ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 951/735/20Головуючий у 1-й інстанції Гриновець О.Б.
Провадження № 33/817/486/20 Доповідач - Сарновський В.Я.
Категорія - ст.44-3 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 грудня 2020 р. суддя Тернопільського апеляційного суду Сарновський В.Я.,

розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Козівського районного суду Тернопільської області від 26 жовтня 2020 року,-

В С Т А Н О В И В:

Вказаною постановою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП та накладено на неї стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000,00 грн. (сімнадцять тисяч гривень). Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 420,40 грн. (чотириста двадцять гривень сорок копійок) на користь держави.

Згідно постанови 29.08.2020 року о 10:47 год. в с. Таурів по вул. Центральна ОСОБА_1 перебуваючи на робочому місці в магазині-барі «У Бориса» здійснювала торгівлю промисловими товарами без засобів індивідуального захисту (захисної маски та гумових рукавичок), чим порушила п.17 постанови Кабінету Міністрів України №641 від 22.07.2020 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати постанову Козівського районного суду Тернопільської області від 26 жовтня 2020 року та закрити провадження за відсутності у її діях складу адміністративного правопорушення. Свої вимоги мотивує тим, що постанова суду не відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, через відсутність у ній: опису обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення. Зазначає, що суд першої інстанції визнав доведеним порушення нею п.7 Постанови Головного державного санітарного лікаря України від 09.05.2020 року №17, оскільки таким чином суд взяв на себе не характерну для нього функцію обвинувачення і перевищив надані суду повноваження. ОСОБА_1 стверджує, що працівником зазначеного закладу торгівлі не являлася і не являється, торговельною діяльністю не займається, а лише перебувала у торговельній точці. Апелянт звертає увагу суду на те, що наведені судом першої інстанції докази не є належними і допустимими у відповідності до ст.251 КУпАП.

Заслухавши пояснення захисника ОСОБА_1 - адвоката Бойка П.В., який просив задовольнити апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, проаналізувавши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд прийшов до наступних висновків.

Клопотання апелянта щодо поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження постанови Козівського районного суду Тернопільської області від 26 жовтня 2020 року, є обґрунтованим.

Так, згідно з постановою судді, справа про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності розглянута без її участі. Як вбачається з матеріалів справи, апелянту копію постанови судом першої інстанції надіслано 02 листопада 2020 року і ОСОБА_1 її отримала 11 листопада 2020 року.

З урахуванням наведеного, строк на апеляційне оскарження апелянтом пропущений з поважних причин.

Щодо доводів апеляційної скарги в ході апеляційного розгляду встановлено наступне.

Згідно вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам.

Перевіркою матеріалів справи в ході апеляційного розгляду встановлено, що суд першої інстанції даних вимог закону не дотримався.

Як вбачається із змісту оскарженої постанови, суд першої інстанції визнав доведеним, що ОСОБА_1 перебувала в магазині-барі У Бориса, що знаходиться в с. Таурів по вул. Центральна, і здійснювала торгівлю промисловими товарами без засобів індивідуального захисту (захисної маски та гумових рукавичок), чим порушила п.17 постанови Кабінету Міністрів України №641 від 22.07.2020 року.

Однак, в ході апеляційного розгляду встановлено, що такий висновок суду ґрунтується на наявних у справі доказах.

Як вбачається із письмових пояснень ОСОБА_1 при складанні протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР 18 № 544510 від 29 серпня 2020 року вона пояснювала, що не є працівником магазину-бару « ІНФОРМАЦІЯ_1 » і торговельною діяльністю не займається.

При складанні вказаного протоколу і оформленні матеріалів справи працівниками поліції не зібрано жодних доказів на спростування вказаних пояснень ОСОБА_1 до справи не долучено відомостей, які би підтверджували, що вона є працівником магазину чи здійснює підприємницьку діяльність у сфері торгівлі.

Також, доданий до протоколу про адміністративне правопорушення відеозапис нагрудних камер працівників поліції не містить відомостей, які би підтверджували здійснення ОСОБА_1 операцій з продажу товарів, а тому їх рапорти з цього приводу не можна вважати належними доказами її винуватості.

Отже, суду першої інстанції не було надано достатніх доказів для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за здійснення торгівлі промисловими товарами з порушенням карантинних обмежень.

Разом з тим, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 29 серпня 2020 року перебувала в магазині-барі «У Бориса» без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема (захисної маски та гумових рукавичок).

Так, з протоколу про адміністративне правопорушення і доданого до нього відеозапису нагрудних камер працівників поліції вбачається, що ОСОБА_1 перебувала у закладі торгівлі без засобів індивідуального захисту.

В апеляційній скарзі вказана обставина не заперечується.

Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції вийшов за межі викладеної суті правопорушення є безпідставними, оскільки як вбачається зі змісту оскарженої постанови суд визнав доведеними саме ті обставини, які зазначені в протоколі та вказав про порушення ОСОБА_1 ст.44-3 КУпАП, а саме положень п.17 постанови Кабінету Міністрів України №641 від 22.07.2020 року, який в свою чергу також є бланкетною нормою, а тому в мотивувальній частині постанови суд навів зміст постанови Головного державного санітарного лікаря України від 09.05.2020 року №17, згідно якої на період карантину не допускається перебування осіб у закладі торгівлі без одягнутих засобів індивідуального захисту.

Станом на час вчинення адміністративного правопорушення ст. 44-3 КУпАП не містила розмежування відповідальності за торгівлю без вдягнутих засобів індивідуального захисту і перебування в громадських місцях без таких засобів. Цією статтею було визначено однакове стягнення, а саме штраф на громадян від однієї до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від двох до десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Після винесення судом першої інстанції 26 жовтня 2020 року оскаржуваної постанови, а саме 21 листопада 2020 року, набрав чинності Закон України Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) від 6 листопада 2020 року № 1000-IX, яким ст.44-3 КУпАП доповнено частиною другою, що передбачає адміністративну відповідальність у вигляді штрафу в розмірі від десяти до п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за перебування в громадських будинках, спорудах, громадському транспорті під час дії карантину без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно.

Отже, цей закон визначає значно менше стягнення за вчинене ОСОБА_1 діяння.

Відповідно до ч.2 ст.8 КУпАП закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають.

Враховуючи наведені вимоги закону, а також характер вчиненого правопорушення, наявні у справі відомості про особу ОСОБА_1 , ступінь її вини, відсутність обставин, які пом`якшують або обтяжують відповідальність, адміністративне стягнення у вигляді штрафу необхідно змінити і застосувати його у мінімальному розмірі передбаченому санкцією ч. 2 ст. 44-3 КУпАП (в редакції Закону України від 06.11.2020 р. №1000-ІХ).

Керуючись ст. ст. 8, 294 КУпАП України, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Козівського районного суду Тернопільської області від 26 жовтня 2020 року в частині накладення на ОСОБА_1 штрафу в сумі 17 000 (сімнадцять тисяч) грн. змінити, зменшивши суму штрафу до 170 (ста сімдесяти) гривень.

В решті цю постанову залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя