КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2020 року м. Київ

Суддя Київського апеляційного суду Васильєва М.А.,

за участю:

захисника Александрова Д.О.

особи, яка притягнута до

адміністративної відповідальності ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу з з доповненнями ОСОБА_1 на постанову Святошинського районного суду м. Києва від 26 листопада 2019 року, якою

ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , непрацюючий офіційно, який проживає адресою: АДРЕСА_1

визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 2400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40 800 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 10 років,

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою суду ОСОБА_1 визнаний винуватим в тому, що 4 вересня 2019 року о 01.05 год., рухаючись в м. Києві по вул. Тулузи, 2/58, керував автомобілем «Опель» державний номерний знак НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп`яніння. Від проходження огляду на стан сп`яніння водій відмовився в присутності двох свідків. Своїми діями порушив пункт 2.5 ПДР України.

Не погоджуючись з постановою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову, провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт посилається на те, що оскаржувана постанова невмотивована, у ній не надана належна правова оцінка доказам, які містяться в матеріалах справи.

Так апелянт посилається на те, що він не керував транспортним засобом, поліцейський незаконно звинуватив його у порушенні ПДР України, застосував спецзасоби до нього, а також фізичну силу та моральне насилля.

Апелянт наголошує на тому, що він був пішоходом та направлявся до магазину «АТБ» за адресою: м. Київ, вул. Тулузи. По дорозі до магазину він підійшов до свого автомобіля, і в цей час під`їхали працівники поліції, почали вимагати документи, а згодом почали звинувачувати, що він керував транспортним засобом з порушенням ПДР України - не увімкнений покажчик повороту, провели огляд особистих речей, а згодом почали вимагати проходження освідування, і в подальшому, ігноруючи факт того, що він не керував транспортним засобом, застосували фізичну силу.

Також апелянт зазначає, що працівники патрульної поліції посадили його у службовий автомобіль, а на його (апелянта) крики відреагував сусід, який зателефонував на 102, і він (апелянт) також звертався на гарячу лінію 102, оскільки працівники патрульної поліції вели себе неналежно.

В доповненнях до апеляційної скарги захисник Пєшкова О.І. посилається на те, що згідно з рапортом поліцейського ним під час складання протоколу про адміністративне правопорушення була допущена механічна помилка, невірно вказано місяць, і він просив вважати дату складання протоколу та керування транспортним засобом 4 жовтня 2019 року, але, як вказав захисник, рапорт не є документом, на підстав якого суд самостійно може змінювати викладені у протоколі обставини.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його захисник Александров Д.О., які не наполягали на дослідженні всіх наявних у справі доказів, підтримали апеляційну скаргу з доповненнями, просили скасувати постанову суду з посиланням на те, що події правопорушення 4 вересня 2019 року не було, незаконне затримання ОСОБА_1 відбулося 4 жовтня 2019 року, але суд визнав його винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 130 КУпАП, яке, згідно з постановою, відбулось 4 вересня 2019 року. Окрім того, судом не дотримані вимоги закону, оскільки сама суть правопорушення, викладена у протоколі, не відповідає диспозиції ч. 3 ст. 130 КУпАП, а самостійно суд не наділений повноваженнями редагувати протокол про адміністративне правопорушення вже складеного щодо особи. Також ОСОБА_1 та його захисник вказали про те, що суд не перевірено взагалі, чи притягувався попередньо ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП, результати розгляду цих протоколів. Копії постанов, які долучені працівниками поліції та наявні у матеріалах справи, знеособлені, а, окрім того, одна із постанов на даний час не набрала законної сили, оскільки оскаржується в апеляційному порядку.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши доводи апеляційної скарги разом з доповненнями, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно з положеннями ст.ст. 278, 280 КУпАП, суд першої інстанції при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення має вирішити питання про правильність складання протоколу та інших матеріалів справи, чи є необхідність у витребуванні додаткових матеріалів, а при розгляді справи зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вказаних вимог закону суд першої інстанції дотримався не в повному обсязі.

Так, визнаючи ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 130 КУпАП, суддя у постанові послався на протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 336867 від 4 вересня 2019 року, складений стосовно ОСОБА_1 в присутності свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ; відеоматеріали, які безпосередньо переглянуті в судовому засіданні, на яких чітко чути, як ОСОБА_1 відмовився пройти медичний огляд для визначення стану наркотичного сп`яніння та на якому ОСОБА_1 не заперечує факт керування транспортним засобом. При цьому посилання ОСОБА_1 на невірну дату протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 336867 суд відносить до технічної помилки (ас. 17).

Однак, з таким висновком місцевого суду суд апеляційної інстанції погодитись не може.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Згідно з матеріалами справи, 4 вересня 2019 року щодо ОСОБА_1 складений протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 336867, відповідно до якого 4 вересня 2019 року о 01.05 год. ОСОБА_1 , рухаючись в м. Києві по вул. Тулузи, 2/58, керував автомобілем «Опель» державний номерний знак НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп`яніння. Від проходження огляду на стан сп`яніння водій відмовився в присутності двох свідків. Своїми діями порушив пункт 2.5 ПДР України (ас. 1).

Відповідно до рапорту інспектора роти № 5 батальйону № 2 полку № 1 УПП у м. Києві Лапіна В.В. 4 жовтня 2019 року під час складання протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 336867 на громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за порушення п. 2.5 ПДР України, відповідальність за яке передбачена ч. 3 ст. 130 КУпАП, було допущено механічну помилку у складанні протоколу, а саме невірний «місяць», а тому просить вважати вірними дату складання протоколу та керування ОСОБА_1 транспортним засобом 4 жовтня 2019 року (ас. 2).

Проте, суд першої інстанції, пославшись на те, що не вірна дата протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 336867 зазначена внаслідок технічної помилки, в той же час визнав ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 130 КУпАП, саме 4 вересня 2019 року, тобто, місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення, встановлені судом, не відповідають фактичним обставинам справи.

Окрім того, диспозицією ч. 3 ст. 130 КУпАП встановлена відповідальність за дії, передбачені частиною першою цієї статті, вчинені особою, яка двічі протягом року піддавалася адміністративному стягненню за керування транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Проте, протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 336867 від 4 вересня 2019 року щодо ОСОБА_1 не містить суті адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 130 КУпАП, на що суд першої інстанції не звернув уваги.

Більш того, згідно з обставинами, встановленими судом, ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст.130 КУпАП.

Окрім того, визнаючи ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.130 КУпАП, суд послався на те, що постановою Святошинського районного суду м. Києва від 15 березня 2019 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 10200 грн. та позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік, та постановою Святошинського районного суду м. Києва від 25 квітня 2019 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 20400 грн. та позбавлено права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

Однак, матеріали справи не містять вказаних постанов.

Дійсно, у справі наявні копії постанов Святошинського районного суду м. Києва від 15 березня 2019 року та 25 квітня 2019 року, які роздруковані з ЄДРСР та які не містять як прізвища особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності, так й інших відомостей, по яких можна ідентифікувати особу, яка притягнута до адміністративної відповідальності. Будь-яких інших даних про те, що ОСОБА_1 двічі протягом року піддавався адміністративному стягненню за ст. 130 КУпАП, матеріали справи не містять ( ас. 6-9).

Апеляційний суд також звертає увагу, що станом на час постановлення районним судом оскаржуємого рішення у даній справі - 26 листопада 2019 року, постанова Святошинського районного суду м. Києва від 25 квітня 2019 року (ун. № 759/4408/19), на яку послався суд у постанові, яка наразі оскаржується, не набрала законної сили (ас. 44, 45)., що спростовує посилання суду на те, що ОСОБА_1 двічі протягом року піддавався адміністративному стягненню за ст. 130 КУпАП.

Згідно пункту 4 Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 конституційний принцип правової держави передбачає встановлення правопорядку, який повинен гарантувати кожному утвердження і забезпечення прав і свобод людини (статті 1, 3, частина друга статті 19 Основного Закону України). Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: ... юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (частина друга статті 61); обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (частина третя статті 62); конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України (частина перша статті 64).

У відповідності до п. 4.1 вказаного Рішення, Конституційний Суд України на підставі наведеного дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

З огляду на те, що під час апеляційного розгляду встановлено, що протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 130 КУпАП не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, оскільки у ньому не зазначені дата, час та обставини вчинення ОСОБА_1 вказаного правопорушення, як і не встановлені зазначені обставини під час розгляду справи судом першої інстанції, за відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 130 КУпАП, з урахуванням положень, викладених у справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30 травня 2013 року, заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії»(«Karelin v. Russia» заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року) де Суд, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом), апеляційний суд доходить висновку, що постанова районного суду підлягає до скасування, провадження у справі - закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі про адмінінстративне правопорушення та постанові суду, а апеляційна скарга з доповненнями підлягає до задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 з доповненнями - задовольнити.

Постанову Святошинського районного суду м. Києва від 26 листопада 2019 року, якою ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 2400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40 800 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 10 років - скасувати, провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 130 КУпАП.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду М.А. Васильєва