Провадження № 33/4808/575/20
Категорія ст.130 ч.1 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Деркач Н. І.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2020 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П.,

за участю захисника адвоката Жирун Р.М., який діє в інтересах ОСОБА_1 ,

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 21 жовтня 2020 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительку АДРЕСА_1 , громадянку України,

визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 (шістсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, а також стягнуто судовий збір в розмірі 420 грн. 40 коп.,-

в с т а н о в и в :

Судом першої інстанції встановлено, що 17 серпня 2020 року о 00.10 годин в м. Івано-Франківську, по вул. Шухевичів, ОСОБА_1 керувала транспортним засобом марки «Toyota RAV4» д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з рота, поведінка, що не відповідає обстановці, порушення координації рухів, порушення мови. Від проходження огляду на стан сп`яніння водій відмовився в присутності двох свідків, у встановленому законом порядку, чим порушив вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху України, тим самим вчинила правопорушення, передбачене ст.130 ч.1 КУпАП.

Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду та закрити провадження по справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Звертає увагу на те, що розгляд справи відбувся за її відсутності і в постанові суду безпідставно зазначено, що від неї не надходили клопотання чи заяви про відкладення розгляду справи, оскільки таке твердження суду є неправильним та спростовується матеріалами справи.

Вважає, що суд прийшов до помилкового висновку про те, що їй було відомо про складання протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Зазначає, що знаючи про факт складання 17.08.2020 року щодо неї протоколу про адміністративне правопорушення, вона в межах трьох місячного строку протягом якого може бути накладено стягнення, уклала угоду із адвокатом для можливості ознайомитись з матеріалами справи та взяти участь в судовому засіданні. Вказує на те, що була позбавлена права на участь у судовому засіданні, оскільки суд першої інстанції поспішно прийняв рішення, за спрощеного підходу, без дослідження фактичних обставин справи, не давши їй можливості надати в судовому засіданні пояснення, чим порушив її право на захист.

Вказує. що судом також не було заслухано пояснення свідків, які ніби то були очевидцями вчинення нею адміністративного правопорушення та засвідчили факт керування нею транспортним засобом.

Звертає увагу на те, що суд першої інстанції допустив істотні помилки в судовому рішенні та встановив факт відмови ОСОБА_2 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння.

Вважає висновки суду щодо наявності в її діях складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП безпідставним та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.

Стверджує, що вона не здійснювала керування транспортним засобом взагалі, тим більше в стані алкогольного сп`яніння, що само по собі виключає подію і склад адміністративного правопорушення.

Зазначає, що свідки зазначені в протоколі не бачили хто саме керував транспортним засобом як на момент зупинки автомобіля, так і на момент складання протоколу, а тому їх свідчення є недостовірними. Звертає увагу на те, що пояснення свідків написані на бланку, , в якому наперед вказано що саме бачив свідок, заповнені одним почерком, що свідчить про необхідність визнання їх належними доказами у справі.

Вказує на те, що у відповідності до закону від 01.07.2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» було внесено зміни до КУпАП та виключено відповідальність за діяння, яке зазначено в протоколі, натомість встановлено кримінальну відповідальність.

Отже, суд мав передати матеріали справи прокурору або органу досудового розслідування для їх розгляду, оскільки на момент винесення оскаржуваної постанови вона не була суб`єктом інкримінованого їй правопорушення, так як не відмовлялась від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння та не керувала транспортним засобом.

Просить скасувати постанову суду та закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

До початку розгляду справи в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 подала клопотання, в якому просила слухання справи призначене на 21.12.2020 року проводити за її відсутності, доводи апеляційної скарги підтримує в повному обсязі та просила їх задовольнити.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції захисник адвокат Жирун Р.М. просив розглянути апеляційну скаргу за відсутності ОСОБА_1 , оскільки остання повністю довіряє йому захист своїх інтересів в суді і не бажає приймати участь у судовому засіданні апеляційної інстанції.

Адвокат Жирун Р.М. повністю підтримав доводи апеляційної скарги та просив постанову суду скасувати, а провадження по справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши та дослідивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Апеляційний суд неодноразово у своїх рішеннях звертав увагу на те, що судова практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (справа "Гурепка проти України")

При цьому, позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом як кримінально-правова санкція, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.»

Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення.

Зокрема, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право на участь у судовому засіданні, право на захист своїх інтересів за допомогою професійного захисника, право на надання доказів та пояснень щодо висунутого обвинувачення, оскарження судових рішень.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно розглянув справу без її участі, чим порушив її право на захист.

Перевіряючи вищевказані доводи апеляційної скарги, апеляційний суд звертає увагу на те, що право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у розгляді справи є беззаперечним і випливає з вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

апеляційний суд звертає увагу на те, що право на участь в судовому засіданні суду першої інстанції особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, встановлено ст.268 КУпАП, відповідно до якої, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

За відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Враховуючи наведене, перевіряючи вищевказані доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить із сукупності обставин, які свідчать про наявність у особи, яка притягається до адміністративної відповідальності об`єктивної реальної можливості бути присутнім у суді під час розгляду справи та організувати ефективний захист своїх інтересів, які свідчать про прийняття судом першої інстанції необхідних заходів щодо повідомлення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності про розгляд справи та враховує характер процесуальної поведінки вищевказаної особи протягом розгляду справи у суді.

Апеляційний суд вважає, що саме такий підхід зможе забезпечити рівновагу між інтересами особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та необхідністю підтримання ефективності системи судочинства.

З мотивувальної частини постанови судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області вбачається, що ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася хоча в належний спосіб була повідомлена судом про час та місце розгляду справи.. При цьому суд звернув увагу на те, що ОСОБА_1 було відомо про те, що на розгляді в Івано-Франківському міському суді Івано-Франківської області перебуває справа про притягнення її до відповідальності за правопорушення, передбачене ст.130 ч.1 КУпАП. При цьому, ОСОБА_1 подавала клопотання про відкладення судових засідань призначених на 16.09.2020 року та на 01.10.2020 року, у зв`язку із перебуванням у відрядженні та на лікуванні, вказувала на те, що зможе надати листок непрацездатності та підтверджуючи документи поважності неявки в судові засіданні. Однак, станом на 21.10.2020 року документи, які підтверджували поважність причин її неявки до суду не надала. Станом на час розгляду справи судом першої інстанції 21.10.2020 року від ОСОБА_1 заяв та клопотань про відкладення розгляду справи не надходило, у зв`язку з чим суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Перевіряючи вищевказані доводи апеляційної скарги, апеляційний суд звертає увагу на те, що матеріали справи про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП надійшли до розгляду до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області 26.08.2020 року, розгляд яких було призначено на 10 год. 25 хв. 16.09.2020 року.

15.09.2020 року на електронну адресу суду від ОСОБА_1 надійшло клопотання про перенесення слухання справи у зв`язку із її відрядженням до м. Львова та просила перенести судове засідання у справі та інший день.

Розгляд справи було призначено повторно на 01.10.2020 року, однак 30.09.2020 року ОСОБА_1 повторно направила на адресу суду клопотання про перенесення розгляду справи, оскільки перебуває на лікуванні і зазначила, що докази перебування на лікарняному пред`явить в наступне судове засідання. Суд першої інстанції, з метою забезпечення права ОСОБА_1 на участь у судовому засіданні знову відклав розгляд справи 21.10.2020 рок.

В судове засідання 21.10.2020 року ОСОБА_1 не з`явилась, не подала заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи, у зв`язку з чим суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності особи, яка притягалась до відповідальності.

Вказані обставини свідчать про те, що ОСОБА_1 була достовірно проінформована про те, що в провадженні суду знаходиться справа про притягнення її до відповідальності на ч.1 ст.130 КУпАП. .

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 звертає увагу на те, що з поважних причин не змогла з`явитися в судове засідання суду першої інстанції, яке було призначене на 21.10.2020 року, оскільки в цей день вона перебувала на лікуванні у лікаря нефролога, що підтверджується відповідним талоном на прийом та записом у медичній картці, копії яких долучено до апеляційної скарги.

Разом з тим, ОСОБА_1 не надані дані, які свідчать про те, що відвідування лікаря саме в час проведення судового засідання було викликано необхідністю, а стан її здоров`я не дозволяв їй бути присутньою в судовому засіданні та організувати ефективний захист своїх інтересів.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності повинна добросовісно використовувати надані їй процесуальні права, не зловживати ними та зобов`язана демонструвати готовність брати участь у судовому розгляді і утримуватися від використання методів, які пов`язані зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби, передбачені законом для прискорення процедури слухання.

Апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції, розглянувши справу без її участі порушив її право на захист та не надав їй можливості належним чином організувати захист своїх інтересів, не відповідають дійсності.

Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що встановлення діючим законом скороченого строку щодо можливості накладення адміністративного стягнення провокує осіб, які притягаються до адміністративної відповідальності на зловживання своїм правом на відкладення розгляду справи та навмисне затягування розгляду справ з метою уникнення адміністративної відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.

В той же час, наявність вищевказаної норми закону свідчить про те, що законодавець вважає що вказаний строк достатній для того, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності змогла належним чином реалізувати своє право на участь у судовому засіданні та організувати ефективний захист своїх інтересів у суді.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини під зловживанням правом, як матеріальним, так і процесуальним, необхідно розуміти таке його використання, яке спрямоване на боротьбу із закладеним у ньому ж позитивним регулятивним потенціалом, в тому числі, що суперечить принципу правової визначеності.

Апеляційний суд вважає, що вищевказані обставини та процесуальна поведінка особи, яка притягалась до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 протягом розгляду справи в суді першої інстанції дозволили суду прийти до обґрунтованого висновку про можливість розгляду справи без її участі.

За своїм значенням принцип диспозитивності не є абсолютним, тому він не може служити виправданням безпідставного здійснення процесуальних прав, не пов`язаних з метою реального захисту своїх інтересів у встановленому законом порядку.

Дії, спрямовані на зловживання процесуальними правами, хоч і виглядають як дії, спрямовані на повне та всебічне дослідження обставин справи або захист порушеного права, однак по суті спрямовані на деструктивність судового розгляду.

Апеляційний суд вважає, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності може заявляти клопотання перед судом про відкладення розгляду справи, якщо існують поважні причини, які не дозволяють їй приймати участь у судовому засіданні. Однак, наявність вказаних причин повинна бути належним чином підтверджена особою, яка заявляє відповідне клопотання про відкладення розгляду справи.

Разом з тим, зловживання правом на відкладення розгляду справи з метою навмисного затягування розгляду справи, свідчить про намагання уникнути прийняття судом несприятливого для себе рішення і суперечить загальним принципам справедливого та об`єктивного судового розгляду.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що розгляд справи судом першої інстанції за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності не порушував права ОСОБА_1 на організацію ефективного захисту її інтересів і не може бути правовою підставою для скасування судового рішення .

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини адміністративних правопорушень, належним чином мотивував свої висновки щодо доведеності вини ОСОБА_1 та призначив їй справедливе стягнення в розмірі, який встановлено санкцією ч.1 ст.130 КУпАП, яке відповідає особі правопорушника та характеру вчиненого правопорушення та у відповідності до ст.36 КУпАП.

Постанова суду відповідає вимогам ст.283 КУпАП, і містить опис обставин, встановлених при розгляді справи, зазначення нормативного акту, який передбачає відповідність за дані правопорушення та прийняте по справі рішення.

Апеляційний суд надає оцінку сукупності доказів, які містяться в матеріалах справи з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до виписаних у ст. ст.254, 255, 256 КУпАП положень, протокол про адміністративне правопорушення - це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння, яке містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП, у якому крім іншого, зазначаються відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Апеляційним судом не встановлено порушень вимог ст. ст.254, 255, 256 КУпАП.

Зі змісту апеляційної скарги ОСОБА_1 та доводів захисника адвоката Жирун Р.М. вбачається, що вони вважають, що відсутні належні та допустимі докази, які підтверджують факт керування транспортним засобом ОСОБА_1 та її відмови від проходження огляду на стан сп`яніння.

Апеляційний суд вважає, що вказані доводи є неспроможними, оскільки сукупність досліджених судом доказів поза розумним сумнівом доводить, що саме ОСОБА_1 керувала транспортним засобом та відмовилась від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №274986 від 17.08.2020 року слідує, що 17 серпня 2020 року о 00.10 годин в м. Івано-Франківську, по вул. Шухевичів, ОСОБА_1 керувала транспортним засобом марки «Toyota RAV4» д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з рота, поведінка, що не відповідає обстановці, порушення координації рухів, порушення мови. Від проходження огляду на стан сп`яніння водій відмовився в присутності двох свідків, у встановленому законом порядку, чим порушив вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху України, тим самим вчинила правопорушення, передбачене ст.130 ч.1 КУпАП.

Вказаний протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою інспектором взводу №2 роти №2 БУПП в Івано-Франківській області лейтенантом поліції Бонтей О.В., з заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст.256 КУпАП та підписаний уповноваженою особою.

ОСОБА_1 було роз`яснені її права та обов`язки відповідно до ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП та повідомлено про розгляд справи в суді м. івано-Франківська.

В протоколі зазначено свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 із зазначенням їх анкетних даних та власноручними підписами свідків.

До протоколу про адміністративне правопорушення було додано відео з боді камери ВН-01135 та ДМ 4962 автомобільного відеореєстратора, пояснення свідків, направлення на огляд, акт огляду.

Працівниками поліції у ОСОБА_1 не було вилучено посвідчення водія та тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом не видавався.

У вказаному протоколі у графі пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності зазначено відмову ОСОБА_1 від дачі пояснень по суті вчинення нею адміністративного правопорушення.

У вказаному протоколі також містяться дані про те, що ОСОБА_1 не отримала копію протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки обидва екземпляри протоколу про адміністративне правопорушення (оригінал та копія) знаходяться в матеріалах справи.

Апеляційний суд вважає, що вручення копії протоколу про адміністративне правопорушення є важливою гарантією того, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ознайомлена зі змістом обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення та має можливість організувати ефективний захист своїх інтересів.

Зокрема, зі змісту рішення Європейського суду по справі «Ґалстян проти Вірменії» вбачається, що протокол про адміністративне правопорушення, який містить обвинувачення та є головним доказом по справі, повинен мати відомості про точний час, коли цей документ був пред`явлений особі, яка притягається до відповідальності та чи мала вона достатній час на ознайомлення з ним.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що у відповідності до вимог ч. 2 ст. 254 КУпАП обов`язок вручити протокол про адміністративне правопорушення особі, яка притягається до адміністративної відповідальності покладається на відповідний орган, який складав протокол.

Так, обов`язок повідомити обвинуваченого повністю покладається на сторону обвинувачення, і він не може бути дотриманий у пасивний спосіб, створюючи інформацію і не повідомляючи про це сторону захисту (Матоцці проти Італії, Чічліан і Єкіндюєн проти Франції)

Апеляційний суд звертає увагу на те, що оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення та вручення протоколу про адміністративне правопорушення належить до компетенції та обов`язку уповноваженої посадової особи, яка склала протокол та яка висуває обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення.

Відповідно до вимог ст. 256 КУпАП в протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: суть адміністративного правопорушення; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

У разі неможливості вручення копії постанови про притягнення до адміністративної відповідальності безпосередньо особі, яка притягається до адміністративної відповідальності з поважних причин, відповідна посадова особи або компетентний орган повинні рекомендованим поштовим відправленням із повідомленням про вручення та з описом вкладення направляються особі, щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушення за фактичним місцем її проживання.

Факт навмисної відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності від отримання копії протоколу про адміністративне правопорушення повинен бути доведений органом( посадовою особою), який складав протокол.

Зокрема, якщо недотримання обов`язку повідомити у встановленому законом порядку про обвинувачення, трапилось з вини обвинуваченого, то він не може стверджувати про порушення прав сторони захисту (Ердоган проти Туреччини, Камбел і Фелл проти Сполученого Королівства)

Приймаючи до уваги недосконалість існуючого КУпАП, який було введено в дію Постановою Верховної Ради Української РСР №8074-10 від 07.12.1984 року та виходячи з загальних принципів здійснення судочинства, з метою забезпечення справедливої процедури і юридичної визначеності, апеляційний суд вважає, що при виконанні вимог щодо обов`язку вручити копію постанови про адміністративне правопорушення необхідно забезпечити особі, яка притягається до адміністративної відповідальності реальну можливість ознайомитися зі змістом висунутого обвинувачення з метою організації ефективного захисту своїх інтересів.

На відеозаписах з нагрудних камер працівників поліції чітко зафіксовано факт складання протоколу про адміністративне правопорушення ДПР18 №274986 від 17.08.2020 року відносно ОСОБА_1 , про її ознайомлення із змістом даного протоколу, а також те, що остання відмовилась отримати копію протоколу під підпис.

Зі змісту вищевказаних відеозаписів, які долучені до матеріалів справи вбачається, що працівником поліції, який склав протокол про адміністративне правопорушення, приймались заходи щодо ознайомлення ОСОБА_1 зі змістом обвинувачення та вручення їй копії протоколу про адміністративне правопорушення.

Зокрема, працівником поліції, ОСОБА_1 , як особі, яка притягається до адміністративної відповідальності було зачитано зміст протоколу та роз`яснено суть обвинувачення та процесуальні права, було запропоновано надати письмові пояснення та під підпис отримати копію протоколу про адміністративне правопорушення.

Таким чином, на відеозаписах з нагрудних камер працівників поліції зафіксовано присутність ОСОБА_1 при складанні вказаного протоколу, її ознайомленні із його змістом, ОСОБА_1 були роз`яснені її права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП, повідомлено про те, що розгляд справи відбудеться у суді м. Івано-Франківська.

Разом з тим, процесуальна поведінка ОСОБА_1 під час складання протоколу про адміністративне правопорушення свідчила про намагання ускладнити працівникам поліції виконання їх обов`язків щодо оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення та була спрямована на намагання уникнути адміністративної відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.

Зокрема, ОСОБА_1 не хотіла виходити із транспортного засобу та хотіла перепаркувати автомобіль, постійно намагалась покинути місце складання протоколу про адміністративне правопорушення, відмовлялась пред`являти документи на керування транспортним засобом, вимагала віддати їй ключи от транспортного засобу, висловлювала незадоволення діями поліцейських та робила їм зауваження.

Апеляційний суд також приймає до уваги, що розгляд справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП неодноразово відкладався за клопотанням особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, яка була обізнана про перебування відповідної справи на розгляді у суді першої інстанції та мала можливість ознайомитись з матеріалами справи.

Сукупність вищевказаних обставин свідчить про те, що ОСОБА_1 , як особі, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП була забезпечена реальна можливість ознайомитися зі змістом висунутого обвинувачення з метою організації ефективного захисту своїх інтересів.

Апеляційний суд за своїм внутрішнім переконанням приходить до висновку, що доводи стосовно того, що ОСОБА_1 не керувала транспортним засобом і не відмовлялась від проходження огляду за допомогою приладу Драгер та в медичному закладі на визначення стану сп`яніння не відповідають дійсності та повністю спростовуються сукупністю доказів, які досліджені у судовому засіданні апеляційної інстанції.

При вирішанні питання про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушенні, апеляційний суд вважає, що обставини за яких було зупинено транспортний засіб «Toyota RAV4» д.н.з. НОМЕР_1 , свідчать про те, що саме ОСОБА_1 керувала транспортним засобом.

Апеляційний суд приймає до уваги, що під час зупинки транспортного засобу «Toyota RAV4» д.н.з. НОМЕР_1 , нарядом патрульних поліцейських на місці дорожньо-транспортної пригоди за кермом транспортного засобу марки «Toyota RAV4» д.н.з. НОМЕР_1 , перебувала саме ОСОБА_1 .

Так, відповідно до ст.251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції.

Судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції, які долучені до протоколу про адміністративне правопорушення.

Вказаний відеозапис надає можливість повно та об`єктивно дослідити обставини вчиненого правопорушення, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку осіб, які приймали участь у складанні протоколу про адміністративне правопорушення.

З вищевказаних відеозаписів вбачається, що ОСОБА_1 не заперечувала факт керування нею транспортним засобом, а також неодноразово відмовлялася від проведення огляду на стан сп`яніння поліцейським або в медичному закладі.

Суд першої інстанції обґрунтовано визнав вищевказані відеозаписи належним та допустимими доказами, оскільки вони отримані у встановленому законом порядку та дозволяють повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення.

Відеозапис с відеорєєстратора патрульної поліцейської машини свідчить, що водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки «Toyota RAV4» д.н.з. НОМЕР_1 , тривалий час не зупинялася на законну вимогу поліцейських, які тривалий час переслідували транспортний засіб під її керуванням та двічі наздоганяли його, змушували зупинитись, вживали заходів щодо блокування автомобіля під її керуванням.

Вказані відеозаписи дозволяють чітко встановити, що саме ОСОБА_1 керувала транспортним засобом та відмовилась від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським із застосуванням спеціального технічного засобу та в медичному закладі.

Відповідно до Акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с.4) вбачається, що огляд ОСОБА_1 на стан сп`яніння пропонувалось пройти у зв`язку з виявленими ознаками, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідала обстановці, порушення координації рухів. В акті огляду зазначено наявність двох свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , про що свідки засвідчили своїми власноручними підписами.

До матеріалів справи долучено направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння до КПНЦ «ПНЦ ІФ ОР» (а.с.3), з якого слідує, що ОСОБА_1 маючи ознаки алкогольного сп`яніння, відмовилася від проведення огляду на стан сп`яніння за допомогою приладу Драгер та в медичному закладі.

До матеріалів справи долучені письмові пояснення свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.5), згідно яких вони 17.08.2020 року о 00.30 год. в м. Івано-Франківську по вул. Красівського, 1/10, були запрошеними співробітниками патрульної поліції в якості свідків при тому, що водій ОСОБА_1 автомобіля «Toyota RAV4» д.н.з. НОМЕР_1 , перебувала з явними ознаками алкогольного сп`яніння : запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, поведінка, що не відповідала обстановці. На вимогу працівників поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 відмовилась, що свідки засвідчили власноручними підписами.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції безпідставно послався на показання вищевказаних свідків, оскільки останні в порушення вимог щодо безпосередності дослідження доказів, не допитувались у судовому засіданні .

Зокрема, відповідно до національного законодавства суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, встановлених законом, а сторона обвинувачення зобов`язана забезпечити присутність під час судового розгляду свідків обвинувачення з метою реалізації права сторони захисту на допит перед незалежним та неупередженим судом.

Разом з тим, письмові пояснення свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не є достатньо вагомими і не мають вирішального значення для вирішання питання про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки сукупність інших доказів разом із відеозаписом, яким зафіксовано вчинення адміністративного правопорушення, дозволяють повно та об`єктивно встановити обставини, які мають істотне значення для розгляду справи по суті.

Так, за змістом ч. 3 ст. 266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного сп`яніння проводиться працівником поліції у присутності двох свідків з використанням спеціальних технічних засобів або в закладах охорони здоров`я.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до вказаного закону присутність двох свідків є обов`язковою тільки при проведенні огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів і не є обов`язковою у разі відмови водія пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що факт відмови водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за своїм правовим змістом є правопорушенням, а не процесуальною дією, яка дозволяє виявити волевиявлення особи, яка підозрюється у керуванні транспортним засобом у стані алкогольного сп`янінням щодо її бажання проходити огляд на стан алкогольного сп`янінням у встановленому законом порядку.

Факт відмови водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою технічного засобу поліцейським або в медичному закладі встановлюється судом на підставі доказів, які досліджені та оцінені судом за внутрішнім переконанням.

Проведення огляду та оформлення результатів огляду на стан алкогольного сп`яніння, проводиться двома способами: 1) поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; 2) лікарем закладу охорони здоров`я, які затверджені управлінням охорони здоров`я місцевих держаних адміністрацій, в інших закладах охорони здоров`я проведення вказаного огляду заборонено.

У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Таким чином, діючий закон дозволяє водію відмовитись від проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів і така відмова не утворює складу адміністративного правопорушення.

Однак, у цьому випадку водій транспортного засобу зобов`язаний пройти огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння в закладах охорони здоров`я.

Відповідно до вимог п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Пункт 1.3 ПДР України зобов`язує учасників дорожнього руху знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

У разі невиконання вимог п. 2.5 ПДР України, передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

При цьому, згідно диспозиції даної частини статті, для настання адміністративної відповідальності, особа, яка керує транспортним засобом може відмовитись від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції тільки за наявністю обставин, які передбачені ст.17 КУпАП.

Так, диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Таким чином, сукупність досліджених судом доказів поза розумним сумнівом свідчить про те, що ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння відмовилася від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан сп`яніння, чим порушила вимоги п. 2.5 ПДР України та вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

ОСОБА_1 в поданій апеляції зазначає, що судом в мотивувальній частині постанови судом першої інстанції помилково встановлено факт відмови ОСОБА_2 пройти відповідно до встановленого порядку огляд на стан алкогольного сп`яніння.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що дійсно в мотивувальній частині постанови суду помилково зазначено, що «доведено факт відмови ОСОБА_2 пройти відповідно до встановленого порядку огляд на стан алкогольного сп`яніння», хоча судом розглядалась справа відносно ОСОБА_1 .

Вказана описка носить суто технічний характер та є очевидною і не впливає правильність встановлених судом фактичних обставин та висновок суду про доведеність обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення.

Апеляційний суд також вважає безпідставними доводи про незначні протиріччя стосовно часу вчинення правопорушення у зв`язку з тим, що вони не впливають на суть висунутого обвинувачення і не мають принципового значення, оскільки не стосуються істотних обставин вчиненого правопорушення.

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи щодо необхідності закриття провадження у справі у зв`язку із скасування акту, який встановлював адміністративну відповідальність.

Так, відповідно вимог ч.1 ст.8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Станом на день вчинення правопорушення ОСОБА_1 відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП не була скасована і підстави для закриття провадження з наведених мотивів в апеляційній скарзі відсутні.

Посилання апелянта про необхідність закриття провадження у справі у зв`язку з тим, що, такі дії законодавець відніс до кримінальних проступків і відповідальність за ці дії передбачена ст.286-1 КК України, є безпідставним.

Відповідно до ч.2 ст.58 Конституції України, ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Вказана норма Основного Закону знайшла своє відображення також в ч.2 ст.5 КК України, де зазначено, що закон про кримінальну відповідальність, що встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

У результаті внесення змін до статті 130 КУпАП юридична відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, була не скасована, а, навпаки, посилена.

До того ж, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень" № 720-IX від 17.06.2020 року, який набрав чинності 03.07.2020 року, до національного законодавства були внесення відповідні зміни, якими фактично була повернута попередня редакція ч.1 ст.130 КУпАП і знову встановлено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

З огляду на те, що дія статті 130 КУпАП у редакції, чинній на час вчинення адміністративного правопорушення, є ультраактивною, тобто поширюється на нереалізовані або не припинені на момент втрати відповідним законом чинності правовідносини, а дія Закону України № 2617-VIII від 22.11.2018 року, який вводив кримінальну відповідальність і більш тяжке покарання за ці ж дії, поширюється лише на нові правовідносини, що виникли після набрання ним чинності, а також що на час апеляційного розгляду стаття 130 КУпАП знову діє в попередній редакції, за якою щодо ОСОБА_1 і було складено протокол про адміністративне правопорушення, підстави для закриття провадження у справі, передбачені п.6 ст.247 КУпАП, відсутні.

Суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України.

Апеляційний суд вважає, що обране судом адміністративне стягнення відповідає вимогам ст.23 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та запобігання вчиненню нових правопорушень самим правопорушником та іншими особами.

Суд першої інстанції, враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, призначив ОСОБА_1 справедливе стягнення, яке відповідає вимогам закону.

З огляду на наведене підстав для скасування постанови не вбачається.

Керуючись ст.294 КУпАП,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 21 жовтня 2020 року щодо ОСОБА_1 за ч. 1ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду О.П. Васильєв