Справа № 698/153/20
Провадження № 3/698/82/20
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2020 р. смт. Катеринопіль

Суддя Катеринопільського районного суду Черкаської області Баранов О.І., розглянувши матеріали справи, які надійшли від Управління стратегічних розслідувань в Черкаській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України про притягнення до адміністративної відповідальності громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , працюючого оператором відділення військового обліку та бронювання сержантів і солдатів запасу у ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання АДРЕСА_1 за ч.1 ст. 172-6, ч.1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , будучи звільненим з посади оператора відділення військового обліку та бронювання сержантів і солдатів запасу ІНФОРМАЦІЯ_2 , являючись суб`єктом відповідальності за вчинення правопорушень, пов`язаних з корупцією згідно з пп. «г» п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції» та приміткою до ст.172-6 КУпАП суб`єктом відповідальності за вчинення правопорушень, пов`язаних з корупцією, вимог ч. 1 ст.45 даного Закону без поважних причин несвоєчасно, 07.04.2019 року подав до Національного агентства з питань запобігання корупції декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави та місцевого самоврядування за 2018 рік, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.172-6 КУпАП.

Крім того, ОСОБА_1 , будучи звільненим з посади оператора відділення військового обліку та бронювання сержантів і солдатів запасу ІНФОРМАЦІЯ_2 , являючись суб`єктом відповідальності за вчинення правопорушень, пов`язаних з корупцією згідно з пп. «г» п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції» та приміткою до ст.172-6 КУпАП, в порушення вимог ч.2 ст.45 даного Закону без поважних причин несвоєчасно, 08.07.2019 року подав до Національного агентства з питань запобігання корупції декларацію особи, яка припиняє виконання функцій держави або місцевого самоврядування, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.172-6 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчинені адміністративних правопорушень визнав пояснив, що його при звільненні не проінформували про вимоги запобігання корупції та не надали жодних роз`яснень.

В судовому засіданні прокурор Науменко Р.М. обставини, викладені у протоколах про вчинення адміністративних правопорушень, підтримав, зазначив про наявність в діях ОСОБА_1 ознак діянь, передбачених ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, просив призначити покарання у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суддя приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.172-6, ч.1 ст.172-6 КУпАП.

Крім власного визнання, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.172-6, ч.1 ст.172-6 КУпАП, підтверджується зібраними та дослідженими судом доказами.

Зокрема, протоколом про вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого ч. 1 ст.172-6 КУпАП №79/2020 від 13.03.2020 року, протоколом про вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого ч. 1 ст.172-6 КУпАП №80/2020 від 13.03.2020 року, якими встановлено факт вчинення порушень ОСОБА_1 вимог Закону України «Про запобігання корупції», відповідно вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.172-6, ч.1 ст.172-6 КУпАП, роздруківкою декларацій з офіційного сайту Національного агентства з питань запобігання корупції, рапортами про час подання декларацій, письмовими поясненнями ОСОБА_1 та іншими матеріалами справи в їх сукупності.

Закон України «Про запобігання корупції» визначає правові та організаційні засади функціонування системи запобігання корупції в Україні, зміст та порядок застосування превентивних антикорупційних механізмів, правила щодо усунення наслідків корупційних правопорушень.

Статтею 1 вищевказаного Закону визначено, що правопорушення, пов`язане з корупцією діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у ч. 1 ст. 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Згідно п.п. «г» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», посада ОСОБА_1 віднесена до суб`єктів, на яких поширюється дія вказаного Закону.

Згідно із абз. 2 ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а" і "в" пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, які припиняють діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, подають декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 45 ЗУ «Про запобігання корупції» особи, які припинили діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або іншу діяльність, зазначену у підпунктах «а» і «в» пункту 2, пункті 15 частини 1 статті 3, зобов`язані наступного року після припинення діяльності подавати в установленому частиною першою цієї статті порядку декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або іншу діяльність, зазначену у підпунктах «а» і «в» пункту 5 частини першої статті 3 за минулий рік. Згідно п.п.3 п.5 р. ІІ Рішення Національного агентства з питань запобігання корупції №3 від 10.06.2016 р. «Про функціонування Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави абро місцевого самоврядування», Національне агентство з питань запобігання корупції визначило, що декларація суб`єкта декларування, який припинив діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, подається до 00 годин 00 хвилин 01 квітня року, наступного за звітнім роком, у якому припинено таку діяльність.

Тобто, виходячи з вище викладеного, ОСОБА_1 зобов`язаний був подати декларації за 2018 рік, граничні терміни для подання яких визначені законом, а саме до 01.03.2019 року та 01.04.2019 року.

Виходячи зі змісту ст. 57 Конституції України, в державі діє презумпція знання закону всіма громадянами, якщо закон був доведений до їх відома шляхом його офіційного оприлюднення.

Закон України «Про запобігання корупції» опубліковувався у офіційних виданнях, ОСОБА_1 ознайомлений був під підпис 28.03.2018 року з вимогами ЗУ «Про запобігання корупції», в тому числі щодо обов`язку до 1 квітня наступного після звільнення року подавати декларацію (а.с. 23).

Відповідно до ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, відповідальність настає за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Диспозиція статті 172-6 КпАП України є бланкетною адміністративно-правовою нормою, тобто нормою, яка лише називає або описує право порушення, а для повного визначення його ознак відсилає до інших норм.

Для кваліфікації діяння, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КпАП України необхідним є встановлення несвоєчасності подання декларації, тобто подання поза строком, визначеним законом.

Таким чином, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, суддею було встановлено, що ОСОБА_1 подав електронну декларацію за 2018 рік поза строком, передбаченим ч.1 ст. 45 ЗУ «Про запобігання корупції».

Щодо суб`єктивної сторони скоєння правопорушення, то необхідно зазначити, що конструктивною ознакою правопорушення, передбаченого ст. 172-6 КпАП України є несвоєчасне подання декларації без поважних причин. Тобто за наявності останніх відповідальність за аналізованою частиною статті виключається. Під поважними причинами слід розуміти неможливість особи подати вчасно декларацію у зв`язку з хворобою, перебуванням особи на лікуванні, внаслідок стихійного лиха (повені, пожежі, землетрусу), технічних збоїв офіційного веб-сайту Національного агентства з питань запобігання корупції, витребуванням відомостей, необхідних для внесення в декларацію, перебуванням (триманням) під вартою тощо.

Суб`єктивна сторона цього правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу. Вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Разом з тим відповідно до матеріалів справи не вбачаються поважні причини неподання декларацій з 01.01.2019 року по 01.04.2019 року.

ОСОБА_1 підтвердив факт відсутності поважних причин несвоєчасної подачі декларацій, та вказані обставини підтверджуються матеріалами справи.

Таким чином, ОСОБА_1 мав можливість подати декларації з 01.01.2019 року по 01.04.2019 року.

Крім того, у рішенні ЄСПЛ «ГавендапротиПольщі» зазначено, що якість закону вимагає, щоб він був доступний для даної особи і вона також могла передбачити наслідки його застосування до неї та щоб закон не суперечив принципові верховенства права. Це означає, що в національному праві закон має містити досить зрозумілі й чіткі формулювання, які давали б громадянам належне уявлення стосовно обставин та умов, за якими державні органи уповноваженів даватися до втручання в право.

Суддя вважає за необхідне зазначити, що розглядаючи вищевказане рішення ЄСПЛ через призму даної справи про адміністративне правопорушення, можливо зробити висновок, що ч.1 ст. 45 ЗУ «Про запобігання корупції» містить досить зрозумілі й чіткі формулювання, які дають громадянам належне уявлення стосовно обставин та умов, за якими вони можуть бути притягнені до адміністративної відповідальності, тож вони можуть передбачити наслідки його застосування, що не суперечить принципові верховенства права.

Оцінивши у сукупності докази, та враховуючи положення ст. 68 Конституції України, відповідно до якої «Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності», суд приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушеннях, передбачених ч.1 ст.172-6, ч.1 ст.172-6 КУпАП.

При вирішенні питання про накладення адміністративного стягнення, судом враховується характер вчиненого правопорушення та його наслідки, особу правопорушника, його відношення до скоєного, майновий стан останнього, те що він вперше притягується до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч. 2 ст. 36 КУпАП, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. Таким чином вважаю, що на правопорушника ОСОБА_1 необхідно накласти адміністративне стягнення з урахуванням ст.36 КУпАП.

Так, 18.03.2020 року постановою судді Катеринопільського районного суду Черкаської області справа №698/153/20 об`єднана в одне провадження зі справою №698/154/20 про притягнення ОСОБА_1 за ч.1 ст.172-6, ч.1 ст.172-6 КУпАП до адміністративної відповідальності.

Таким чином, враховуючи наведене приходжу до висновку про необхідність застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в мінімальних межах, визначених санкцією ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, а саме в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Такий вид та розмір стягнення на переконання суду не є завідома непомірним та сприятиме виконанню завдань Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» ОСОБА_1 , як особа з інвалідністю ІІ групи від сплати судового збору звільнений.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 5 Закону України «Про судовий збір», ч. 1 ст. 172-6, ст.ст.283-285, 294 КУпАП, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 визнати винним у вчиненні правопорушень, передбачених ч.1 ст.172-6, ч.1 ст.172-6 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення:

- за ч.1 ст.172-6 КУпАП у виді штрафу у розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень;

- за ч.1 ст.172-6 КУпАП у виді штрафу у розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

На підставі ст.36 КУпАП визначити ОСОБА_1 остаточне адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір».

Роз`яснити, що в разі несплати правопорушником штрафу у п`ятнадцятиденний термін з дня вручення йому постанови, постанова надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби. У порядку примусового виконання постанови з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу.

Постанова може бути пред`явлена до виконання протягом трьох місяців з наступного дня після набрання нею законної сили.

Постанова може бути оскаржена через Катеринопільський районний суд до Черкаського апеляційного суду протягом 10 днів з дня її отримання.

Суддя Баранов О.І.