КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУНС 362/3818/20 Постанова винесена суддею Ковбель М.М.
Справа № 33/824/4093/2020
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2020 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Павленко О.П., за участю захисника Головка О.С. та ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника Головка Олександра Сергійовича на постанову судді Васильківського міськрайонного суду Київської області від 03 вересня 2020 року в справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП стосовно

ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

в с т а н о в и в:

Постановою судді Васильківського міськрайонного суду Київської області від 03 вересня 2020 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Крім того, стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 420 грн 40 коп.

Як встановив суддя місцевого суду, 12 липня 2020 року о 00 год 15 хв ОСОБА_1 , рухаючись по вул. Соборній в смт. Гребінки Васильківського району Київської області керував транспортним засобом марки «Suzuki» без номерного знаку, з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, нестійка хода та поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку ОСОБА_1 відмовився у присутності двох свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , чим порушив п. 2.5 ПДР України.

В апеляційній скарзі захисник Головко О.С. просить скасувати постанову судді місцевого суду та прийняти нову постанову, якою провадження в справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Стверджуючи про порушення судом процесуального закону під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, захисник посилається на те, що в судовому засіданні не було оголошено склад суду, який розглядає справу і не повідомлено яка саме справа розглядається, не встановлено особу правопорушника та інших осіб, які беруть участь у справі, не роз`яснено учасникам судового провадження їх права та обов`язки, передбачені ст.ст. 268-274 КУпАП, не перевірено правильність складання протоколу про адміністративне правопорушення, не вислухано пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та її захисника, не оглянуто всі докази у справі та не розглянуто клопотання сторони захисту. Фактично розгляд справи тривав близько п`яти хвилин та після перегляду відеозапису суддя дійшов висновку щодо наявності вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення та прийняв рішення про притягнення його до відповідальності. Такі дії суду, як вважає захисник, свідчать про недотримання принципу законності та є самостійною підставою для скасування судового рішення.

Крім того, як зазначає захисник, судом було допущено неповноту і неправильність з`ясування обставин справи та свої висновки у постанові суд обґрунтував доказами, які не доводять факту керування транспортним засобом, оскільки ОСОБА_1 12 липня 2020 року не був водієм транспортного засобу, він сидів на мопеді і не вчиняв будь-яких дій з його керування, про що і зазначено в постанові суду. З протоколу про адміністративне правопорушення неможливо встановити приналежність об`єкту «Suzuki» до транспортного засобу в розумінні п. 1.10 ПДР України, що виключає склад адміністративного правопорушення, а факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння є недоведеним, оскільки ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачено відповідальність за відмову від проходження «огляду на стан сп`яніння», а не «медичного огляду», як зазначено в протоколі про адміністративне правопорушення, який складений з порушенням вимог закону ще і з огляду на те, що часом складання протоколу зазначено 01 год 55 хв, а направлення на огляд ОСОБА_1 складено 12 липня 2020 року о 01 год 50 хв.

Також захисник звертає увагу на те, що на момент складання протоколу про адміністративне правопорушення суб`єктний склад ч. 1 ст. 130 КУпАП не містив в собі відповідальності водія за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Крім того, в апеляційній скарзі захисник Головко О.С. порушив питання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді місцевого суду, посилаючись на те, що 03 вересня 2020 року суддею була оголошена лише резолютивна частина постанови, а станом на 14 вересня 2020 року не було відомостей про виготовлення повного тексту постанови, тому він подавав апеляційну скаргу без повного тексту оскаржуваної постанови. Враховуючи те, що 14 вересня 2020 року був останнім днем звернення з апеляційною скаргою, а Васильківський міськрайонний суд Київської області цього дня не працював у зв`язку з проведенням дезінфікуючих заходів, пов`язаних із запобіганням захворювання на COVID-19, то апеляційна скарга була подана наступного дня. За таких обставин вважає, що строк на апеляційне оскарження пропущений з поважних причин.

Вислухавши пояснення захисника Головка О.С. та ОСОБА_1 , які підтримали клопотання про поновлення строку оскарження та апеляційну скаргу і просили їх задовольнити, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, доводи клопотання та апеляційної скарги, доходжу таких висновків.

Згідно з ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у передбачених законом випадках.

Як убачається з матеріалів провадження, розгляд справи відбувся за участі ОСОБА_1 та захисника, судове рішення постановлено 03 вересня 2020 року, отже останнім днем його оскарження є 14 вересня 2020 року. Проте апеляційна скарга подана захисником 15 вересня 2020 року, тобто з пропуском встановленого законом строку. Разом із цим, враховуючи офіційне повідомлення суду про тимчасове призупинення роботи 14 вересня 2020 року з метою проведення дезінфікуючих та профілактичних заходів в приміщенні, а також те, що апеляційна скарга була подана до суду наступного дня, вважаю можливим поновити захиснику строк оскарження постанови судді місцевого суду.

Доводи захисника про те, що судом була істотно порушена передбачена положеннями статтями 276-285 КУпАП процедура розгляду справи про адміністративне правопорушення є непереконливими, оскільки спростовуються матеріалами справи та змістом судового рішення, в якому, окрім іншого, викладені дані про особу ОСОБА_1 та заперечення щодо наведених у протоколі обставин, відомості щодо допиту свідка ОСОБА_4 та правова позиція захисника, а також висновки суду за результатами дослідження доказів по справі.

Що стосується тверджень захисника про скасування адміністративної відповідальності водіїв транспортних засобів за порушення вимог пунктів 2.9(а) та 2.5 ПДР України, то в результаті внесення змін до статті 130 КУпАП юридична відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, була не скасована, а, навпаки, посилена.

Крім того, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» № 720-IX від 17.06.2020, який набрав чинності 03.07.2020, виключено підпункти, у відповідності з якими стаття 130 КУпАП викладалася в редакції, яка не передбачала адміністративну відповідальність водіїв транспортних засобів за вказані раніше дії, а натомість Кримінальний кодекс України було доповнено статтею 286-1, яка встановлювала кримінальну відповідальність за ці дії.

З огляду на те, що дія статті 130 КУпАП у редакції, чинній на час вчинення адміністративного правопорушення, є ультраактивною, тобто поширюється на нереалізовані або не припинені на момент втрати відповідним законом чинності правовідносини, а дія Закону України № 2617-VIII від 22.11.2018, який вводив кримінальну відповідальність і більш тяжке покарання за ці ж дії, поширюється лише на нові правовідносини, що виникли після набрання ним чинності, а також що на час апеляційного розгляду стаття 130 КУпАП знову діє в попередній редакції, за якою щодо ОСОБА_1 і було складено протокол про адміністративне правопорушення, підстави для закриття провадження у справі, передбачені п. 6 ст. 247 КУпАП, відсутні.

Разом із цим, доводи захисника про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, заслуговують на увагу.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

В силу ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку відповідним органом встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Отже, з огляду на положення ст.ст. 251, 252 КУпАП суддя в постанові повинен навести докази наявності чи відсутності адміністративного правопорушення, винності особи у його вчиненні, а також дати належну оцінку цим доказам у їх сукупності.

Крім того, відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП відповідальність спеціального суб`єкта - водія транспортного засобу настає, зокрема за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За змістом п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Таким чином, необхідною умовою для притягнення особи до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП, зокрема за порушення вимог п. 2.5 ПДР України, є керування особою транспортним засобом і встановлення вказаного факту є обов`язковим при розгляді справи про адміністративне правопорушення.

Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що суддя місцевого суду, приймаючи рішення про винуватість ОСОБА_1 у порушенні п. 2.5 ПДР України вищевказаних вимог процесуального закону не дотримав, а його висновок про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не узгоджується з доказами у справі.

Як убачається з матеріалів справи, 12 липня 2020 року стосовно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, в якому вказано, що 12 липня 2020 року о 00 год 15 хв на вул. Соборній в смт. Гребінки Васильківського району Київської області він керував транспортним засобом марки «Suzuki» без номерного знаку, з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, нестійка хода та поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження медичного огляду у встановленому законом порядку водій відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України.

До протоколу поліцейським були долучені: направлення ОСОБА_1 на огляд з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння тощо (а.с.3); розписка ОСОБА_5 про те, що він забирає транспортний засіб «Suzuki» та зобов`язується доставити його за певною адресою і не допускати водія до керування; пояснення свідків щодо відмови ОСОБА_1 від огляду на стан сп`яніння (а.с. 5-6); відеозапис з нагрудного відеореєстратора поліцейського (а.с. 10), а також рапорт поліцейського (а.с. 7), за змістом якого 12 липня 2020 року о 01 год 20 хв було виявлено мопед «Suzuki» без номерного знаку, водій якого рухався без мотошолому. Після зупинки у водія було виявлено відсутність посвідчення водія та реєстраційних документів на транспортний засіб. До водія було застосовано адміністративне затримання згідно зі ст. 261 КУпАП для складання адміністративних матеріалів та встановлення особи. При спілкуванні водій відмовлявся представлятися, але у нього були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння: різкий запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, нестійка хода та поведінка, що не відповідає обстановці, але від огляду на стан сп`яніння він відмовився (а.с.7).

Однак такі документи та відеозапис не містять об`єктивних даних, які б свідчили про те, що ОСОБА_1 , за обставин, викладених у протоколі, керував транспортним засобом.

Як в суді першої інстанції, так і в апеляційному суді ОСОБА_1 заперечував ту обставину, що керував транспортним засобом. В суді апеляційної інстанції він пояснив, що 12 липня 2020 року ввечері біля кафе зустрів знайомого з мопедом, під час спілкування з ним присів на мопед, але двигун не заводив та не керував ним. Через деякий час під`їхали працівники поліції та безпідставно звинуватили його у керуванні транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, на що він заперечив. Працівники поліції стали вимагати у нього документи на мопед та посвідчення водія. Оскільки транспортний засіб йому не належить, то документів у нього не було, про що він і повідомив працівникам поліції. Спочатку між власником мопеда та працівниками поліції виникла суперечка, а потім і він ( ОСОБА_1 ) став заперечувати щодо дій поліцейських, тому до нього було застосовано адміністративне затримання. Поліцейський дійсно пропонував йому пройти огляд на стан сп`яніння, але він відмовився, оскільки транспортним засобом не керував.

Такі пояснення ОСОБА_1 повністю підтверджуються даними відеозаписів з нагрудної відеокамери поліцейського, відповідно до яких працівники поліції, перебуваючи у службовому автомобілі, який був припаркований навпроти кафе, протягом певного часу спостерігали за діями ОСОБА_1 та іншої особи, які знаходились поряд з мопедом марки «Suzuki» без номерного знаку, а в той момент коли ОСОБА_1 присів на мопед, але не завів двигун та не розпочав рух, під`їхали до нього та звинуватили у керуванні транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. ОСОБА_1 звинувачення заперечував, пояснював, що мопед йому не належить та він їм не керував, відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння за допомогою приладу «Драгер». При цьому інший чоловік, який перебував поряд з ОСОБА_1 , поліцейським повідомив, що мопед «Suzuki» без номерного знаку належить йому, ОСОБА_1 керування він не передавав.

З огляду на те, що керування транспортним засобом - це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху - для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу, твердження ОСОБА_1 про те, що транспортним засобом він не керував, а вимоги працівника поліції про проходження огляду на стан сп`яніння за правилами ст. 266 КУпАП були безпідставними, нічим не спростовані.

Крім того, судом враховується, що письмові пояснення свідків містять лише загальну інформацію щодо відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння, очевидцями керування ОСОБА_1 транспортним засобом та зупинки вони не були, а виключно дані в протоколі та рапорті поліцейського щодо події правопорушення, які не ґрунтуються на інших доказах по справі, не можуть були покладені в основу висновку про доведеність вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

За вказаних обставин, вважаю, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення суддею місцевого суду не було дотримано вимог, передбачених ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, а тому є безпідставним висновок у постанові про доведеність вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Частина 1 ст. 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

З огляду на встановлені під час апеляційного розгляду обставини, враховуючи, що в справі відсутні докази, які б поза розумним сумнівом доводили факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом та вину у невиконанні ним, як спеціальним суб`єктом - водієм транспортного засобу, вимог п. 2.5 ПДР України, а згідно зі ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, вважаю, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, тому постанова судді Васильківського міськрайонного суду Київської області від 03 вересня 2020 року підлягає скасуванню з прийняттям рішення про закриття провадження в справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Таким чином, апеляційну скаргу захисника слід задовольнити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 247, 294 КУпАП, суддя,

п о с т а н о в и в:

Поновити захиснику Головку Олександру Сергійовичу строк на апеляційне оскарження постанови судді Васильківського міськрайонного суду Київської області від 03 вересня 2020 року.

Апеляційну скаргу захисника Головка Олександра Сергійовича задовольнити.

Постанову судді Васильківського міськрайонного суду Київської області від 03 вересня 2020 року, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік та стягнуто судовий збір - скасувати, а провадження в справі щодо ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду О.П.Павленко