Справа № 349/118/20
Провадження № 3/349/123/20
П О С Т А Н О В А

іменем України

17 березня 2020 року м. Рогатин

Суддя Рогатинського районного суду Івано-Франківської області Рибій М. Г., розглянувши справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

в с т а н о в и в:

01 січня 2020 року о 00 год. 25 хв. ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом ВАЗ 21093, номерний знак НОМЕР_1 , 31 грудня 2019 року о 23 год. 27 хв. в с. Потік Рогатинського району Івано-Франківської області, відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, відповідальність за що передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

ОСОБА_1 в судовому засіданні своєї вини у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав. Пояснив, що не перебував в стані алкогольного сп`яніння, після проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу висловив незгоду з його результатом, однак поліцейські не запропонували йому пройти огляд в медичному закладі. Тільки за його проханням він був доставлений в медичний заклад, де не відмовлявся від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, однак з невідомих йому причин було складено протокол про адміністративне правопорушення за відсутності двох свідків.

Захисник ОСОБА_1 адвокат Гринчишин І. Я. надав до суду письмові пояснення, в яких зазначив, що провадження в справі необхідно закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Обґрунтовав свої заперечення тим, що протокол про адміністративне правопорушення складено без дотримання вимог КУпАП та інших нормативно-правових актів. Зокрема, невідомо хто був свідками під час складення протоколу про адміністративне правопорушення, відеозапис є неналежним та недопустимим доказом, оскільки в протоколі не зазначено відомостей про технічний засіб, на який здійснено такий відеозапис, поліцейські не направили ОСОБА_1 на огляд в заклад охорони здоров`я.

Обставини вчинення адміністративного правопорушення та вина ОСОБА_1 у його вчинені доведені такими доказами:

1. Протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 051958 від 01 січня 2020 року про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

2. Роздруківкою результатів огляду на стан алкогольного сп`яніння, проведеного з використанням спеціального технічного засобу Drager Alcotest 6810, згідно з якою у ОСОБА_1 виявлено 1,88 проміле алкоголю.

3. Актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів від 31 грудня 2019 року.

4. Письмовими поясненнями ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 31 грудня 2019 року, де вони зазначили, що ОСОБА_1 пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння за їхньої присутності, показник спеціального технічного засобу «Драгер» після проведення огляду становив 1,88 проміле алкоголю.

5. Направленням на огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння в Рогатинську ЦРЛ від 31.12.2019.

6. Письмовими поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 від 01 січня 2020 року про те, що ОСОБА_1 за їхньої присутності відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі.

7. Відеозаписами з реєстратора поліцейського автомобіля та з нагрудної камери поліцейського на яких зафіксовано як поліцейськими було зупинено автомобіль ОСОБА_1 , як він пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу і не погодився з його результатами, після чого був направлений для проведення

огляду до закладу охорони здоров`я, де в присутності двох свідків відмовився від проведення

огляду.

Заперечення ОСОБА_1 та захисника Гринчишина І. Я. є необґрунтованими з наступних підстав.

По-перше заперечення щодо фактичних обставин справи є недостовірними та спростовані вищезазначеними доказами.

По-друге, згідно з рішенням ЄСПЛ в справі Marcan v. Croatia від 10 липня 2014 року (заява № 40820/12), п. п. 34-35, Суд повторює, що, хоча доручення обвинувачення та покарання за незначні правопорушення адміністративним органам не суперечить Конвенції, відповідна особа повинна мати можливість оскаржити будь-яке рішення, прийняте проти нього, перед судом, який пропонує гарантії статті 6. Усне та публічне слухання є основним принципом, закріпленим у статті 6 пункту 1. Цей принцип є особливо важливим у кримінальному контексті, коли зазвичай в першій інстанції повинен бути суд, який повністю відповідає вимогам статті 6 і коли заявник має право "слухати його справу", з можливістю, серед іншого, дати свідчення на свій захист, заслухати докази проти його, а також досліджувати та перехресно допитувати свідків.

Однак Суд визнав, що можуть виникнути виняткові обставини, що позбавлять зобов`язання провести усне слухання у справах, що не належать до традиційних категорій кримінального права, таких як провадження стосовно порушень правил дорожнього руху, коли питання, про які йдеться, мали досить технічний характер або навіть стосуються фактичних обставин і коли обвинуваченому було надано адекватну можливість викласти свою позицію в письмовій формі та оскаржити докази проти нього. Ці міркування не обмежуються питанням відсутності усного слухання, але можуть бути поширені на інші процесуальні вимоги, передбачені статтею 6.

Далі, в п. 37-38 цього ж рішення, ЄСПЛ зазначає, що незначні правопорушення дорожнього руху, за які був засуджений заявник (небезпечний обгін іншого автомобіля та керування автомобілем з невідповідними шинами), як такі не належать до традиційних категорій кримінального законодавства, до яких повною мірою застосовуються гарантійні гарантії статті 6.

Тим не менш, можуть бути випадки навіть у справах, що стосуються незначних правопорушень, наприклад, загроза позбавлення волі, якщо штраф не буде сплачено, що могло б законно вимагати застосування більш жорстких гарантій у розглянутому провадженні.

Тому, за відсутності загрози застосування покарання у виді арешту, письмові пояснення свідків є належними і допустимими доказами.

По-третє, відеозаписи є належними доказами, адже містять відомості про обставини вчинення адміністративного правопорушення, і допустимими доказами, адже відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції відеозапису.

Зважаючи на вищезазначене, суд дійшов висновку, що в діях ОСОБА_1 є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до ст. 40-1 КУпАП особа, на яку накладено адміністративне стягнення, сплачує судовий збір.

Керуючись ст. ст. 40-1, 221, 283, 284 КУпАП,

п о с т а н о в и в:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накласти на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що дорівнює 10 200,00 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Штраф необхідно сплатити на рахунок UA0009001, отримувач ГУК в Iв.-Франк.об/Iв.-Фран.о/21081300, , банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код класифікації доходів бюджету 21081300.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 420,40 грн, який необхідно сплатити на рахунок UA0026001, отримувач ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106, , банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код класифікації доходів бюджету 22030106.

Постанова може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду через Рогатинський районний суд Івано-Франківської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя М. Г. Рибій