КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 758/1428/19
Провадження № 33/824/281/2020
Головуючий в суді першої інстанції: Павленко О.О.
Доповідач: Трясун Ю.Р.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2020 року місто Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Трясун Ю.Р., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Подільського районного суду міста Києва від 12 липня 2019 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

за вчинення адміністративних правопорушень, пов`язаних з корупцією, передбачених ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, -

за участю особи, яка притягнута

до адміністративної відповідальності ОСОБА_1

захисника Хомича І.О.

прокурора Спусканюка Р.Ю.

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Подільського районного суду міста Києва від 12 липня 2019 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, пов`язаних з корупцією, передбачених ч. 1 ст. 172-6 КУпАП та закрито провадження в справі, у зв`язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення.

Відповідно до постанови, ОСОБА_1 , обіймаючи посаду заступника начальника Інспекції з питань підготовки та дипломування моряків, відповідно до підпункту «а» пункту 2 частини першої статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», примітки до статті 172-6 КУпАП, являючись суб`єктом відповідальності, на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», в порушення вимог ч. 1 статті 45 даного Закону, 18 червня 2018 року несвоєчасно, без поважних причин, подав щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2017 рік, та в порушення вимог абзацу 1 частини 2 статті 45 Закону України «Про запобігання корупції», фактично припинивши виконання функцій держави 28 лютого 2018 року, 22 грудня 2018 року несвоєчасно, без поважних причин подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, неохоплений раніше поданим деклараціями (перед звільненням), чим вчинив адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, передбачені ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

На вказану постанову ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на необґрунтованість висновків суду, а також на їх невідповідність нормам КУпАП, просить оскаржувану постанову скасувати, провадження за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП щодо нього закрити у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, ОСОБА_1 звертає увагу суду, що в матеріалах провадження відсутні відомості щодо його ознайомлення з положеннями вимог антикорупційного законодавства, зокрема про необхідність подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. Також відсутнє в матеріалах провадження письмове попередження за його підписом про відповідальність за вчинення корупційних, або пов`язаних з корупцією правопорушень. Отже, на думку ОСОБА_1 , це свідчить про відсутність в матеріалах провадження доказів на його ознайомлення із попередженням про вимоги фінансового контролю як суб`єкта декларування.

Посилаючись на рішення ЄСПЛ у справі «Щокін проти України», особа, яка подала апеляційну скаргу, вказує на те, що в Законі України «Про запобігання корупції» відсутня правова дефініція поняття «посадова особа юридичної особи публічного права». Отже, тимчасове виконання ОСОБА_1 обов`язків заступника начальника Інспекції ще не тягне за собою автоматичного віднесення займаної посади до таких, на яких покладається обов`язок декларування.

Також в апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що в його діях відсутні ознаки об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП України, оскільки у нього були відсутні мотиви вчинити порушення закону, він не бажав його порушувати та настання негативних наслідків від діяння перебувало поза його волею.

Таким чином, ОСОБА_1 вважає, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази його вини у вчинені адміністративних правопорушень, пов`язаних з корупцією, передбачених ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , захисника Хомича І.О., прокурора Спусканюка Р.О., апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова судді Подільського районного суду міста Києва від 12 липня 2019 року скасуванню з наступних підстав.

За приписами ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності з законом.

На думку апеляційного суду, приймаючи рішення про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував всі обставини справи.

Відповідно до матеріалів провадження, на розгляд суду було скеровано два протоколи про вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, пов`язаних з корупцією, які судом об`єднані в одне провадження.

За висунутим йому обвинуваченням судом встановлено, що ОСОБА_1 , обіймаючи посаду заступника начальника Інспекції з питань підготовки та дипломування моряків, як суб`єкт відповідальності, на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», несвоєчасно без поважних причин подав щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2017 рік та 28 лютого 2018 року фактично припинивши виконання функцій держави, 22 грудня 2018 року несвоєчасно без поважних причин подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями (перед звільненням). Його дії судом кваліфіковані за ч.1 ст.172-6 КУпАП.

Для вирішення питання про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованих правопорушень, які охоплюються однією кваліфікацією, суд повинен був встановити, чи є він суб`єктом відповідальності за Законом України «Про запобігання корупції», чому він несвоєчасно подав декларації як за 2017 рік, так і перед звільненням, встановити, що такі дії ОСОБА_1 мають умисний характер та з`ясувати всі інші обставини, які підтверджують наявність чи відсутність всіх ознак складу адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

На думку апеляційного суду, ці питання судом в повній мірі не вирішені.

Як видно з тексту оскаржуваного рішення, суд у своїй постанові обмежився лише переліком доказів, на підставі яких він дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП. Проте в судовому рішенні не наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

В той же час судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 наказом начальника Інспекції з питань підготовки та дипломування моряків № 241/к від 17 листопада 2017 року призначений в.о. начальника Інспекції з 22 листопада 2017 року.

В подальшому наказом № 267/к від 12 грудня 2017 року він призначений заступником начальника Інспекції з 12 грудня 2017 року, а наказом № 106/к від 28 лютого 2018 року звільнений з цієї посади за власним бажанням.

Наказом № 139/к від 02 квітня 2018 року ОСОБА_1 знову прийнятий на роботу в Інспекцію на посаду помічника начальника, а за наказом № 192/к від 08 червня переведений на посаду в.о. заступника начальника Інспекції, проте, відповідно до наказу № 243/к від 23 липня 2018 звільнений за власним бажанням.

ОСОБА_1 як в суді першої інстанції, так і під час розгляду провадження за його апеляційною скаргою судом апеляційної інстанції стверджував, що він не є суб`єктом декларування, відтак не несе відповідальності за несвоєчасне подання декларації як за 2017 рік, так і під час звільнення за період, не охоплений попередньою декларацією.

Проте з такими доводами не погоджується апеляційний суд. Так, відповідно до Положення про Інспекцію з питань підготовки та дипломування моряків, Інспекція є державною організацією, заснованою на державній власності і належить до сфери управління Міністерства інфраструктури України. Отже Інспекція є юридичною особою публічного права.

Доводи ОСОБА_1 про те, що він, займаючи наведені вище посади, не був посадовою особою, оскільки не був наділений повноваженнями здійснювати організаційно-розпорядчі чи адміністративно-господарчі функції та фактично був відсторонений від здійснення цих функцій не можуть бути підставою для висновку, що він не був посадовою особою юридичної особи публічного права, оскільки повноваженнями на здійснення таких функцій він наділений відповідно до наказу начальника Інспекції № 161 від 26 вересня 2016 року «Про розподіл обов`язків між начальником Інспекції і його заступниками». Відтак, ОСОБА_1 був посадовою особою юридичної особи публічного права, а отже був суб`єктом відповідальності за порушення приписів Закону України «Про запобігання корупції».

В той же час заслуговують на увагу доводи апелянта про те, що щорічну декларацію за 2017 рік він взагалі не подавав, оскільки при прийомі на роботу від нього не вимагали декларації про його майновий стан, відтак він був впевнений, що таку декларацію йому подавати не потрібно. В той же час в червні 2018 року, претендуючи на посаду заступника начальника Інспекції, він 18 червня 2018 року подав декларацію за 2017 рік саме у зв`язку з цим, а потім після звільнення з посади в.о. заступника начальника Інспекції, оскільки його кандидатура не була погоджена, він 22 грудня 2018 року подав декларацію за період з 01 січня 2018 року по 23 липня 2018 року зв`язку зі звільненням за власним бажанням 23 липня 2018 року.

Наведені доводи були предметом перевірки апеляційним судом, яким встановлено наступне.

Відповідно до матеріалів справи ОСОБА_1 лише в період з 11 червня 2018 року по 18 червня 2018 року здійснював відповідні дії, як користувач, в Єдиному державному реєстрі осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі Реєстр). В той же час, відповідно до листа НАЗК, в період з 01 вересня до 31 грудня 2017 року будь-яких дій щодо декларування він в Реєстрі не вчиняв, що підтверджує доводи апелянта про те, що на час прийому його на роботу 17 листопада 2017 року на посаду в.о. заступника начальника Інспекції та 12 грудня 2017 року на посаду заступника начальника Інспекції подача декларації від нього не вимагалась.

В той же час, відповідно до наказу начальника Інспекції № 32 від 15 лютого 2018 року «Про забезпечення подання електронних декларацій за 2017 рік» третім пунктом зобов`язано уповноваженого з питань антикорупційної діяльності Великаня В.М. забезпечити ознайомлення працівників Інспекції та регіональних філій, які є суб`єктами декларування з листом Міністерства інфраструктури України від 06 грудня 2017 року № 14-2/15232-17 (додається), а також зі списками працівників в частині, що їх стосується, яким необхідно подати декларації за 2017 рік (додаються). Відповідно до листа ознайомлення з цим наказом, ОСОБА_1 ознайомлений з ним 15 лютого 2018 року, але без додатку, про що ним власноруч зроблений запис. Тобто список працівників Інспекції які є суб`єктами декларування відповідно до Закону України «Про запобігання корупції», де є його прізвище, йому не надано.

Як повідомив у своєму листі від 21 лютого 2020 року начальник Інспекції, уповноваженим з питань антикорупційної діяльності Великанєм В.М. 16 лютого 2018 року ОСОБА_1 особисто подані для ознайомлення додатки до наказу № 32 від 15 лютого 2018 року та інші нормативні документи та роз`яснення НАЗК, які він повернув 28 лютого 2018 року в день свого звільнення, заявивши, що він не є державним службовцем, подавати декларації не буде, ніяких підписів про ознайомлення з документами ставити також не буде.

Проте така інформація не може бути прийнята судом на підтвердження того, що ОСОБА_1 надавався список працівників Інспекції - суб`єктів декларування, який є додатком до наказу, оскільки суду не надано відповідного документу про ознайомлення ОСОБА_1 з ним, чи про відмову від ознайомлення з ним, що могло бути розцінено судом як доказ того, що він був обізнаний з необхідністю подати декларацію.

Враховуючи те, що дії, які охоплюються диспозицією ч. 1 ст.172-6 КУпАП повинні носити умисний характер, для притягнення особи до відповідальності за цією нормою закону має бути встановлено і доведено, що особа, уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, знала про обов`язок подати декларацію, передбачену ст.45 Закону України «Про запобігання корупції», про строк її подання, проте з будь-яких мотивів вирішила не подавати декларацію і умисно не подала її.

Такий висновок апеляційного суду узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною в Постанові від 10 вересня 2019 року (справа №200/18903/17).

Підсумовуючи викладене, апеляційний суд зазначає, що як під час розгляду провадження в суді першої інстанції, так і на час його розгляду апеляційним судом не отримано жодних доказів того, що ОСОБА_1 був обізнаним про те, що він є суб`єктом декларування та знав про необхідність подати декларацію як за 2017 рік, так і за період з 01 січня 2018 року по 28 січня 2018 року.

Отже, стороною обвинувачення, як не доведено, що ОСОБА_1 діяв умисно, так і не спростовано його доводів, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, в розумінні ст. 251 КУпАП, які б вказували на факт порушення ОСОБА_1 вимог Закону України «Про запобігання корупції» та вчинення адміністративних правопорушень, пов`язаних з корупцією, передбачених ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Відповідно до ст. 62 Конституції обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Презумпція невинуватості розповсюджується також при доведені винуватості у справах про адміністративні правопорушення.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що в даному провадженні не доведено вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, пов`язаних з корупцією, відповідальність за які передбачена ч.1 ст.172-6 КУпАП, відтак воно підлягає закриттю за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Керуючись п. 1 ст. 247, ст. 294 КУпАП, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову судді Подільського районного суду міста Києва від 12 липня 2019 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст. 172-6 КУпАП, скасувати, провадження у справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.Р.Трясун