КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ 33/824/1917/2020 Постанова винесена суддею Корбутом В.М.
Категорія: ч. 1ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2020 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Горб І.М., за участю особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , розглянувши апеляційну скаргу

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Пядики Коломийського району Івано-Франківської області, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, пенсіонера, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який раніше до адміністративної відповідальності не притягувався,

на постанову судді Богуславського районного суду Київської області від 23 квітня 2020 року,

в с т а н о в и л а:

Постановою судді Богуславського районного суду Київської області від 23 квітня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Також постановлено стягнути з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп.

Згідно з постановою, 05 лютого 2020 року о 13 год. 30 хв. по вул. Шевченка в м. Богуславі ОСОБА_1 , керував автомобілем «ВАЗ 2121», який належить невідомій особі, з державним номерним знаком НОМЕР_2 , що був знятий з автомобіля «ВАЗ 2121», який належить останньому, з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з ротової порожнини, почервоніння очей, виражене тремтіння рук, нестійка хода, від проходження медичного огляду на стан сп`яніння, відмовився у встановленому законом порядку у присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР України.

Суд у постанові дійшов висновку, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

При цьому, суд розглянув матеріали, які надійшли від Богуславського відділення поліції Миронівського відділу поліції ГУ НП в Київській області, в тому числі протокол про адміністративне правопорушення, за яким, 05 лютого 2020 року о 13 год. 30 хв. по вул. Шевченка в м. Богуславі Київської області ОСОБА_1 , повторно, протягом року керував автомобілем «ВАЗ 2121», державний номерний знак НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з ротової порожнини, почервоніння очей, виражене тремтіння рук, нестійка хода, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, відмовився у присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Суд дослідивши матеріали адміністративної справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, дійшов висновку, що в діях ОСОБА_1 наявнийсклад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, але одночасно із цим, перекваліфікував дії ОСОБА_1 з ч. 2 ст. 130 КУпАП на ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки в матеріалах справи відсутні докази про вчинення ОСОБА_1 протягом року будь-якого з порушень, передбачених ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , вважаючи постанову суду незаконною, винесеною з істотним порушенням норм матеріального та процесуального права, а також посилаючись на неповноту при з`ясуванні обставин справи та однобічність, просить постанову суду скасувати, а провадження у справі закрити за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що судом першої інстанції проігноровано його права, передбачені ст. 268 КУпАП, а саме - на заявлені ним клопотання та пояснення про відсутність будь-яких доказів керування ним транспортним засобом, а також проігноровано його неодноразові усні клопотання про технічну фіксацію звукозапису слухання справи, та про виклик за номером телефону НОМЕР_3 особи на ім`я ОСОБА_2 , що проживає в с. Козин Миронівського району, встановити його особу та відібрати пояснення, або доручити це працівникам поліції, які його, як виявилося пізніше, знають особисто.

Зазначає, що взагалі слухання справи було призначено в залі судових засідань № 3, але жодного разу слухання справи в залі не відбулось, а справа слухалась односторонньо в тісному робочому кабінеті судді Корбут В.М., який не брав до уваги його докази, а натомість при опитуванні свідків вимушував їм говорити проти нього неправду, при цьому постійно курив цигарки та випускав дим в його сторону, що людині, яка не курить, це є дуже неприємно.

Також після усного опитування свідків він наказував їм почергово виходити в коридор з судовим секретарем та інспектором поліції для написання письмових пояснень, що вкрай його здивувало, а тому після написання ними письмових пояснень він заявляв суду про їх зачитання в слух, та послухавши їх відразу наголошував, що вони не відповідають усним показам і вказував на те, що він чітко чув від свідка ОСОБА_3 про те, що він його за кермом не бачив, після чого суддя Корбут В.М. швирнув до прилеглого столу це пояснення і сказав ОСОБА_3 дописати це.

Крім того, судом першої інстанції в порушення вимог КУпАП притягнуто до відповідальності особу, хоча матеріали справи про адміністративне правопорушення містить значні суперечності, які не з`ясовані під час оформлення протоколу про адміністративне правопорушення та не перевірені судом першої інстанції при розгляді справи.

Так, суд у своєму рішенні констатує, що, згідно протоколу про адміністративне правопорушення, він керував транспортним засобом «ВАЗ 2121», д.н.з. НОМЕР_2 , при тому що фактично вказаний автомобіль з зазначеним у протоколі державним номерним знаком має іншу модель, а саме «ВАЗ 21214», та відповідно до висновку експерта не експлуатується вже більше року і знаходиться у непридатному стані в м. Кагарлик по вул. Південна, 6-а у розукомплектованому стані.

Крім того, у протоколі не зазначено жодної з ознак алкогольного сп`яніння, які б міг виявити працівник поліції і за їх наявності провести медичний огляд на стан сп`яніння.

За таких обставин, суд, при підготовці справи до розгляду, не перевірив відповідність протоколу вимогам ст. 256 КУпАП та не повернув протокол про адміністративне правопорушення, складений без додержання вимог ст. 256 КУпАП, відповідному правоохоронному органу для належного оформлення.

Також працівниками поліції у відповідності до положень діючих нормативних актів було допущено порядок огляду на стан сп`яніння, оскільки йому не було запропоновано огляд на місці зупинки транспортного засобу та його відмови від проходження огляду на місці, а порушення поліцейськими Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції до медичного закладу, огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог статті ст. 266 КУпАП, тому у відповідності до ч. 5 ст. 266 КУпАП вважається недійсним.

Окрім цього, суд не звернув увагу на те, що в матеріалах справи відсутні належні докази стану правопорушника, а висновок про його винуватість зробив односторонньо без дослідження та аналізу доказів по справі, не надавши правої оцінки записам з нагрудної кінокамери, які складаються із 6 епізодів з перервами про що і засвідчила свідок ОСОБА_4 . Особливо важливий фрагмент запису є запис розміром близько двох секунд, де видно, що на задньому сидінні знаходиться людина.

Також важливим моментом щодо доказів в даній справі є запис з нагрудної камери поліцейського, де видно, що автомобіль під керуванням ОСОБА_5 рухався чітко, без порушень правил дорожнього руху і те, що вказаний автомобіль поліцейські не зупиняли, бо не мали на те підстав, а підійшли до автомобіля через хвилину після того як ОСОБА_5 зупинив його у потрібному йому місці, і де також видно, що він ( ОСОБА_1 ) знаходився на пасажирському сидінні.

Безпідставним є посилання суду на постанови Миронівського районного суду, оскільки вони не мають законної сили, що вкотре вказує на односторонній розгляд суддею даної справи.

Таким чином, його вина є лише обставиною, яка відповідно до ст.ст. 251, 280 КУпАП, має значення для правильного вирішення справи і яку суддя зобов`язаний з`ясувати при розгляді справи про адмінправопорушення, адже не можна застосувати до особи стягнення, не встановивши її вини.

Також апелянт просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду, посилаючись на те, що постанова, яка направлена йому поштовою кореспонденцією, отримана ним лише 30.04.2020 року, тому строк її оскарження ним не пропущений.

Зважаючи на те, що оскаржувана постанова суду була винесена 23.04.2020 року, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 направлено поштою 02.05.2020 року, згідно поштового штампу, тобто протягом 10-ти днів з дня її винесення, то суддя-доповідач не вбачає підстав для вирішення питання поновлення апелянту строку на апеляційне оскарження судового рішення, як про те ставиться питання в його клопотанні.

Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, пояснення ОСОБА_1 на підтримку доводів апеляційної скарги, а також свідка ОСОБА_5 , дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та відеозаписз нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясовувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Всупереч тверджень апелянта, ці вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 були дотримані, а висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі та постанові судді, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними по справі доказами у їх сукупності, які були досліджені в судовому засіданні та наведені у постанові.

Зокрема, такий висновок ґрунтується на даних, що зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення, який складено з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП,підписано відповідною посадовою особою та свідками; направленні ОСОБА_1 на медичний огляд в Богуславську ЦРЛ для встановлення факту вживання психотропних речовин та стану сп`яніння, у зв`язку із порушенням ПДР; письмовій відмові ОСОБА_1 від проведення медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та наданні біологічних зразків для проведення дослідження; акті огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 05.02.2020 року, відповідно до якого, огляд та тимчасове затримання транспортного засобу здійснено у зв`язку з відстороненням водія ОСОБА_1 від керування, у зв`язку зі станом його алкогольного сп`яніння; поясненнях свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , якими засвідчено факт відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння за допомогою технічного приладу «Драгер» та його згоду проїхати до Богуславської ЦРЛ; поясненнях свідка ОСОБА_4 , якими засвідчено факт відмови водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння в Богуславській ЦРЛ.

Що стосується доводів ОСОБА_1 про порушення інспекторами поліції порядку проведення його огляду на стан сп`яніння, а саме - що працівники поліції йому не пропонували пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, а одразу направили до медичного закладу, то вони не відповідають дійсності та спростовуються не лише поясненнями свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , який був безпосередньо допитаний і в суді першої інстанції, але й відеозаписом з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції, який був переглянутий в суді апеляційної інстанції за участі ОСОБА_1 .

Так, з відеозапису з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції слідує, що працівниками поліції було зупинено автомобіль за порушення ПДР, а саме, що не працюють задні габарити, але, коли вони підійшли до даного автомобіля та постукали у вікно, то з переднього пасажирського сидіння автомобіля вийшов ОСОБА_1 , інших людей в автомобілі не було. Оскільки автомобіль з моменту його зупинки постійно перебував у полі зору працівників поліції і з нього ніхто, окрім ОСОБА_1 , не виходив, вони запитали у нього, чому він пересів з водійського сидіння на пасажирське, та чи це його автомобіль і попросили надати документи, на що ОСОБА_1 повідомив, що автомобіль не його, він є пасажиром, так як вживав алкоголь, а водій вийшов у магазин та зараз підійде, але пізніше, на повторне запитання працівників поліції, чому він все ж таки пересів з водійського сидіння на пасажирське, вказав, дослівно: «для того, щоб ви мене відпустили», тому працівниками поліції у присутності двох свідків ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на приладі «Драгер», але він відмовився, та надав згоду пройти огляд у лікаря-нарколога, але, перебуваючи вже в лікарні, на вимогу лікаря пройти огляд на приладі «Драгер», останній відмовився від проходження такого огляду, у зв`язку з чим відносно нього було складено протокол про адміністративне правопорушення.

А відтак, працівниками поліції були дотримані вимоги ст. 266 КУпАП, згідно якої: огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів працівником поліції у присутності двох свідків, а у разі незгоди водія (судноводія) на проведення такого огляду працівником поліції з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я, а протилежні тому доводи ОСОБА_1 слід визнати надуманими.

Твердження ж апелянта про те, що він автомобілем не керував, а був пасажиром та сидів на пасажирському передньому сидінні, оскільки вживав алкоголь, а за кермом автомобіля, коли їх зупинили працівники поліції був саме ОСОБА_5 , який через давній конфлікт з працівниками поліції, злякався та переліз на заднє сидіння автомобіля, де накрився покривалом, та те, що автомобіль під керуванням ОСОБА_5 рухався чітко без порушень правил дорожнього руху і те, що вказаний автомобіль поліцейські не зупиняли, бо не мали на те підстав, а підійшли до автомобіля через хвилину після того як ОСОБА_5 зупинив його у потрібному йому місці, є безпідставними та спростовуютьсявідеозаписом з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції, відповідно до якого, побачивши автомобіль «ВАЗ 2121», державний номерний знак НОМЕР_2 , який рухався з порушеннями ПДР, а саме - не працювали задні габарити, працівники поліції поїхали за ним та подали звуковий сигнал з вимогою зупинитись, а після того, як даний автомобіль зупинився, працівники поліції одразу зупинились позаду нього та підійшли до автомобіля. Весь цей час даний автомобіль перебував у полі зору працівників поліції і з нього ніхто не виходив, тому, підійшовши до автомобіля, працівник поліції постукав у вікно зі сторони водія та посвітив ліхтариком в салон автомобіля, в якому було видно, як ОСОБА_1 пересідав з сидіння водія на переднє пасажирське, та після цього вийшов з автомобіля через пасажирські двері, при цьому в автомобілі, окрім ОСОБА_1 , більше нікого не було, також нікого не було і на задньому сидінні автомобіля, крім того, ОСОБА_1 мав при собі ключі від автомобіля, якими і користувався.

Із зазначених вище підстав суд апеляційної інстанції ставиться критично і до наданих під час апеляційного розгляду пояснень свідка ОСОБА_5 про те, що в день зазначених подій ОСОБА_1 не був за кермом, а автомобілем, який був у нього на ремонті, та який він взяв, щоб з`їздити з ОСОБА_1 до його знайомого за запчастинами, керував саме він, оскільки ОСОБА_1 був у стані алкогольного сп`яніння. Цей автомобіль був схожий з автомобілем ОСОБА_1 , але це не його автомобіль, і те, що на ньому стоять номера з автомобіля ОСОБА_1 , вони вже помітили, коли приїхали до м. Богуслав. Коли вони їхали по дорозі, то побачили, що за ними їде автомобіль працівників поліції, якими їм був поданий сигнал зупинитись, а, так як у нього були проблеми з працівниками поліції, то він злякався і, після того, як зупинив автомобіль, переліз на заднє сидіння, якого там не було, та накрився покривалом, а ОСОБА_1 залишився на пасажирському сидінні. Коли працівники поліції підійшли до автомобіля зі сторони ОСОБА_1 , то сказали, що він п`яний і пересів на інше сидіння, та повели його до свого автомобіля і всі разом кудись поїхали. Після цього він вийшов з автомобіля, а, так як ключі від автомобіля забрав ОСОБА_1 , то він відкрив фіксатор на дверях автомобіля, а потім його опустив та закрив двері, і пішов до своєї доньки, яка там недалеко проживала. Коли ж він повернувся, то автомобіля вже не було, а якийсь чоловік йому повідомив, що автомобіль забрав евакуатор, тому він поїхав додому, а вже потім разом з ОСОБА_1 поїхали та забрали автомобіль зі штрафмайданчику, так як номера на автомобілі були ОСОБА_1 і йому автомобіль не віддавали, оскільки вказані пояснення спростовуються наведеними вище доказами.

Крім того, свідок ОСОБА_5 є знайомимОСОБА_1 , а тому може бути зацікавленим в результатах розгляду справи на його користь.

А тому такі твердження ОСОБА_1 про те, що він автомобілем не керував, а був пасажиром та сидів на пасажирському передньому сидінні, і за кермом автомобіля, коли їх зупинили працівники поліції був саме ОСОБА_5 , розцінюються як спосіб захисту та намагання ухилитися від відповідальності за вчинене.

Стосовно доводів апелянта про недотримання працівниками поліції безперервності відеозапису усіх обставин даної події, то зазначений факт не спростовує обґрунтованість притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, винуватість якого підтверджується вищенаведеними доказами.

Що стосується посилання ОСОБА_1 на те, що транспортний засіб «ВАЗ 2121», з державним номерним знаком НОМЕР_2 , яким, згідно протоколу про адміністративне правопорушення, він нібито керував, має іншу модель, а саме «ВАЗ 21214», та, відповідно до висновку експерта, не експлуатується вже більше року і знаходиться у розукомплектованому стані, то воно не заслуговує на увагу, оскільки не спростовує правильність висновків судді місцевого суду про доведеність факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння та його відмови від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан сп`яніння.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що у протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено жодної з ознак алкогольного сп`яніння, які б міг виявити працівник поліції і за наявності їх провести огляд на стан сп`яніння, спростовуються змістом протоколу про адміністративне правопорушення, відповідно до якого зазначені ознаки алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 : запах алкоголю з ротової порожнини, почервоніння очей, виражене тремтіння рук, нестійка хода, виявивши які, працівники поліції у присутності двох свідків запропоновали ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу «Драгер», але останній від проходження такого огляду відмовився.

Що стосується тверджень ОСОБА_1 про порушення його прав передбачених ст. 268 КУпАП,під час розгляду справи через незадоволення його клопотання про виклик у судове засідання свідка на ім`я ОСОБА_2 , встановлення працівниками поліції його особи та відібрання у нього пояснень, то вони в даному випадку не є підставою для скасування постанови судді, оскільки за наявної сукупності раніше згаданих доказів, відсутність даного свідка у судовому засіданні ніяк не вплинула на доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненому правопорушенні.

До того ж зазначені права ОСОБА_1 в повній мірі реалізовані в суді апеляційної інстанції, проте будь-яких вагомих доказів та доводів на спростування правильності висновків суду про доведеність його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, ним не надано.

Доводи апеляційної скарги про те, що справа слухалась односторонньо в тісному робочому кабінеті судді, який не брав до уваги його докази, натомість, при опитуванні свідків примушував їх говорити проти нього неправду, є голослівними та нічим не підтвердженні.

Щодо посилань апелянта про відмову у його клопотанні щодо технічної фіксації звукозапису судового засідання, то, з огляду на відсутність регламентованого в КУпАП порядку розгляду даної категорії справ, апеляційний суд не вважає їх такими, які тягнуть скасування прийнятого місцевим судом рішення.

Інших доводів, які б заслуговували на увагу і підтверджували позицію апелянта щодо незаконності постанови судді місцевого суду та наявності підстав для закриття провадження в справі, в апеляційній скарзі не наведено.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, зважаючи на відсутність в матеріалах справи даних про вчинення ОСОБА_1 протягом року будь-якого з порушень, передбачених ч. 1 ст. 130 КУпАП, дійшов правильного висновку про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки його притягнуто до адміністративної відповідальності за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

При цьому суд, дотримавшись вимог ст.ст. 33, 34 КУпАП, наклав на ОСОБА_1 стягнення в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, що за своїм видом та розміром є законною і обґрунтованою мірою відповідальності за вчинене правопорушення, і відповідає меті виховання особи, що його вчинила, та запобіганню вчиненню нових правопорушень, як це передбачено ст. 23 КУпАП.

За таких обставин, постанова суду є законною та обґрунтованою, тому підстави для її скасування - відсутні, а відтак, апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суддя

п о с т а н о в и л а:

Постанову судді Богуславського районного суду Київської області від 23 квітня 2020 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, - залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду Горб І.М.