ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 595/2083/19Головуючий у 1-й інстанції Содомора Р.О.
Провадження № 33/817/65/20 Доповідач - Галіян Л.Є.
Категорія - ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2020 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Галіян Л.Є.

з участю: особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1

його захисника - адвоката Пасічника А.З.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Тернополя адміністративну справу за апеляційною скаргою захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - Пасічника А.З. на постанову Бучацького районного суду Тернопільської області від 04 грудня 2019 року,-

В С Т А Н О В И Л А :

Цією постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жттеля АДРЕСА_1 непрацюючого, -

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 384 грн. 20 коп. в дохід держави.

Згідно даної постанови, 04 листопада 2019 року приблизно о 00 год. 26 хв. ОСОБА_1 в с.Соколів Бучацького району, керував автомобілем «Шкода суперБ», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, на вимогу працівників поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння відмовився, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху України.

В апеляційній скарзі захисник просить поновити строк апеляційного оскарження, а оскаржувану постанову скасувати та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Вказані вимоги мотивує тим, що транспортним засобом ОСОБА_1 не керував, а наявні докази у справі є недостатніми для притягнення його до адміністративної відповідальності.

Зазначає, що працівники поліції не пропонували пройти ОСОБА_1 огляд на стан сп`яніння допомогою технічного приладу газоаналізатора «Драгер» та в медичному закладі. Крім того протокол про адміністративне правопорушення складений із порушеннями та не відповідає вимогам закону і свідки при цьому були відсутні.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, заслухавши апелянта ОСОБА_1 та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просять її задовольнити, з мотивів викладених у ній, прихожу до наступних висновків.

Як вбачається з постанови суду першої інстанції, справа про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності розглянута без участі останнього. Про постанову щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 стало відомо тільки після одержання її копії 12.12.2019 року.

З урахуванням наведеного, строк на апеляційне оскарження апелянту слід поновити, так як він пропущений з поважних причин.

Щодо суті оскаржуваної постанови суду першої інстанції, то згідно із статтею 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

За змістом ст.280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вказані вимоги були дотримані судом першої інстанції у повному обсязі.

Відповідно до пункту 2.5 Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Згідно п.2.1 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 р. N 1452/735, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 р. за N 1413/27858, за наявності ознак, передбачених пунктом 3 розділу І цієї Інструкції, поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується доказами, які належно оцінені судом і детально викладені у постанові.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, серії ОБ № 050801 від 04.11.2019 року ОСОБА_1 на пропозицію працівників патрульної поліції, у присутності двох свідків, пройти огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку із застосуванням приладу "Драгер" на місці зупинки транспортного засобу категорично відмовився, а також відмовився його пройти у медичному закладі у присутності двох свідків.

З письмових пояснень свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які наявні в матеріалах справи, вбачається, що водій ОСОБА_1 в їх присутності відмовився пройти перевірку для визначення стану сп`яніння за допомогою приладу "Драгер" на місці зупинки транспортного засобу та у медичному закладі.

Також, посилання апелянта на те, що транспортним засобом він не керував не підтверджується жодним доказом та спростовується даними відеозапису з відеореєстратора працівників поліції.

Так, із долученого до матеріалів справи відеозапису вбачається, що автомобіль під керуванням ОСОБА_1 був зупинений внаслідок переслідування працівниками поліції, так як ним було порушено правила маневрування, через що відносно ОСОБА_1 винесено постанову, яка ним підписана, про вчинення останнім адміністративного правопорушення, передбаченого ст.125 КУпАП за порушення п.10.4. ПДР та накладено стягнення у вигляді попередження.

При цьому із відеозапису з нагрудних камер працівників поліції вбачається, що ОСОБА_1 вказав, що він зупинений безпідставно, а також не заперечив, що в той день він вживав пиво.

За вказаних обставин суд критично оцінює покази свідка ОСОБА_4 , який вказував, що він є товаришем ОСОБА_1 , знаходився разом із ним у автомобілі, однак автомобілем керував ОСОБА_5 , оскільки такі покази даного свідка спростовуються даними, зафіксованими на відеокамери працівників поліції.

Крім того, твердження ОСОБА_1 про те, що він не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, а лише виявляв бажання подумати, суд також вважає надуманими, оскільки з оглянутого відео з нагрудних камер поліцейських вбачається, що останній не виконував неодноразові вимоги працівника поліції пройти огляд на стан сп`яніння, а його поведінка при цьому та тактика спілкування з працівниками поліції свідчить про відмову від такого проходження, чим порушено вимоги п.2.5 ДПР України.

Посилання апелянта в апеляційній скарзі та в судовому засіданні на те, що ОСОБА_1 автомобілем не керував, суд вважає надуманими, які не підтверджуються жодними доказами та повністю спростовуються матеріалами справи, дані з метою уникнення відповідальності за вчинене правопорушення.

Відповідно до вимог ч.1 ст.130 КУпАП відповідальність настає у випадку відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Таким чином, суд дійшов вірного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, тобто відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Будь-яких порушень судом першої інстанції під час розгляду справи, які б стали підставою для скасування по суті правильного судового рішення, під час перевірки його в апеляційному порядку не встановлено.

Що стосується призначеного стягнення ОСОБА_1 , то воно судом першої інстанції визначено вірно з дотриманням вимог ст.ст. 33-35 КупАП, з врахуванням характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, його сімейного стану, характеризуючих даних, місця роботи, враховано відсутність обставин, що обтяжують та пом`якшують відповідальність за вчинене правопорушення та визначено стягнення в межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП.

Отже, судом першої інстанції в повній мірі враховано вимоги з якими закон пов`язує призначення стягнення, а також ті, на які вказує апелянт у своїй скарзі, а тому його доводи про скасування постанови суду першої інстанції є необґрунтованими, тому постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, а апеляція такою, що не підлягає задоволенню.

На підставі наведеного, керуючись ст. 294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Клопотання захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - Пасічника А.З. на про поновлення строку на апеляційне оскарження - задовольнити.

Поновити захиснику особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - Пасічнику А .З . строк на апеляційне оскарження.

Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - Пасічника А.З. залишити без задоволення, а постанову Бучацького районного суду Тернопільської області від 04 грудня 2019 року відносно ОСОБА_1 - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя