Справа №443/1919/20
Провадження №3/443/1528/20
ПОСТАНОВА

іменем України

29 грудня 2020 року місто Жидачів

Суддя Жидачівського районного суду Львівської області Павлів А.І., розглянувши матеріали, які надійшли з Жидачівського ВП Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , непрацюючого,

за частиною 1 статті 173-2 КУпАП,

встановив:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ №349054 від 26.12.2020 ОСОБА_1 22.12.2020 близько 14 год 40 хв за місцем проживання вчинив сімейний конфлікт відносно своєї співмешканки ОСОБА_2 , в ході якого обзивав нецензурною лайкою, словесно погрожував фізичною розправою, чим вчинив психологічний та моральний тиск, що могло завдати шкоди психічному здоров`ю ОСОБА_2 , чим вчинив правопорушення, передбачене частиною 1 статті 173-2 КУпАП.

У суді ОСОБА_1 вину у вчиненні зазначеного адміністративного правопорушення не визнав, суду пояснив, що між ними дійсно виник конфлікт, спровокований ОСОБА_2 , однак під час нього він нецензурних слів не вживав та не погрожував співмешканці фізичною розправою.

Суд, заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, дослідивши протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали, доходить такого висновку.

Відповідно до диспозиції частини 1 статті 173-2 КУпАП адміністративним правопорушенням є вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Статтею 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (7 грудня 2017 року № 2229-VIII) визначено, що домашнє насильство діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

На підтвердження викладених у протоколі про адміністративне правопорушення обставин, окрім самого протоколу, додано:

рапортом від 22.12.2020, в якому зазначено, що заявниця ОСОБА_2 повідомила про погрози ОСОБА_1 вчинити собі самогубство та застосування фізичної сили (а.с.5);

заяву ОСОБА_2 , в якій вона зазначила про конфлікт між нею ОСОБА_1 , який мав місце 22.12.2020, в ході якого він кричав, обзивав її, піднімав руки (а.с.5);

пояснення ОСОБА_1 по суті правопорушення (а.с.9), у яких він зазначив, що 22.12.2020 він жодного конфлікту не вчиняв та свою спів жительку не обзивав.

Проаналізувавши вищевказані документи, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності суд доходить переконання, що протокол про адміністративне правопорушення та пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, є доказами в розумінні статті 251 КУпАП, які відповідають критеріям належності і допустимості. Водночас, рапорт та заява не відповідають критерію належності, оскільки не містять інформації, яка стосується інкримінованих ОСОБА_1 протиправних дій, відтак до уваги судом не беруться.

Суд зазначає, що у матеріалах справи відсутні пояснення потерпілої, відтак протокол про адміністративне правопорушення, сам по собі, не є достатнім доказом вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 173-2 КУпАП.

З огляду на викладене суд доходить висновку про недостатність у своїй сукупності доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 173-2 КУпАП та наявність доказів (пояснень ОСОБА_1 ) на противагу вищевказаним доказам, які породжують обґрунтовані сумніви у достовірності обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення.

Суд зауважує, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на особу, уповноважену на складання протоколу про адміністративні правопорушення, визначену статтею 255 цього Кодексу (частини 2 ст. 251 КУпАП), однак інших належних та допустимих доказів, окрім протоколу, уповноваженою особою не надано.

Статтею 62 Конституції України визначено, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з приписами статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до вимог пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за обставин відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності та зважаючи на те, що уповноваженою особою на складання протоколу про адміністративне правопорушення не здобуто достатніх та переконливих доказів вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 173-2 КУпАП, тому суд вважає, що в його діях відсутній склад цього адміністративного правопорушення, у зв`язку з чим провадження у справі слід закрити.

Керуючись статтями 245, 247, 283, 284 КУпАП,

постановив:

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за частиною 1 статті 173-2 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення, шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду через Жидачівський районний суд Львівської області.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя А.І. Павлів