КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2020 року м. Київ

Суддя Київського апеляційного суду Васильєва М.А.,

за участю:

захисника Похиленка А.В.

особи, яка притягається до

адміністративної відповідальності ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника Похиленка Андрія Володимировича в інтересах ОСОБА_1 на постанову Святошинського районного суду м. Києва від 17 червня 2020 року, якою

ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , працюючий в ПП «Інфолайн» на посаді начальника виробництва, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік,

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою суду ОСОБА_1 визнаний винуватим в тому, що 15 квітня 2020 року близько 16 год. 55 хв., керуючи в м. Київ по пр-ту Л. Курбаса, 1-а, автомобілем «ТОЙОТА», державний номерний знак НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів тощо), на вимогу працівника поліції пройти у встановленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння від проходження такого огляду відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України.

Не погоджуючись з постановою суду, захисник Похиленко А.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду, скасувати постанову суду, провадження у справі закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування поважності причини пропуску строку захисник зазначає про те, що ні захисник, ні ОСОБА_1 в судовому засіданні присутні не були, ОСОБА_1 не був повідомлений про день, час та місце розгляду справи, текст оскаржуваної постанови не отримував, а про наявність постанови дізнались з ЄДРСР.

В апеляційній скарзі захисник посилається на те, що суд першої інстанції неповно, однобічно та не об`єктивно з`ясував обставини справи, і як наслідок чого прийняв рішення, яке не ґрунтується на наявних у справі доказах тому, що згідно з відеозаписами, які знаходяться у матеріалах справи, ОСОБА_1 надав пояснення, що він не керував транспортним засобом.

Як вказує захисник, відповідно до відеофайлу працівникам поліції надійшла інформація про те, що за адресою м. Київ, вул. Леся Курбаса, 1, невідомий чоловік дивно себе поводить та може сісти за кермо автомобіля державний номерний знак НОМЕР_1 . У той же час, у протоколі від 15 квітня 2020 року серії ДПР18 №423777 вказано, що ОСОБА_1 керував автомобілем в м. Києві по вул. Леся Курбаса 1.

Окрім того відповідно до письмових пояснень свідків, які також знаходяться в матеріалах справи, останні зазначили, що ОСОБА_1 керував автомобілем з ознаками алкогольного сп`яніння, а відповідно до відеозапису свідки не були свідками керування ОСОБА_1 авто.

На переконання апелянта, в адміністративному матеріалі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 існують суперечності, а саме: чи ОСОБА_1 керував автомобілем, державний номерний знак НОМЕР_2 в м. Києві по вул. Леся Курбаса 1, чи дивно себе поводив та міг сісти за кермо автомобіля, державний номерний знак НОМЕР_2 .

Дані суперечності неможливо було усунути без допиту свідків в суді, і тому було заявлено клопотання про виклик свідків, які зазначені у протоколі від 15 квітня 2020 р. серії ДІ1Р18 №423777, та поліцейських, які складали спірний протокол, але суд відмовив у задоволенні такого клопотання.

Крім того, як зазначає апелянт, в оскаржуваній постанові місцевий суд зазначив про те, що, нe зважаючи на захисну позицію, вина ОСОБА_1 у вказаному правопорушенні підтверджується сукупністю безпосередньо досліджених судом за участю захисника доказів, які не викликають сумнівів у своїй достовірності і допустимості, зокрема, даними, що містять показання свідків, про те, що ОСОБА_1 у їх присутності відмовився від проходження відповідного медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння як з використанням спеціального пристрою «Драгер», так і у спеціалізованій медичній установі, протокол про адміністративне правопорушення, а також дані відеофіксації цих подій на камеру поліцейськими. Але, як наголошує захисник, це не відповідає дійсності, оскільки у судовому засіданні, яке відбулося 12 червня 2020 pоку, з самого початку стороною захисту було заявлено клопотання про виклик свідків, а після відмови суддею Дячуком С.І. у задоволенні клопотання про виклик свідків, одразу ж стороною захисту було подано заяву про відвід судді Дячука С.І. Таким чином, як наголошує апелянт, в судовому засіданні за участю захисника не досліджувалися докази та, зокрема, і відеофайли, які знаходяться у справі.

Апелянт переконаний, що за таких умов та, приймаючи до уваги той факт, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази керування ОСОБА_1 транспортним засобом, відповідно до положень ст. 251 КУпАП та ст. 62 Конституції України що не можуть бути визнані належними та допустимими доказами відомості, що містяться у протоколі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, у зв`язку з його не відповідністю нормам ст. 256 КУпАП, та виходячи з того, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто, не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), n. 161. Series А заява № 25). який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення учасників апеляційного розгляду, пояснення свідків, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши доводи клопотання про поновлення строків на апеляційне оскарження постанови суду та апеляційної скарги, апеляційний суд доходить такого висновку.

Відповідно до матеріалів справи постанова місцевим судом винесена 17 червня 2020 року (ас. 32-33), апеляційна скарга захисником Похиленком А.В. подана до суду першої інстанції 26 червня 2020 року, що підтверджується штемпелем суду (ас. 35-42).

Згідно з ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 294 КУпАП, останнім днем подання апеляційної скарги на постанову місцевого суду від 17 червня 2020 року є 27 червня 2020 року. Оскільки 27 червня 2020 року є субота - неробочий день, а 28 червня 2020 року - день Конституції України, та 29 червня 2020 року також неробочий день, у зв`язку з державним святом, то останнім днем подання апеляційної скарги є наступний робочий день - 30 червня 2020 року.

За вказаних обставин захисником Похиленко А.В. строк на апеляційне оскарження постанови місцевого суду не є пропущеним.

Що стосується доводів апеляційної скарги, то апеляційний суд доходить такого висновку.

Згідно з вимогами ст.ст. 278, 280 КУпАП, суд першої інстанції при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення має вирішити питання про правильність складання протоколу та інших матеріалів справи, чи є необхідність у витребуванні додаткових матеріалів, а при розгляді справи зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції ці вимоги закону дотримані не в повному обсязі.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 423777 від 15 квітня 2020 року, складеного щодо ОСОБА_1 , 15 квітня 2020 року близько 16.55 год. ОСОБА_1 керував в м. Київ по пр-ту Л. Курбаса, 1-а, автомобілем «ТОЙОТА» державний номерний знак НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння: порушення координації рухів, різкий запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, яка не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР України, за що відповідальність передбачена за ч. 1 ст. 130 КУпАП (ас. 1).

Приймаючи рішення про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції в оскаржуваній постанові послався на письмові пояснення свідків - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про те, що ОСОБА_1 у їх присутності відмовився від проходження відповідного медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння як з використанням спеціального пристрою «Драгер», так і в спеціалізованій медичній установі, протокол про адміністративне правопорушення, а також дані відеофіксації цих подій на камеру поліцейськими (ас. 32).

Однак, з таким висновком неможливо погодитись з огляду на обставини, які встановлені під час апеляційного розгляду.

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_1 , підтримуючи доводи, які викладені в апеляційній скарзі, просив її задовольнити та пояснив, що на момент, коли було складено відносно нього протокол про адміністративне правопорушення, у нього був звичайний робочий день. Він працював з вітчимом на ПП «Інфолайн». У нього ( ОСОБА_1 ) не було настрою, і він випив алкоголю. Побачивши це, вітчим, якому необхідно було повернутись на роботу за якимись паперами та печатками, залишив його в автомобілі, а сам пішов на підприємство. Згодом під`їхали працівники поліції і почали його ( ОСОБА_1 ) звинувачувати в тому, що він п`яний керував автомобілем, на що він заперечував. Потім підійшов вітчим, який намагався пояснити працівникам поліції, що саме він (вітчим) перебував за кермом автомобіля, що залишив на деякий час автомобіль. Чи перебував вітчим у присутності свідків, він ( ОСОБА_4 ) не пам`ятає. Він проживає у м. Києві, а батьки проживають у м. Васильків, виробництво знаходиться по вул. Козилецькій, 1а, у м. Києві. Працівники поліції пропонували йому ( ОСОБА_1 ) пройти огляд, але він наголошував, що не керував транспортним засобом, не є водієм. Працівники поліції вилучили у нього водійське посвідчення. Ключа в автомобілі не було. Сторонніх осіб, які б підтвердили той факт, що він ( ОСОБА_1 ) керував або не керував транспортним засобом, на місці не було. Визнає, що поводив себе некоректно, але транспортним засобом не керував.

В суді апеляційної інстанції захисник Похиленко А.В. підтримав апеляційну скаргу та пояснив, що суд першої інстанції не звернув увагу на подані стороною захисту клопотання про відкладення розгляду справи та виклик свідків. При розгляді справи суд не взяв до уваги важливий факт, що матеріали справи не містили даних про те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, а також поза увагою суду залишилось те, що батько, який керував транспортним засобом, залишив авто, в якому знаходився ОСОБА_1 , що не було достеменно встановлено, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, адже ОСОБА_1 перебував тільки поруч біля автомобіля. Невідома особа викликала працівників поліції, які, не встановивши, що трапилось, склали на ОСОБА_1 протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Батько ОСОБА_1 в момент приїзду працівників поліції перебував на роботі, але через невеликий проміжок часу батько підійшов до автомобіля та намагався пояснити працівникам поліції, що саме він керував автомобілем та побіг на роботу. Проте, його не слухали. Якщо аналізувати відеозаписи фіксації правопорушення, то працівник поліції повідомляє про те, що вони (поліцейські) не бачили, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, але це буде в суді розповідати.

Опитай за клопотанням сторони захисту свідок ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції пояснив, що він був запрошений працівниками поліції як свідок, та в його присутності чоловік, якого працівники поліції назвали водієм, вів зйомку на мобільний телефон, поводив себе неадекватно, був у стані алкогольного сп`яніння: блиск в очах, почервоніння шкіри, незв`язна мова. Цей чоловік з ним безпосередньо не спілкувався, а спілкувався з працівниками поліції. Працівники поліції пропонували чоловікові пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, на що чоловік відмовився, і з лайкою до працівників поліції пояснював, що він не керував транспортним засобом. Чоловік відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння за допомогою приладу «Драгер», а також у лікаря - нарколога. Він ( ОСОБА_5 ) не був свідком керування чоловіком автомобілем, а був тільки свідком поведінки цього чоловіка. В його (свідка) присутності працівники поліції направлення не виписували.

Опитаний за клопотанням сторони захисту свідок ОСОБА_6 , який є вітчимом ОСОБА_1 , якому роз`яснено положення ст. 63 Конституції України, в суді апеляційної інстанції пояснив, що він живе у м. Василькові, а працює у м. Києві у фірмі «Інфолайн». Там же працює його син - ОСОБА_7 15 квітня 2020 року був звичайний робочий день. Він разом із ОСОБА_8 були на фірмі постачальника « ОСОБА_9 ». У зв`язку з необхідністю забрати документи та взяти печатку, виникла необхідність повернутися на місце роботу по вул. Козелецькій, 1-а. Оскільки на тій частині дороги, в напрямку якої розташовано робоче місце, був ремонт мосту, він ( ОСОБА_6 ) залишив автомобіль в кінці вул. Пшеничної, біля стоянки, а в машині залишив ОСОБА_10 , який в цей день вжив алкоголь та з яким на ґрунті цього виник конфлікт, а сам пішов на роботу пішки. Коли він на роботі взяв всі необхідні речі та повернувся до автомобіля, побачив ОСОБА_11 разом з працівниками поліції. З`ясовуючи, що трапилось, намагався працівникам поліції пояснити, що саме він ( ОСОБА_6 ) керував автомобілем. Працівники поліції, не слухаючи його, не звертаючи на його слова уваги, нічого не пояснивши, склали протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_13 .

Під час перегляду відеозаписів, які містяться у матеріалах справи, встановлено, що працівник поліції підходить до автомобіля, на місці водія якого знаходиться ОСОБА_7 , та запитує, що трапилось, одночасно попереджаючи ОСОБА_10 про те, що здійснюється відеофіксація. ОСОБА_7 повідомляє про те, що транспортним засобом не керував, а тільки сидів в автомобілі. Працівник поліції повідомляє про те, що надійшло звернення на лінію «102». З відеозапису вбачається повідомлення на службовому планшеті працівника поліції по лінії «102», зміст якого полягає у тому, що особа «в неадекватному стані, дивно себе поводить, може сісти за кермо автомобілю «Тойота», чорного кольору, державний номерний знак « НОМЕР_1 ». ОСОБА_7 наголошує працівникам поліції на тому, що він просто сидить в автомобілі, транспортним засобом не керував, за кермом автомобіля не перебував, так як сидів на передньому пасажирському сидінні транспортного засобу, та звертається до працівників поліції, щоб останні повернули його документи. ОСОБА_7 зазначає про те, що транспортний засіб його батька, а батько автомобіль залишив, щоб помити, але він так і не зміг помити транспортний засіб. В подальшому працівник поліції запитує у ОСОБА_10 , чому він сів за кермо, на що ОСОБА_1 відповідає, що просто сидів в салоні автомобіля. Далі працівник поліції, звертаючись до ОСОБА_10 , зазначив, що водій не хоче пояснювати, та запропонував ОСОБА_14 пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою приладу «Драгер» або у лікаря нарколога. В подальшому прослуховується нецензурна лексика з боку ОСОБА_1 , на що працівник поліції просить не висловлюватись нецензурною лексикою. ОСОБА_7 некоректно себе поводить, а в подальшому з кимось спілкується по телефону. Далі у присутності двох свідків працівник поліції повідомляє, що ОСОБА_7 керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, та пропонує ОСОБА_14 пройти огляд за допомогою приладу «Драгер» або проїхати до лікаря нарколога, на що ОСОБА_7 , обурюючись, запитує чому необхідно за допомогою приладу «Драгер» або у лікаря нарколога, адже він не водій. В подальшому з відеозапису прослуховуються нецензурна лексика та йде мова про евакуатор. Працівник поліції диктує пояснення свідкам, а ОСОБА_1 , у свою чергу, наголошує на тому, що він не водій, за кермо не сідав. У подальшому вбачаться розмова працівників поліції з ОСОБА_6 , який намагається з`ясувати, що відбувається, та пояснює, що за кермом був він. Працівники поліції вказують на те, що їм необов`язково зупиняти транспортний засіб, щоб перевірити водія на стан сп`яніння. Також працівник поліції повідомляє про те, що у ОСОБА_1 залишилось дві години, щоб пройти огляд. Батько ОСОБА_1 звертається до працівників поліції та просить в поліцейських, щоб його записали свідком, на що працівник поліції повідомляє, що все вже пояснили водію (ас.5).

З метою перевірки доводів апеляційної скарги судом апеляційної інстанції неодноразово викликались працівники поліції, які до суду не з`явились, про причини неявки суд не повідомили (ас. 52, 58, 67, 74).

Оцінюючи та аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, апеляційний суд доходить такого висновку.

Згідно з п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти у встановленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Порядок, процедура та особливості проведення огляду особи на стан сп`яніння, а також дії поліцейського в разі відмови особи від проходження такого огляду передбачені статтею 266 КУпАП, пунктом 6, 7 Розділу 1, Розділами П та Ш Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 9 листопада 2015 року за № 1452/735.

Відповідно до вказаних нормативних актів за наявності ознак алкогольного сп`яніння, поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, на місці зупинки транспортного засобу проводиться в присутності двох свідків.

Водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.

За відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП

Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду України № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини

проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року (із змінами), керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Для притягнення до відповідальності за ст. 130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.

Таким чином, за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, може бути притягнута до адміністративної відповідальності саме особа, яка керує транспортним засобом.

Разом з тим, а ні з матеріалів справи, а ні під час апеляційного розгляду не було надано доказів того, що ОСОБА_1 саме керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння. Пмсьмові пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , наявні у справі, також не свідчать про те, що ОСОБА_1 саме керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або з ознаками такого, при тому, що свідок ОСОБА_15 в суді апеляційної інстанції пояснив, що він не був свідком керування ОСОБА_1 транспортним засобом. Некоректна ж поведінка ОСОБА_1 під час подій, які зафіксовані на відеозапису, не може слугувати підставою для притягнення останнього до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З огляду на обставини, встановлені під час апеляційного розгляду, за відсутності достатніх, беззаперечних, належних та допустимих доказів на підтвердження саме керування ОСОБА_1 транспортним засобом, його відмова від проходження огляду на стан сп`яніння не може свідчити про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення та постанові суду, а тому апеляційна скарга підлягає до задоволення, постанова суду - скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника Похиленка Андрія Володимировича в інтересах ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову Святошинського районного суду м. Києва від 17 червня 2020 року, якою ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчиненні адміністративногоправопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік - скасувати, провадження у справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАп у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду М.А. Васильєва