Номер провадження: 33/813/402/20
Номер справи місцевого суду: 495/493/20
Головуючий у першій інстанції Савицький С.І.
Доповідач Джулай О. Б.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.03.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя Джулай О.Б.

за участю:

секретаря судового засідання Подуст Т.П.

захисника Шаврова І.І.

розглянувши апеляційну скаргу захисника Шаврова І.І., який діє в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області, від 06 лютого 2020 року, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП,-

встановив:

Зміст оскарженого судового рішення.

Зазначеною постановою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та на нього було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200,00 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, а також стягнутий судовий збір в розмірі 420 грн. 40 коп.

Відповідно до оскарженої постанови судом першої інстанції було встановлено, що 26.01.2020 року, о 01.00 годині, ОСОБА_1 , знаходячись по вулиці Кірова, 14 в с. Великомарянівка Білгород-Дністровського району Одеської області, керував мопедом «Дельта», з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме (різкий запах алкоголю з порожнини рота, не стійка хода, почервоніння очей), відмовився від обстеження в лікарні в присутності свідків, а саме порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 130 ч.1 КУпАП України.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись із зазначеною постановою суду захисник Шавров І.І., який діє в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що постанову суду є незаконною, винесеною з порушенням норм матеріального і процесуального права, виходячи з нижченаведеного:

- розгляд справи в суді першої інстанції було проведено за відсутності ОСОБА_1 , що свідчить про порушення його прав;

- протокол про адміністративне правопорушення складено з порушенням вимог, передбачених статтею 256 КУпАП, оскільки складений за відсутності ОСОБА_1 ;

- в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, оскільки останній не керував транспортним засобом;

- судом безпідставно покладено в основу обвинувачення пояснення свідків, які не були допитані в судовому засідання;

- при складанні протоколу було порушено Інструкцію «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції».

На підставі викладеного просить на постанову судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області, від 06 лютого 2020 року, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, скасувати, а провадження у справі закрити.

Позиції учасників судового розгляду.

В судовому засіданні захисник Шавров І.І., який діє в інтересах особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Мотиви апеляційного суду.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції, законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно з вимогами ч. 1,2,3 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до положень ч.1 ст. 8 КУпАП провадження в справах про адміністративне правопорушення здійснюється на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Згідно ст. 245 КУпАП України, завданнями у справі про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин справи, вирішення її в точній відповідності з законом

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

На думку апеляційного суду, оскаржена постанова не відповідає вимогам щодо обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, з огляду на таке.

Відповідно до положень ст.283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити опис обставин, установлених під час розгляду справи, зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення.

Всупереч вимогам закону, в оскарженій постанові судді не зазначені фактичні обставини вчинення адміністративного правопорушення, які визнанні суддею доведеними під час розгляду справи. Зазначені обставини свідчать про те, що суддя не встановив факту вчинення ОСОБА_1 правопорушення, а лише констатував обставини зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення серії ОБ № 093137 від 26.01.2020 року.

Також апеляційним судом встановлено, що суддею було невірно зазначено одиницю обчислення адміністративного штрафу. З резолютивної частини постанови вбачається, що на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 10200 гривень на користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Однак, санкція ч.1 ст. 130 КУпАП передбачає накладення штрафу на водіїв у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Тобто, умовною одиницею розміру штрафу виступає неоподаткований мінімум доходів громадян, тобто певна сума мінімального розміру доходу фізичної особи, що не підлягає оподаткуванню. Визначення розміру НМДГ міститься у Податковому кодексі України, згідно з положеннями якого якщо норми інших законів містять посилання на НМДГ, то для їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн.

Отже, згідно з чинним законодавством України розмір штрафу в межах санкції ч. 1 статті 130 КУпАП, становить шестсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень.

Апеляційний суд вважає обґрунтованими доводи сторони захисту, щодо порушення прав ОСОБА_1 , яке полягає у тому, що справа була розглянута за його відсутності.

Згідно положень ст. 268 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно до ст. 277-2 КУпАП повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи.

До матеріалів справи жодних відомостей про направлення чи вручення особі, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 судового виклику на 06 лютого 2020 року не долучено.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку про те, що на момент постановлення оскарженої постанови, суддя не мав об`єктивних відомостей про своєчасне повідомлення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності про час і місце розгляду справи, таким чином суддею не були дотримані вимоги ч ст. 268 КУпАП.

Враховуючи наведені обставини, апеляційний суд приходить до висновку про те, що оскаржена постанова судді є необґрунтованою та не вмотивованою, в зв`язку з чим підлягає скасуванню.

Разом з тим, досидівши матеріали справи про адміністративне правопорушення апеляційний суд приходить до висновку про те, що в діях водія ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбачений ч.1 ст.130 КУпАП, з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

У судовому засіданні встановлено, що 26.01.2020 року було складено протокол у відношенні ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Процесуальна форма та зміст протоколу серії ОБ №093137 від 26.01.2020 року, відповідають вимогам ст. 256 КУпАП.

Адміністративним правопорушенням згідно ч. 1 ст. 130 КпАП України визнається керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п. 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу працівника поліції пройти у встановленому законом порядку медичний огляд для визначення стану сп`яніння, а тому суд вважає, що не виконання такого обов`язку з боку водія є грубим порушенням Правил дорожнього руху України. Самі підстави для такої вимоги передбачені Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, встановлення їх наявності є виключною компетенцією працівника поліції за його суб`єктивним сприйняттям наявних факторів.

Пункт 6 розділу ІХ «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» передбачає, у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Протокол про адміністративне правопорушення серії ОБ №093137 від 26.01.2020 року складений саме за відмову водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння в установленому законом порядку.

Відповідно, суб`єктом цього адміністративного правопорушення є особа, яка керувала транспортним засобом.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, полягає в керуванні транспортними засобами особами в стані сп`яніння, в передачі керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані сп`яніння, так само в ухиленні осіб, які керують транспортними засобами, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.

Тобто факт керування транспортним засобом є безумовною та обов`язковою часиною складу зазначеного правопорушення, більш того, в даному випадку взагалі має преюдиціальне значення, так як в подальшому, при доведенні стану сп`яніння, така особа буде притягнута до відповідальності саме за керування транспортним засобом у такому стані.

Діюче законодавство не містить чіткого визначення самого поняття керування транспортним засобом. Виходячи з загально визначеного розуміння правової природи цього поняття та його тлумачення в юридичній літературі, під управлінням транспортним засобом слід розуміти вчинення технічних дій, пов`язаних з приведенням транспортного засобу в рух, зворушенням з місця, процесом самого руху аж до зупинки, відповідно до призначення і технічних можливостей транспортного засобу.

Відповідно до правових позицій, викладених в п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» (зі змінами та доповненнями), керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора - водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Для притягнення до відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись

У судовому засіданні апеляційного суду захисник Шавров І.І., зазначив, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, лише сидів на припаркованому транспортному засобі, а тому жодних правил дорожнього руху не порушував і взагалі не був учасником дорожнього руху.

Невизнання факту керування транспортним засобом апеляційний суд розцінює, як спосіб захисту ОСОБА_1 і намагання уникнути адміністративної відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення, оскільки вказана позиція спростовуються сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів.

Так з протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ №093137 від 26.01.2020 року, зазначено, що велась відеофіксація. В судовому засіданні був досліджений вказаний відеозапис.

З дослідженого у судовому засіданні відеозапису вбачається, що свідок ОСОБА_2 , з яким відпочивав ОСОБА_1 26.01.2020 року, на місці вчинення адміністративного правопорушення надає пояснення поліцейським та підтверджує факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_1 у вказаному правопорушенню знайшла своє повне підтвердження в судовому засіданні та підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення та дослідженими у судовому засіданні відеоматеріалами фіксації правопорушення.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ №093137 від 26.01.2020 року у ОСОБА_1 , виявлено наявність ознак алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, невнятна мова) від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законному порядку відмовився у присутності двох свідків.(а.с.2)

Згідно матеріалів справи ОСОБА_1 відмовився проходити проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, що підтверджується письмовими поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які вони давали на місці події та які додані до матеріалів справи про адміністративне правопорушення.(а.с.5-6)

Відповідно до п. 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу працівника поліції пройти у встановленому законом порядку медичний огляд для визначення стану сп`яніння.

Тому апеляційний суд вважає, що не виконання такого обов`язку з боку водія ОСОБА_1 є грубим порушенням Правил дорожнього руху України.

Самі підстави для такої вимоги передбачені Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, встановлення їх наявності є виключною компетенцією працівника поліції за його суб`єктивним сприйняттям наявних факторів.

Апеляційний суд критично ставиться до тверджень апеляційної скарги стосовно того, що письмові пояснення свідків не можна брати до уваги в якості доказів вини, оскільки вони викликають сумнів щодо свого змісту. Натомість, пояснення свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , узгоджуються з протоколом про адміністративне правопорушення, а твердження апеляційної скарги в цій частині є надуманими та безпідставними.

Вина ОСОБА_1 у вказаному правопорушенні знайшла своє повне підтвердження в судовому засіданні апеляційного суду та підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення письмовими поясненнями свідків, які були дослідженні у судовому засіданні та підтверджують факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на вимогу інспектора патрульної поліції, а також долученим до матеріалів справи відеозаписом.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

На виконання вимог ст. 33 КУпАП, при накладенні адміністративного стягнення, апеляційним судом враховується характер вчиненого правопорушення, відомості про особу правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Вирішуючи питання про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, дотримуючись принципу співвідношення між тяжкістю вчиненого адміністративного правопорушення та заходом державного примусу, враховуючи умови та характер вчиненого адміністративного правопорушення, особу правопорушника, апеляційний суд вважає за необхідне та достатнє для виховання особи, запобігання вчинення нових правопорушень застосувати до ОСОБА_1 адміністративне стягнення, в межах санкції ч. 1 статті 130 КУпАП, у вигляді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами.

Також апеляційний суд приходить до висновку про те, що в цьому випадку таке стягнення буде достатньою мірою відповідальності для виховання особи, що вчинила дане адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також в повній мірі забезпечить запобігання вчинення нових правопорушень порушником, та повністю відповідатиме меті його застосування.

Відповідно до ст. 40-1 КУпАП, у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Тому з ОСОБА_1 необхідно стягнути на користь держави судовий збір в сумі 420 грн., 40 коп.

Керуючись ст. 1,7, 33, 40-1, 245, 247, 280, 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу захисника Шаврова І.І., який діє в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області, від 06 лютого 2020 року, якою ОСОБА_1 , притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП,- скасувати.

Постановити нову постанову, якою визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200,00 (десять тисяч двісті) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 420 гривень 40 копійок.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду О.Б. Джулай