П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2020 року м. Рівне

Суддя Рівненського міського суду Головчак М.М., за участю захисника ОСОБА_1 адвоката Кисельової М.І., захисника потерпілого Луцюка М.І., розглянувши справу, яка надійшла з Рівненського відділу поліції ГУНП в Рівненській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої в АДРЕСА_1 , мешканки АДРЕСА_2 ,

- за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП,

в с т а н о в и в:

14 жовтня 2019 року, близько 21 год. 35 хв., ОСОБА_1 перебуваючи за місцем свого проживання вчинила конфлікт із колишнім чоловіком, під час чого ображала останнього нецензурними словами, чим вчинила психологічне насильство.

Своїми діями ОСОБА_1 вчинила правопорушення, передбачене ст. 173-2 КУпАП як вчинення домашнього насильства.

ОСОБА_1 та її захисник адвокат Кисельова М.І. просили провадження у справі закрити за закінченням строку притягнення до відповідальності без встановлення вини особи

ОСОБА_2 та його захисник адвокат Луцюк М.І. просили притягнути до адміністративної відповідальності дружину ОСОБА_2 ОСОБА_1 за вчинення правопорушення 14 жовтня 2019 року за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Заслухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, приходжу до висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія або бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 280 КУпАП суд при розгляді справи зобов"язаний з"ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні.

Правовими приписами ч. 1 ст. 173-2 КУпАП встановлена відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення

Як вбачається з п.14 ч.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» №2229-VIII від 07.12.2017, психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Так, із протоколу про адміністративне правопорушення 321768 від 11.11.2019 вбачається, що 14 жовтня 2019 року, близько 21 год. 35 хв., ОСОБА_1 перебуваючи за місцем свого проживання вчинила конфлікт із колишнім чоловіком, під час чого ображала останнього нецензурними словами, чим вчинила психологічне насильство.

З копії заяви ОСОБА_2 до Рівненського відділу поліції від 15.10.2019 року вбачається, що останній просить притягнути до адміністративної відповідальності його дружину ОСОБА_1 . Показав, що його дружина ОСОБА_1 14 жовтня 2019 року включивши мобільний телефон почала його знімати на відео, провокувала на конфлікт, нецензурно висловлювалась в присутності малолітнього сина.

Вказані обставини підтверджуються відеозаписом, наданим суду ОСОБА_2 , та оглянутим судом.

У рішеннях ЄСПЛ по справах «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002, які з урахуванням положень ст.ст.8, 9 Конституції України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, неодноразово вказував, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Попри невизнання вини ОСОБА_1 суд вважає доведеним винуватість останньої у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.173-2 КУпАП.

Необґрунтованими є і доводи про відсутність підстав для визнання вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, одночасно із закриттям провадження у справі.

Аналіз положень п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП у поєднанні із положеннями ст. 38 КУпАП дає підстави стверджувати те, що за своєю правовою природою закриття провадження у справі із підстав, передбачених п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП є фактичним звільненням від накладення стягнення, що не виключає необхідності вирішення питання про наявність вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення. Необхідність ухвалення рішення про винність особи вбачається також з положень ст. 280 КУпАП, відповідно до яких орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, зокрема те, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності. Ці обставини, які утворюють предмет доказування у справі про адміністративне правопорушення, повинні знайти своє відображення в постанові.

Відповідно до п.7 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

При цьому закриття провадження у справі за п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП можливе лише за умови встановлення судом факту вчинення особою винної протиправної дії чи допущення винної протиправної бездіяльності, що підпадає під ознаки адміністративного правопорушення.

Як встановлено судом, на момент розгляду справи закінчились строки накладення адміністративного стягнення, тому відповідно до п. 7 ст. 247 КУпАП провадження у справі підлягає закриттю.

На підставі ст. 38 КУпАП, керуючись п. 7 ст. 247 КУпАП,

п о с т а н о в и в:

ОСОБА_1 визнати винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП закрити на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого ст. 38 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд.

Суддя Рівненського міського суду М.М.Головчак