Справа № 755/3564/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" березня 2020 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Федосєєва С.В., при секретарі Неділько Л.Л., за участю прокурора Лубіна О.О., особи, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду матеріали справи про адміністративне правопорушення, що надійшли з Управління захисту економіки в м. Києві Департаменту перевірки декларацій та моніторингу способу життя Національного агентства з питань запобігання корупції, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який працює: начальником відділу адміністративної діяльності управління міграційного контролю, протидії нелегальній міграції та реадмісії Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ,

за частиною 1 статті 172-6 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

З протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 , будучи начальником відділу адміністративної діяльності управління міграційного контролю, протидії нелегальній міграції та реадмісії Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області, несвоєчасно, без поважних причин, 01 квітня 2019 року о 15:34 год подав щорічну декларацію за 2018 рік особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена частиною 1 статті 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

ОСОБА_1 у судовому засіданні пояснив, що у нього були труднощі в подачі декларації, оскільки на час подання декларацій у міжрегіональному управлінні відбувалась реорганізація, у зв`язку з чим вони переїжджали на іншу адресу, діяльність міграційної служби була закрита, в той час більшість працівників не були переведені, однак залишилось декілька осіб, які мало право складати протоколи, серед них він був уповноважений на складання, разом з тим діяла програма «емігрант». У зв`язку з великим навантаженням всі були зайняті складанням протоколів, списанням архіву, однак на той час не було сформованих робочих місць з комп`ютерами, що унеможливлювало подати декларацію у строк. Дочекавшись працівників технічного відділу, які встановили комп`ютерну техніку він подав декларацію. За таких обставин, ОСОБА_1 вказує, що зазначене правопорушення було вчинено з необережності та не спричинило настання суспільно-небезпечних наслідків, він не мав умислу приховати дані про себе.

Прокурор в судовому засіданні просив визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Дослідивши протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали, суд дійшов наступного висновку.

За приписами ч.1 ст. 172-6 КУпАП, несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, тягне за собою накладення штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Суб`єктом правопорушень у цій статті є особи, які відповідно до частин першої та другої статті 45 Закону України "Про запобігання корупції" зобов`язані подавати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

У відповідності до ст. 45 Закону України "Про запобігання корупції" особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а" і "в" пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

Відповідно до п. «в» п.1, ч. 1 ст. 3 Закону України "Про запобігання корупції" ОСОБА_1 , є суб`єктом відповідальності за вчинення правопорушення пов`язаного з корупцією.

Суд, заслухавши осіб, які беруть участь у розгляді справи, та дослідивши докази, приходить до висновку, що провадження у справі стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 172-6 КУпАП підлягає закриттю, виходячи з наступного.

Так, ОСОБА_1 ставиться за провину несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, тобто порушення передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Судом з`ясовано, що ОСОБА_1 працює на посаді начальника відділу адміністративної діяльності управління міграційного контролю, протидії нелегальній міграції та реадмісії Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області.

04.04.2019 року ОСОБА_1 розпочав дії по заповненню щорічної декларації за 2018 рік о 14 год. 59 хв. в Єдиному державному реєстрі декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та подав декларацію 01.04.2019 року об 15 год. 34 хв.

Так, для кваліфікації діяння за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП необхідним є встановлення несвоєчасності подання декларації, тобто подання поза строком, визначених законом.

Ч. 1 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» визначено кінцевий термін (часові межі), коли уповноважені на те особи зобов`язані подати декларацію, зокрема вміщено формулювання «щорічно до 1 квітня».

За змістом ч.1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні (ст. 280 КУпАП).

Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу.

У судовому засіданні ОСОБА_1 підтвердив і не заперечував факту подання декларації, поза строком, визначених законом при цьому зазначив, що були дійсні поважні причини затримки подачі декларації, а отже визнав свою вину у скоєнні адміністративного правопорушення.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку, та усунувши усі можливі сумніви, і в залежності від встановленого прийняти мотивоване законне рішення.

Разом з тим, приймаючи рішення у справі, суд має керуватися презумпцією невинуватості, закріпленою у ст. 62 Конституції України, відповідно до якої тягар доказування вини покладено на орган, який склав відповідний матеріал. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Щоб вважати, що відповідні дії мали ознаки відповідного адміністративного правопорушення, необхідно виходити, крім того, із вимог ст. 9 КУпАП.

Згідно з вказаною нормою, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 06.10.2010 року (справа №1-27/2010 про корупційні правопорушення та введення в дію антикорупційних законів) суд звернув увагу, що у ратифікованих Україною конвенціях, які є частиною національного законодавства, корупційна діяльність безпосередньо пов`язується з корисливими діями (бездіяльністю) посадової особи при виконанні покладених на неї службових обов`язків.

Таким чином, при розгляді даної категорії справ обов`язково має встановлюватись умисний характер вчиненого. З об`єктивної сторони дане правопорушення характеризується умисною формою вини, а саме прямим умислом, а також наявністю відповідного корисливого або іншого особистого інтересу особи чи інтересу третіх осіб, яким суб`єкт правопорушення мав керуватись при його вчиненні.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Ст. 17 Закону України № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п.43 рішення Європейського суду з прав людини ЄСПЛ у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008 року, доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Вирішуючи питання про наявність в діях конкретної особи складу адміністративного правопорушення, крім іншого, необхідно враховувати наявність суб`єктивної сторони даного правопорушення.

Суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого, ч.1 ст. 172-6 КпАП України визначається умисною формою вини, тобто коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

З врахуванням положень ст.1 Закону №1700-VII, сутність порушення фінансового контролю полягає в тому, що особа, яка за законом зобов`язана задекларувати свої доходи, своєчасно подати декларацію та повідомлення про суттєві зміни у майновому стані, прагне уникнути цього і таким чином досягти певної мети. А тому орган, уповноважений на складання протоколу про адміністративне правопорушення, повинен довести наявність в діях особи умислу на неправдиве подання такого повідомлення.

Згідно ч.1 ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених Законом.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до положень Конституції України суд має керуватися принципом верховенства права.

У правовій позиції, сформованій у Рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року№15-рп/2004 у справі про призначення судом більш м`якого покарання, підкреслюється, що розуміння права в контексті верховенства права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, є одним із загальнолюдських вимірів права. Конституційний Суд України наголошує на тому, що зазвичай справедливість розглядається як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, відповідність злочину і покарання, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх досягнення. Покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

У своїх запереченнях ОСОБА_1 вказував на те, що він не мав на меті уникнення фінансового контролю і у нього були відсутні мотиви та бажання вчинити порушення закону.

Належних та допустимих доказів, які б спростовували вказану позицію матеріали справи не містять.

Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності суд приходить до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 умислу на вчинення вказаного адміністративного правопорушення.

В матеріалах адміністративної справи відсутні докази, які б підтверджували наявність в діях особи умислу на порушення вимог фінансового контролю.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, в діях ОСОБА_1 відсутня суб`єктивна сторона, а відповідно і склад адміністративного правопорушення за ч.1 ст. 172-6 КУпАП , а тому провадження по справі підлягає закриттю, у зв`язку з відсутністю в діях особи складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 62 Конституції України, ст.ст.7,9,36, ч.2 ст. 172-6, 245, 247, 251, 252, 268, 283, 284, 294 КУпАП, Законом України «Про запобігання корупції», суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом 10 днів з дня винесення постанови до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя: