ПОСТАНОВА

Іменем України

8 травня 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Данилової О.О.,

за участю секретаря - Цуркан І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 на постанову Веселинівського районного суду Миколаївської області від 6 квітня 2020 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянина України, проживає у АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, з застосуванням адміністративного стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на шість місяців,

У С Т А Н О В И В:

Постановою судді Веселинівського районного суду Миколаївської області від 6 квітня 2020 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП з застосуванням адміністративного стягнення у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на шість місяців.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову суду скасувати та обрати більш м`яке стягнення у вигляді штрафу. Апелянт посилається на те, що повністю визнав свою вину, щиро розкаявся у скоєному, жодних правопорушень у минулому не вчиняв. При цьому має на утриманні хвору матір, яка потребує постійного лікування та систематичного відвідування медичних закладів. Його доходами є тимчасові заробітки за межами свого населеного пункту та до місця роботи він може добратись лише власним транспортом. Позбавлення його права керування транспортними засобами позбавить його родину єдиного джерела існування та становитиме загрозу життю непрацездатного члена його сім`ї.

Представник потерпілої надав заперечення на апеляційну скаргу, посилаючись на характер скоєного правопорушення, заподіяну матеріальну та моральну шкоду та відсутність підстав для пом`якшення стягнення.

В судове засідання апеляційного суду сторони не з`явились. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с. 48-49). ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просив розглядати справу у його відсутності (а.с. 36).

Переглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги за правилами частини 7 статті 294 КУпАП, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

За висновками Європейського Суду з прав людини будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізував своє право володіти автомобілем та їздити на ньому, тим самим погодилися нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави (рішення ЄСПЛ у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого королівства» від 29 червня 2007 року).

Відповідно до Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ від 10 жовтня 2001 № 1306 (далі - Правила), для забезпечення безпеки дорожнього руху водій, зокрема, зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну (пункт 2.3 «б»); залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу і стану транспортного засобу дотримуватись безпечної дистанції та безпечного інтервалу (пункт 13.1); а наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека (пункт 18.1).

З матеріалів справи вбачається, що 9 січня 2020 року о 14 год. 50 хв. у смт. Веселинове Миколаївської області, рухаючись по вул. Київській у бік вул. Богданова, водій автомобіля марки ВА 21013, д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_1 , не зважаючи на дорожній знак 5.35.1 (пішохідний перехід), не стежив за дорожньою обстановкою, не обрав безпечну швидкість та дистанцію, здійснив наїзд на неповнолітню ОСОБА_2 , 2003 року народження. На місці події ОСОБА_1 зупинився, відразу було викликано швидку медичну допомогу та працівників поліції.

Ці обставини підтверджені рапортом старшого інспектора-чергового Веселинівського ВП Вознесенського ВП ГУНП у Миколаївській області від 9 січня 2020 року (а.с. 5), протоколом огляду місяця дорожньо-транспортної пригоди від 9 січня 2020 року (а.с. 6-9), схемою огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 9 січня 2020 року (а.с. 10) протоколом допиту свідка ОСОБА_3 (а.с.12), поясненнями ОСОБА_1 (а.с. 13).

За насідком дорожньо-транспортної пригоди потерпіла ОСОБА_2 була доставлене в медичний заклад.

За висновком судово-медичної експертизи №80 від 25 лютого 2020 року ОСОБА_4 отримала легкі тілесні ушкодження (запалення передньої хрестоподібної зв`язки правого колінного суглобу, запалення оболонки правого колінного суглобу, набряк латерального відростку великогомілкової кістки), які спричинили короткочасний розлад здоров`я.

11 березня 2020 року постановою старшого слідчого СВ Веселинівського ВП Вознесенського ВП ГУНП у Миколаївській області кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №00000014 від 10 січня 2020 року, закрито у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 286 КК України (а.с. 3,4).

13 березня 2020 року складено протокол про адміністративне правопорушення серія БД № 260494/507, в якому зазначено, що 9 січня 2020 року о 14 год. 50 хв. в смт. Веселинове по вул. Київській в бік вул. Богданова рухався автомобіль марки ВА 21013, д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 , який не був уважним, не обрав безпечної швидкості та дистанції, не зважаючи на знак 5,35.1, внаслідок чого здійснив наїзд на пішохідному переході на пішохода ОСОБА_2 , 2003 року народження, яка отримала легкі тілесні ушкодження, чим порушив вимоги пунктів 2.3.б, 13.1, 18.1 ПДР, за що передбачена відповідальність за статтею 124 КУпАП (а.с. 1).

ОСОБА_5 підписав протокол від 13 березня 2020 року без будь-яких зауважень, повністю визнав порушення правил дорожнього руху та свою провину.

При розгляді адміністративної справи місцевим судом ОСОБА_1 підтвердив обставини події 9 січня 2020 року та повністю визнав свою вину.

Встановивши ці обставини, місцевий суд вважав доведеною вину ОСОБА_1 в порушенні пунктів 2.3.б,13.1,18.1 Правил дорожнього руху та підстав відповідальності за статтею 124 КУпАП, виклавши висновки, в тому числі і щодо адміністративного стягнення, в постанові від 6 квітня 2020 року, яка зазначена вище (а.с. 30).

ОСОБА_1 повністю визнав свою провину у порушенні правил дорожнього руху та вчиненні адміністративного правопорушення за статтею 124 КУпАП, оскаржуючи лише обране судом стягнення.

Діючи в межах доводів апеляційної скарги (частина 7 статті 294), апеляційний суд оцінює пропорційність обраного судом стягнення характеру вчиненого правопорушення.

Відповідно до статті 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

За загальним правилом статті 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність. Накладення адміністративного стягнення в кожному конкретному випадку має бути необхідним та достатнім для виправлення правопорушника та попередження вчинення ним нових правопорушень.

Європейський Суд при розгляді конкретних справ неодноразово підкреслював, що при призначенні покарання для того, щоб втручання (вилучення спеціальних прав) вважалось пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи (рішення ЄСПЛ від 16 жовтня 2008 року у справі «Ізмайлов проти Росії», п. 38).

Досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних свобод особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принцип законності і воно не було свавільним (рішення ЄСПЛ від 9 червня 2005 року у справі «Бакланов проти Росії»).

При цьому суд враховує підхід, запроваджений Європейським судом з захисту прав людини, за яким позбавлення права на управління транспортним засобом розглядається кримінально-правовою санкцією, оскільки право керування автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності (рішення ЄСПЛ від 23 вересня 1998 року у справі «Маліге проти Франції»).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 проживає з матір`ю похилого віку - ОСОБА_6 (а.с. 40). За станом здоров`я мати має ряд тяжких хронічних захворювань та потребує постійного амбулаторного лікування, яке надається лише в районному центрі (а.с. 39). ОСОБА_1 не має постійної роботи за місцем проживання та посилається на тимчасові заробітки за межами свого населеного пункту, що потребує особистого транспорту.

Ускладнюють ці обставини і запровадження в Україні карантинних заходів щодо протидії поширенню коронавірусу, які значно обмежили (заборонили) рух громадського транспорту, тим більше між населеними пунктами.

ОСОБА_1 визнав свою вину, щиро розкаявся у скоєному, характеризується позитивно, до відповідальності раніше не притягався.

Отже, враховуючи характер вчиненого ОСОБА_1 правопорушення та його наслідки, дані про його особу, сімейні обставини та те, що автомобіль є єдиним джерелом доходу та забезпечення медичної допомоги члену його сім`ї, а також мету адміністративного стягнення - виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає можливим пом`якшити адміністративне стягнення, обране місцевим судом, призначивши ОСОБА_1 стягнення у вигляді штрафу за статтею 124 КУпАП - в розмірі двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 340 грн.

Адміністративне стягнення, не пов`язане з позбавленням права керуванням транспортним заходом, не буде перешкоджати ОСОБА_1 отримувати дохід, що буде сприяти можливості відшкодування потерпілій (її батькам) як матеріальної, так моральної шкоди, на наявність якої посилається представник потерпілої. Підстави такої відповідальності передбачені нормами цивільного законодавства (1166, 1167 ЦК України).

Керуючись статтями 294 КУпАП, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Веселинівського районного суду Миколаївської області від 6 квітня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП в частині накладення адміністративного стягнення змінити.

Пом`якшити ОСОБА_1 адміністративне стягнення за статтею 124 КУпАП, призначивши його у виді штрафу в розмірі 340 гривень.

В іншій частині постанову залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського

апеляційного суду О.О. Данилова