішення від 23.09.1998 у справі «Стіл та інші проти Сполученого Королівства» (Steel and Others v. the United Kingdom), згідно яких «закон має бути доступним та передбачуваним, що стосується його наслідків, тобто вираженим із достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку».

Зокрема, ЄСПЛ нагадує, що «національне законодавство має з достатньою чіткістю визначати межі та спосіб здійснення відповідного дискреційного права, наданого органам влади, щоб забезпечувати громадянам той мінімальний рівень захисту, на який вони мають право згідно з принципом верховенства права в демократичному суспільстві» (п. 33 рішення від 15.11.1996 у справі «Доменічіні проти Італії» (Domenichini v. Italy), Reports 1996-V).

На національному рівні КСУ в своєму рішенні від 29.06.2010 у справі № 17-рп/2010 за конституційним поданням Уповноваженого ВРУ з прав людини зазначив, що «одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями» (абз. 3 п.п. 3.1 п. 3), а у рішенні від 22.09.2005 № 5-рп/2005 той же Суд вказав, що «із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі» (абз. 2 п.п. 5.4 п. 5).

Посилання в протоколі про адміністративне правопорушення та постанови судді суду першої інстанції на не виконання ОСОБА_3 вимог ст. 150 СК без прив`язки до конкретних дій само по собі не утворює об`єктивної сторони правопорушення, оскільки ця норма Сімейного кодексу України також носить загальний характер і також відсилає до інших нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки батьків або осіб, які їх замінюють щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Порядок збору і процесуального закріплення доказів визначений законодавством України про адміністративні правопорушення, а тому як доказ протокол про адміністративне правопорушення може бути використаний у справі тільки у тому випадку, якщо він складений в порядку і з джерел, передбачених цим законодавством. При цьому необхідно враховувати, що у справі протокол серії АПР18 101531 від 13.12.2019 є не тільки джерелом доказів, але й виступає ще як юридичний документ - акт (процесуальна дія і процесуальне рішення компетентної особи, яка уповноважена його складати), який свідчить про порушення уповноваженою особою Національної поліції справи про адміністративне правопорушення (ст. 254 і 255 КУпАП), тому не тільки займає ключове положення серед інших джерел (доказів), але є і обов`язковим процесуальним документом.

Доказами в справі є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку суддя встановлює наявність чи відсутність правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, які встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до відповідальності, свідків, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису тощо (ч. 1 ст. 251 КУпАП). Суддя оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП).

Оцінюючи вказаний протокол відповідно ст. 252 КУпАП, апеляційний суд приходить до переконання, що він складений без дотримання вимог процесуального закону, що тягне за собою визнання його як доказу недопустимим.

Показання допитаних апеляційним судом свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , а також інші наявні у справі докази (документи) теж не можуть бути прийнятими до уваги через відсутність взаємозв`язку цих доказів з протоколом про адміністративне правопорушення, незважаючи на те, що останні і встановлюють (підтверджують) певні факти.

Що стосується фіксації судового розгляду, то вона здійснена секретарем судового засідання у незаконний спосіб шляхом складання протоколу судового засідання від 18.12.2019, 20.01.2020 і 05.02.2020, що не передбачено як процесуальними нормами законодавства України про адміністративні правопорушення, так й іншими НПА, які застосовуються у провадженнях в справах про адміністративні правопорушення при аналогії закону, що суперечить засадам судочинства, передбаченими у ст. 129 КУ, розділом І ЗУ «Про судоустрій і статус суддів».

Зокрема, відповідно п. 6 ст. 129 КУ, однією із основних засад судочинства є гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, а згідно п. 6 ч. 11 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» при розгляді справ перебіг судового процесу фіксується технічними засобами в порядку, встановленому законом. При цьому, я неодноразово наголошував ЄСПЛ, «Кодекс України про адміністративні правопорушення має карний кримінально-правовий характер, про що визнав Уряд» (п. 21 рішення від 15.05.2008 у справі «Надточій проти України», заява № 7460/03), а тому процесуальні норми КУпАП кореспондуються з процесуальними нормами КПК, згідно яких фіксування судового процесу (розгляду справи) відбувається за допомогою технічних засобів та журналу судового засідання (п. 2 і 3 ч. 1 ст. 103, 107 і 108 КПК). Незастосування технічних засобів фіксування судового процесу у випадках, якщо воно є обов`язковим, тягне за собою недійсність відповідної процесуальної дії, оскільки судом прийнято рішення про фіксування перебігу судового розгляду справи.

З огляду на викладене, при відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_3 у вчиненні правопорушення за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, апеляційний суд приходить до висновку, що постанову судді суду першої інстанції не можна вважати законною, обґрунтованою та належним чином вмотивованою, що тягне за собою її скасування через неправильне застосування норми матеріального права та порушення норм процесуального права, внаслідок чого провадження у справі підлягає закриттю.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову судді Роменського міськрайонного суду Сумської області від 13.02.2020 відносно ОСОБА_10 скасувати через неправильне застосування суддею суду першої інстанції норми матеріального права та порушення норм процесуального права, а провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 і п. 3 ч. 1 ст. 284 КУпАП закрити через відсутність складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Сумського апеляційного судуРунов В. Ю.