Справа № 638/244/20
Провадження № 3/638/480/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.03.2020 року м. Харків

Суддя Дзержинського районного суду м. Харкова Хайкін В. М. розглянувши адміністративний матеріал, що надійшов із Управління патрульної поліції в Харківській області відносно:ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Кувейту, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

про притягнення до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

10.01.2020 року у провадження Дзержинського районного суду м. Харкова надійшла справа про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

ОСОБА_1 22.12.2019 року о 04 год. 46 хв. у м. Харкові по вул. Космічна, 21, керував транспортним засобом TOYOTA AVALON, д/н НОМЕР_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому законодавством порядку із застосуванням спеціального технічного приладу DRAGER ALCOTEST 7510 ARLM-0295, результат позитивний 1, 37 о/оо.

Особа, відносно якого складено протокол про адміністративне правопорушення, - ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився.

Водночас захисником особи ОСОБА_2 Я. М. у судовому засіданні подано клопотання ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи у зв`язку з неможливістю з`явитися до суду через проведення масштабних засобів боротьби з коронавірусом, крім того він зазначає, що не володіє українською мовою, йому не було надано перекладача, також він повідомляє, що ісламська релігія, яка є його релігією, забороняє вживання алкоголю.

Суддя, ознайомившись із клопотанням, відмовляє у його задоволенні, оскільки у відповідності до статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України», статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності повинна добросовісно використовувати свої процесуальні права, процесуальні кодекси, як і інші закони, розраховані на добросовісне їх використання.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року, виходить з того, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип - верховенство права.

В цьому ж рішенні Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 29 жовтня 2010 року у справі «Устименко проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.

Таким чином, суддя приходить до висновку, що дії ОСОБА_3 є позицією його захисту, спрямованою на уникнення від відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, а тому вважає за можливим проводити розгляд справи без його участі, адже присутність особи згідно статті 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення не є обов`язковою, а тому її неявка не може бути перешкодою для розгляду судом справи.

Окрім того, у ОСОБА_3 є кваліфікована професійна правова допомога в особі захисників адвоката Строменко Я. М. та адвоката Шеленіна А. І.

Так, з клопотання ОСОБА_3 вбачається, що вину у вчиненні правопорушення останній не визнає.

Захисники особи, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, - адвокати Строменко Я. М. та Шеленіна А. І. у судовому засіданні наголосили, що особі не було забезпечено перекладача, результати алкотестеру є спотвореними, адже температура не могла бути 21 о , більш того дата вказана на ньому 20.03.2019 року. Як вбачається з пояснень свідка ОСОБА_4 , даних не у день події 22.12.2019 року, а «20.02.2019 року», саме він повідомив про неадекватну поведінку ОСОБА_3 екіпаж патрульної поліції, тобто незрозуміло, що він розуміє під неадекватною поведінкою та може свідчити про можливу змову зі співробітниками поліції, адже інших законних підстав зупиняти транспортний засіб у співробітників поліції не було. Також адвокат Шеленін А. І. наголосив, що як пояснив йому ОСОБА_1 , підозра про стан алкогольного сп`яніння у працівників поліції виникла через його парфуми.

Суддя, повно та всебічно дослідивши адміністративний матеріал, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, дійшов висновку про те, що діями водія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , порушені вимоги пункту 2.9-А Правил дорожнього руху України: «Водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин», а тому суд кваліфікує його дії за частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення - «Керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», зокрема в частині керування ОСОБА_1 транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно до вимог статті 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення , завданням адміністративного судочинства є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Згідно вимог статті 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, орган, посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини що пом`якшують або обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Винність правопорушника у вчиненні даного адміністративного правопорушення повністю доведена та підтверджується сукупністю достатніх та незаперечних доказів, досліджених під час судового розгляду, а саме: змістом протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №368432 від 22.12.2019 року, поясненнями свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , даними на місті вчинення адміністративного правопорушення 22.12.2019 року, та згідно яких ОСОБА_1 погодився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора DRAGER ALCOTEST 7510, за результатом якого встановлено, що вміст алкоголю у видихаємому повітрі складає 1, 37о/оо, розпискою ОСОБА_7 про взяття в управління транспортного засобу, рапортом інспектора взводу №2 роти №1 батальйону №4 УПП в Харківській області ДПП Антонюка І., з якого вбачається, що під час патрулювання у нічну зміну екіпажем 1201 транспортний засіб TOYOTA AVALON, д/н НОМЕР_1 , було зупинено на підставі статті 35 Закону України «Про національну поліцію», результатом алкотестеру DRAGER ALCOTEST 7510 ARLM-0295, згідно якого проба позитивна та складає 1, 37о/оо, актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, у якому вказано, що ОСОБА_1 з результатами огляду згоден, оглянутим у судовому засіданні відеозаписом з місця події, що містяться на технічному носії.

Відповідно до частини 4 статті 256 КУпАП, при складанні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права та обов`язки, передбачені статтею 268 КУпАП.

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ Інструкції 2, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу. ОСОБА_1 своїм правом не скористався, протокол підписав, жодних клопотань при складанні протоколу серії ДПР18 №368432 від 22.12.2019 року не заявляв.

Будь-яких зауважень до результатів тесту чи погодних умов, які можуть, на його думку, впливати на результати алкотесту, ОСОБА_1 .

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Матеріали справи не містять доказів того, що до ОСОБА_1 зі сторони працівників поліції або свідків було необ`єктивне ставлення. Ніяких доказів про порушення законодавства працівниками поліції (висновок службового розслідування, рішення суду, тощо) ОСОБА_1 чи його захисники до суду не надали.Факту змови чи упередженого ставлення з боку свідка ОСОБА_4 , який все ж надав свої пояснення 22.12.2019 року, з працівниками поліції не доведено, а тому дане твердження захисника суд відхиляє.

Судом відмовлено у задоволенні клопотання захисників про виклик осіб, які були присутні на місці вчинення адміністративного правопорушення, зокрема свідків та працівників поліції, адже з невідомих на те причин вказані клопотання не заявлялись раніше 30.01.2020 року, 26.02.2020 року, 19.03.2020 року, окрім того у суду відсутні підстави недовіряти їхнім письмовим поясненням.

Щодо твердження захисників про невірні результати алкотестеру на стан алкогольного сп`яніння через погодні умови та дати такого результату суд зазначає, що у ньому чітко вказано дату проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння 22.12.2019 року, 04:46:19 год, а дата, на яку вказують захисники 20.03.2019 року є датою останнього градуювання алготестеру DRAGER ALCOTEST 7510 ARLM-0295, а вказана температура «21 о» є температурою приладу, проте аж ніяк не атмосферного повітря.

Окрім того, захисником не доведено, що парфуми ОСОБА_3 могли деформувати результат до 1.37 о/оо вмісту алкоголю в організмі людини, а тому суд вважає вказані твердження необґрунтованими та не підтвердженими належними та допустимими доказами, а також такими, що не спростовують результат DRAGER ALCOTEST 7510 ARLM-0295.

Таким чином, з урахуванням встановлених обставин справи, наведеного спростування доказів захисників, якими вони підтверджували відсутність в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, приходжу до переконливого висновку, що така версія не відповідає дійсності та свідчить про намагання в будь-який спосіб уникнути відповідальності.

Щодо твердження захисників про те, що ОСОБА_1 є іноземцем та не розуміє української мови, суд зазначає наступне.

Після перегляду у судовому засіданні відеозапису з місця події, що містяться на технічному носії, суд приходить до переконливого висновку про те, що ОСОБА_1 розумів, що відбувається, що його автомобіль був зупинений через порушення Правил дорожнього руху України, при цьому він спілкувався з працівниками поліції російською мовою, більш того, вживання нецензурної лексики та образливих слів на російській мові в сторону осіб, що знаходились на місці події, свідчить про володіння мовою, з якою ним спілкувались працівники поліції, в достатньому обсязі.

Також, адвокатами не наведено обґрунтування, яким саме чином незнання ОСОБА_1 української мови могло вплинути на результат газоаналізатора DRAGER ALCOTEST 7510 ARLM-0295 та об`єктивність висновку про перебування останнього в стані алкогольного сп`яніння. Доводи щодо не володіння українською мовою суд розцінює як намагання особи, відносно якої складено протокол, уникнути адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення.

Заслуговує на увагу і той факт, що заява про відкладення судового розгляду, надіслана до суду ОСОБА_1 електронним засобом зв`язку 19 березня 2020 року, написана українською мовою, на ній міститься особистий підпис останнього, при цьому жодних перекладів цієї заяви суду не надано, а тому цілком логічно можна припустити, що особа, яка підписує таку заяву, володіє мовою її складення в обсязі, достатньому щонайменш для розуміння.

Суддя вважає, що наявний в матеріалах справи результат газоаналізатора DRAGER ALCOTEST 7510 ARLM-0295 є належним доказом, а тому незнання ОСОБА_1 державної мови, враховуючи обставини набуття цього доказу, не спростовує його об`єктивність.

У рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Відповідно до частини 2 статті 33 КУпАП, при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Обставин, що пом`якшують відповідальність за адміністративне правопорушення відповідно до статті 34 КУпАП, судом не виявлено.

Обставин, що обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення відповідно до статті 35 КУпАП, судом не виявлено.

У відповідності до статті 23 КУпАП, адміністративні стягнення є мірою відповідальності і застосовуються з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, а також запобіганню вчинення нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.

Відповідно до статті 40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Відповідно до частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір», у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, ставка судового збору становить 0, 2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

В пункті 1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до пункту 1.10 ПДР України водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Згідно довідки т.в.о. інспектора ВАП УПП в Харківській області Гавриленко Ю., ОСОБА_1 згідно облікових даних НАІС ДДАІ не отримував посвідчення водія.

За таких обставин слід враховувати роз`яснення, яке міститься в п. 28 Постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», зі змісту якого слідує, що суди не вправі застосовувати таке стягнення, як позбавлення права керувати транспортними засобами, тоді, коли винна особа взагалі його не має.

Суддя, повно та всебічно дослідивши адміністративний матеріал, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, дійшов висновку про те, що винністьОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, повністю доведена та враховуючи дані про особу правопорушника, наявні в матеріалах справи, тяжкість вчиненого правопорушення та обставини його вчинення, виходячи з умисної форми вини вчинення правопорушення, яке становить реальну небезпеку учасникам дорожнього руху, загрожує їх життю, здоров`ю, тяжкість ймовірних наслідків, ставлення особи до даного діяння,який незважаючи на сукупність беззаперечних доказів, заперечує свою винність, посилаючись на сумнівні версії обставин справи, вважає за можливим застосувати адміністративне стягнення у межах санкції частини 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення у вигляді штрафу, тобто грошове стягнення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 33, 40-1, 130, 221, 283, 284 КУпАП,суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративне правопорушення та накласти адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 10200 (десять тисяч двісті) грн. на користь держави.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , судовий збір у розмірі 420 (чотириста двадцять) грн. 40 коп. на користь держави.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м Харкова. Постанова набирає законної сили після закінчення строку оскарження цієї постанови.

Суддя В.М.Хайкін