Справа № 199/819/20
ПОСТАНОВА

іменем України

19.03.2020 місто Дніпро

Суддя Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська Лисенко В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу про адміністративне правопорушення відносно: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , який притягується до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

за участю: захисника Васюти К.С.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 01.01.2020 за ч. 1 ст. 130 КУпАП слідує, що 01.01.2020 о 02:00 годині на а/д Костянтинівка - Бахмут, блокпост № 6, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «ВАЗ 21061», н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота. Від продуття алкотестера «Драгер» та проходження медичного огляду на стан сп`яніння ухилився шляхом відмови в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху.

ОСОБА_1 в судовому засіданні вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не визнав, пояснивши, що у вказану дату та час він керував транспортним засобом, будучи тверезим, жодних алкогольних напоїв не вживав. Особи, які зупинили автомобіль під його керуванням, були озброєні, фактично змусили підкоритися їх вимогам, не обґрунтували причин зупинки та затримки транспортного засобу, відмовилися пред`явити службові посвідчення чи повідомити свої імена та посади. Після чого йому заборонили робити будь-які дзвінки, в тому числі і адвокату, його прохання повідомити близьким про його місцезнаходження - ігнорувалися.

Вислухавши пояснення ОСОБА_1 , пояснення свідків, дослідивши письмові матеріали справи, вважаю, що провадження по справі підлягає закриттю на підставі п. 1) ч. 1 ст. 247 КУпАП, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 7 та ст. 245 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності, своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Так, в судовому засіданні свідок ОСОБА_2 пояснив, що 01.01.2020 приблизно о 01:00 годині він був пасажира автомобіля під керуванням водія ОСОБА_1 . Вони під`їхали до блокпосту, де були зупинені. Нічого не пояснюючи, почали обшукувати багажник транспортного засобу, яким керував ОСОБА_1 . Права та обов`язки ОСОБА_1 роз`яснені не були, копії документів, що складалися працівниками поліції, не вручалися. В подальшому ОСОБА_1 сказали перевезти автомобіль на площадку та чекати, де вони перебували приблизно впродовж двох годин. Також повідомив, що ОСОБА_1 в той день та напередодні не вживав ані алкогольних напоїв, ані будь-яких лікарських препаратів. ОСОБА_1 в його присутності не відмовлявся від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Свідок ОСОБА_3 пояснив, що 01.01.2020 приблизно о 01:00 годині він був пасажиром автомобіля ВАЗ 21061, н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 . Під`їхавши до блокпосту, вони були зупинені озброєними людьми, які наказали ОСОБА_1 вийти з автомобіля. При цьому, протягом усього попереднього дня він знаходився поряд з ОСОБА_1 , й останній алкогольні напої не вживав. Ніяких документів ОСОБА_1 не надавали. Коли прибули працівники поліції, вони не мали при собі алкотестера «Драгер» та ОСОБА_1 не відмовлявся проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння.

З метою всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин у справі до суду викликалися для допиту в якості свідків: працівник поліції Месевра М.О., який відбирав пояснення у свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ; самі свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення. Проте вказані свідки до суду на неодноразові виклики не з`явилися.

Як слідує з п. 41 рішення ЄСПЛ у справі «Жуковський проти України» (рішення від 15.09.2011, заява № 31240/03), за загальним правилом пункт 1 і підпункт «d» пункту 3 статті 6 Конвенції вимагають надання підсудному відповідної та належної можливості заперечувати показання свідка обвинувачення і допитати його або під час надання останнім своїх показань, або пізніше (див. згадане вище рішення у справі « ОСОБА_6 та інші проти Нідерландів» (Van Mechelen and Others v. the Netherlands), с 711, п. 51, та рішення від 15.06.1992 у справі «Люді проти Швейцарії» (Ludi v. Switzerland), Series A, № 238, с. 21, п. 49). Вирок не може ґрунтуватись виключно або вирішальною мірою на показаннях, які сторона захисту не може заперечити (див. рішення від 27.01.2009 у справі «A. L. проти Фінляндії» (A. L v. Finland), заява № 23220/04, п. 37). Відповідно до п. 43 даного рішення національні органи влади повинні докласти «усіх розумних зусиль» для забезпечення явки свідка для безпосереднього допиту в суді першої інстанції. Що стосується показань свідків, яких, як виявилося, не було можливості допитати у присутності підсудного або його захисника, Суд наголошує на тому, що «пункт 1 статті 6 у поєднанні з пунктом 3 вимагає від Договірних Сторін вжити позитивних заходів, зокрема, для того, щоб дати обвинуваченому змогу допитати свідків обвинувачення або вимагати, щоб їх допитали. Такі заходи є складовою сумлінності, з якою повинні діяти Договірні Сторони для того, щоб забезпечувати ефективне здійснення прав, які гарантуються статтею 6» (див. рішення у справі «Садак та інші проти Туреччини» (Sadak and Others v. Turkey), заяви № 29900/96, 29901/96, 29902/96 та 29903/96, п. 67, ECHR 2001-VIII; рішення від 04.12.2008 у справі «Трофімов проти Росії» (Trofimov v. Russia), заява № 1111/02, п. 33, та рішення від 05.02.2009 у справі «Макєєв проти Росії» (Makeyev v. Russia), заява № 13769/04, п. 36).

З урахуванням викладеного слід зазначити, що, враховуючи невизнання ОСОБА_1 своєї вини, враховуючи те, що стороною захисту були поставлені під сумнів пояснення свідків, в присутності яких ОСОБА_1 , начебто, відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, приймаючи до уваги те, що сторона захисту заявила, що один із свідків - ОСОБА_4 , можливо, є працівником поліції, про що суду надані відповідні документи, що, при відповідному підтверджені, могло би вказувати на порушення Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1103 від 17.12.2008, відповідно допит свідків по даній справі було визнано обов`язковим, проте свідки, які були залучені працівниками поліції, як і сам працівник поліції ОСОБА_7 , до суду не з`явилися, про поважність причин неявки суд не повідомили.

У зв`язку з цим слід зазначити, що, приймаючи до уваги приписи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також зважаючи на практику Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011, заява № 16347/02), «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013, заява № 36673/04), «Карелін проти Росії» (рішення від 20.09.2016, заява № 926/08), слід виходити з того, що, як і у кримінальному провадженні, суд у цій справі має бути неупередженим і безстороннім і не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки, таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За таких обставин суд ставить під сумнів письмові пояснення свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та не може прийняти їх до уваги як докази вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Як слідує з відеозапису з нагрудних камер працівника поліції, який долучений до справи та переглянутий в судовому засіданні, слідує, що відеозапис розпочинається о 02:57 годині 01.01.2020, де фіксується відмова ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, а сам протокол про адміністративне правопорушення про відмову ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння складений о 02:30 годині 01.01.2020, тобто до фіксації відмови ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, а тому такий відеозапис не може бути визнаний як допустимий доказ по справі, оскільки фіксація відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння здійснена після складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Крім того, на ім`я начальника Бахмутського відділу поліції ГУНП в Донецькій області двічі направлявся запит про направлення на адресу суду відеозапису з нагрудних камер працівника патрульної поліції ОСОБА_8 .А ОСОБА_9 та відеозапису з відеореєстратора транспортного засобу національної поліції в Донецькій області Бахмутського відділу поліції, якими могли бути зафіксовані події, які мали місце 01.01.2020 за участі ОСОБА_1 . Проте відповідь на зазначені запити до суду так і не надійшла.

За таких обставин слід зазначити, що у відповідності до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу, але працівники поліції, всупереч цих вимог, не забезпечили відповідного доказового матеріалу у справі.

Таким чином, викладене надає обґрунтовані підстави дійти висновку про недоведеність матеріалами справи об`єктивної сторони інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, що вказує на відсутність в його діях складу даного адміністративного правопорушення, враховуючи, що у відповідності до вимог ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, у зв`язку з чим справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі п. 1) ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 283, 284 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

На підставі п. 1) ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити, за відсутністю складу адміністративного правопорушення,

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч. 5 ст. 7 та ч. 1 ст. 287 КУпАП.

Апеляційна скарга подається до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська.

Суддя: В.О.Лисенко