Номер провадження: 33/813/1366/20
Головуючий у першій інстанції Сувертак І. В.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.12.2020 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Сегеда С.М.,

за участю секретаря Ющак А.Ю.,

особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

потерпілої ОСОБА_2 ,

розглянувши матеріали адміністративної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Суворовського районного суду м. Одеси від 11 вересня 2020 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Зазначеною постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого в АДРЕСА_1 , офіційно не працюючого, визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі-КУпАП) та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. Також стягнуто із ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 420,40 грн.

Із протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР18 №653095 від 03.08.2020 року вбачається, що 14.07.2020 року ОСОБА_1 за місцем мешкання ( АДРЕСА_2 ) змінив замки до вхідних дверей квартири АДРЕСА_2 , через що його діти не змогли потрапити до квартири, чим було порушено громадський порядок та спокій, та вчинено економічне насилля, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст.173-2 КУпАП. За вчинення вказаного адміністративного правопорушення оскаржуваною постановою суду ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності, однак вже за ч.2 ст. 173-2 КУпАП.

Не погоджуючись із вказаною постановою, 29.10.2020 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Суворовського районного суду м. Одеси від 11 вересня 2020 року за відсутності події та складу адміністративного правопорушення та закрити справу.

Крім того, просить зобов`язати прокурора Одеської місцевої прокуратури №4 внести до ЄРДР відомості про вчинення кримінальних правопорушень, вчинених службовою особою, вираженого:

- у невиконанні рішення суду про внесення до ЄРДР відомостей про правопорушення;

- вчинення службового підроблення;

- притягнення до відповідальності завідомо невинуватої особи;

- введення в оману судові органи та розпочати досудове розслідування.

Також апелянт просив зобов`язати прокурора Одеської місцевої прокуратури №4 внести до ЄРДР відомості про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_2 , вираженого у залученні неповнолітніх дітей до написання завідомо неправдивого повідомлення про скоєння правопорушення.

Також у своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 порушує питання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції, посилаючись на те, що участі у справі він не приймав, а отримав завірену копію оскаржуваної постанови суду вже після спливу строку на її апеляційне оскарження.

В суді апеляційної інстанції правопорушник ОСОБА_1 підтримав як свою апеляційну скаргу, так і заяву про поновлення йому строку на апеляційне оскарження постанови суду.

При цьому заявив, що він дуже любить своїх дітей, однак його дружина ОСОБА_2 , з якою він прожив у шлюбі майже 20 років, всіх дітей настроює проти нього, не дозволяє їм спілкуватись, намагаючись незаконно його притягнути до адміністративної та кримінальної відповідальності.

У зв`язку з цим, він повністю підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

В свою чергу, потерпіла ОСОБА_2 заявила суду апеляційної інстанції, що правопорушник ОСОБА_1 чинить насилля в сім`ї, не дає можливості проживати їй і їх дітям в квартирі АДРЕСА_3 , у зв`язку з чим вона змушена з 5-тю дітьми довгий час проживати в Центрі постраждалих від насилля в сім`ї « ОСОБА_3 ». Також ОСОБА_2 пояснила суду, що вона боїться зустрічатись зі ОСОБА_1 , у відношенні якого існує кримінальне провадження за вчинення насилля стосовно доньки ОСОБА_4 , а тому попросила своїх неповнолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 забрати особисті речі із квартири АДРЕСА_3 .

Однак ОСОБА_5 і ОСОБА_6 , прибувши до квартири 14.07.2020 року, не змогли потрапити до вказаної квартири через те, що правопорушник ОСОБА_1 змінив замки на вхідних дверях до квартири.

ОСОБА_2 просить прийняти міри до правопорушника ОСОБА_1 , який постійно вчиняє неправомірні дії у відношенні до неї та їх дітей.

Вивчивши клопотання ОСОБА_1 про поновлення йому строку на апеляційне оскарження постанови суду, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 не був присутнім при винесенні оскаржуваної постанови Суворовського районного суду м. Одеси від 11.09.2020 р. (а.с. 11), і матеріали справи не мають підтверджень отримання останнім повістки про виклик до суду на 11.09.2020 року.

Зазначена обставина свідчить про те, що ОСОБА_1 не було відомо про прийняте судом рішення про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП; копія вищевказаної постанови ОСОБА_1 судом направлена не була та відповідно до власноручної розписки останнього, він отримав копію постанови лише 21.10.2020 р. при особистому зверненні до суду із заявою про її видачу (а.с. 16).

Таким чином, зазначені обставини свідчать про те, що строк на апеляційне оскарження був пропущений апелянтом з поважних причин, тому підлягає поновленню.

При цьому, апеляційний суд зазначає, що апеляційний перегляд судового рішення гарантовано учасникам справи п. 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України, статтею 6 Європейської Конвенції «Про права людини і основоположних свобод» та практикою Європейського суду по правам людини.

Що стосується суті апеляційної скарги, то апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, провадження по справам про адміністративні правопорушення повинно бути засновано на своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванню обставин справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

При цьому, відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У відповідності до ст. 252 КУпАП оцінка доказів здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Крім того, згідно з ч.1 ст.268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

За змістом ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Згідно з вимогами ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Крім того, відповідно до п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі-Конвенція), «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи судом …, який … становить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення…».

Поняття «кримінальне обвинувачення» має «автономне» значення, котре не залежить від класифікації, що застосовується у внутрішньо-правових системах Держав-учасниць (справа «Блохін проти Росії», рішення від 23.03.2016 року, п. 179; Адольф проти Австрії, п. 30).

До кримінально-процесуального аспекту статті 6 Конвенції належать адміністративні правопорушення, які караються штрафами, обмеженням водійських прав, такими, як зняття балів, або призупинення чи скасування водійських прав, а також адміністративним арештом (справи Луц проти Німеччини, п. 182, Шмауцер проти Австрії, ОСОБА_7 проти Республіки Молдова, п. п. 20-23).

Тому ст. 173-2 КУпАП , якою передбачено адміністративний арешт, в контексті статті 6 Конвенції належить до кримінально-процесуального аспекту.

Стаття 6 пункт 1 Конвенції застосовується протягом усього провадження, метою якого є встановлення обґрунтованості «кримінального обвинувачення» включно зі стадією проголошення судового рішення.

Європейський Суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у своїй прецедентній практиці (справи «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» та ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»), визначив строк давності, як передбачене законом право порушника уникнути від переслідування або притягнення до суду за закінченням певного строку після скоєння правопорушення. Строки давності, які характерні для національних правових систем держав-учасниць, відповідають кільком цілям, в числі яких забезпечення правової визначеності та остаточності, попередження порушень прав обвинувачених, які могли б бути зменшені, якби судам доводилося розглядати їхні справи на основі доказів, що могли бути неповними за спливом часу (ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» рішення від 20.09.2011 року, п. 570 та «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства», рішення від 22.10.1996 року, п.51).

За національною класифікацією, адміністративне переслідування і призначення винним справедливого покарання відповідає цілям адміністративного судочинства, так як і відмова від адміністративного переслідування невинних.

Визначивши межі публічного переслідування, законодавець поряд із судовим захистом забезпечує процесуальну економію, оперативність при розгляді справ та профілактику правопорушень.

Цим, зокрема, обумовлено встановлення в КУпАП в якості підстави закриття провадження у справі за спливом строків давності.

Відповідно до статті 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Пункт 2 ст. 6 Конвенції забезпечує «право вважатися невинуватим доти, доки вину не буде доведено в законному порядку».

Мета та наміри Конвенції, як інструменту захисту людини, вимагає, щоб її положення тлумачилися та застосовувалися таким чином, щоб її гарантії були практичними та ефективними (див. справа «Soering проти Сполученого Королівства», рішення від 07.07.1989 року, п. 87).

ЄСПЛ в своїх прецедентних рішеннях зазначає, що практичність та ефективність гарантій при тлумаченні та застосуванні положень Конвенції стосується і права, закріпленого в п. 2 ст. 6 Конвенції: презумпції невинуватості (див. справи «Allen проти Сполученого Королівства», рішення від 12.07. 2013 року п.п.92-93, «Allenet de Ribemont проти Франції», рішення від 10.02.1995 року, п. 35).

Презумпція невинуватості, яка розглядається як процесуальна гарантія, в контексті самого кримінального провадження, накладає вимоги щодо, зокрема, тягаря доведення, правових презумпцій факту і права.

Визначивши строк давності в національному законодавстві, законодавець надав право порушнику уникнути від переслідування або притягнення до суду за закінченням певного строку після скоєння правопорушення.

За змістом ч.2 ст.38 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення, що відноситься до компетенції судів загальної юрисдикції, може бути накладено не пізніше, як через три місяці з дня вчинення правопорушення.

Пункт 7 ст. 247 КУпАП містить правило, згідно з яким, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

В силу презумпції невинуватості за міжнародними та національними нормами права особи, відносно якої справа про адміністративне правопорушення закрита у зв`язку із закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності, не може вважатися винною.

Проаналізувавши норми національного закону та, враховуючи конвенційні положення стосовно строків давності, суд апеляційної інстанції, використовуючи право, надане судам загальної юрисдикції тлумачити зазначені норми для цілей подолання суперечної правозастосовної практики, яка послабляє гарантії державного захисту прав, свобод і законних інтересів громадян від свавільного адміністративного примусу, дійшов до наступного висновку.

Строк давності не тільки забезпечує правову визначеність та остаточність судового рішення, попередження порушень прав осіб, які притягуються до адміністративної відповідальності, але й надає законне право порушнику уникнути переслідування або притягнення до суду за закінченням певного строку після скоєння правопорушення, в даному випадку, притягнення до адміністративної відповідальності за закінченням строку давності, який передбачений національним законом ч. 2 ст. 38 КУпАП.

Висновок у постанові суду про наявність вини за межами строку давності притягнення до адміністративної відповідальності буде порушенням презумпції невинуватості та права на справедливий суд за ст. 6 Конвенції.

Разом з тим, відмова від адміністративного переслідування через сплив строків давності притягнення до адміністративної відповідальності, не може перешкоджати реалізації права на відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок неправомірних дій, у конкретному випадку.

З підстав викладеного, апеляційний суд зазначає, що у відповідності до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

Разом з тим, апеляційний суд зазначає, що відповідно до ст. 277-2 КУпАП повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, правопорушник ОСОБА_1 взагалі не був викликаний до суду, в якому була прийнята оскаржувана постанова.

Зазначені обставини позбавили ОСОБА_1 прийняти участь у розгляді справи і надати свої пояснення, як то передбачено ст. 268 КУпАП.

При цьому, слід зазначити, що повідомлення осіб про час і місце розгляду справи, має на меті забезпечення участі особи у розгляді уповноваженим державним органом справи про адміністративне правопорушення.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією, що міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 742/3757/16-а, від 31 січня 2019 року у справі № 760/10803/15-а, від 19 вересня 2019 року у справі № 686/21230/16-а, від ЗО вересня 2019 року у справі № 486/92/17, від 14 листопада 2019 року у справі № 815/1570/16, від 06 грудня 2019 року у справі № 804/7725/17, від 24 грудня 2019 року у справі № 360/403/19.

Згідно актуальної правової позиції Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 17 вересня 2020 року у справі №685/1153/17 обов`язок повідомляти особу про місце і час розгляду справи не пізніше ніж за три дні до дати розгляду справи про адміністративне правопорушення вважається виконаним, якщо особа, яка притягується до відповідальності, знає (поінформована) про час та місце розгляду справи за три дні до дати розгляду справи. Обов`язок доказування цієї обставини несе уповноважена посадова особа.

Аналогічна позиція наведена також у більш ранніх постановах Верховного Суду у складі КАС, а саме - постановах від 06 лютого 2020 року у справі №205/7145/16-а (2а/205/27/17), від 18 червня 2020 року у справі №591/5506/16-а, від 14 липня 2020року у справі №826/5657/16.

Враховуючи викладені обставини, слід дійти висновку про те, що ОСОБА_1 не був повідомлений судом про місце та час судового засідання у справі, яке було проведено 11 вересня 2020 року з прийняттям оскаржуваної постанови суду.

При цьому, судом не було враховано, що за змістом ч.2 ст. 268 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 173-2 КУпАП присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, є обов`язковою.

Судом першої інстанції, при притягненні ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 173-2 КУпАП, також не було враховано, що протокол серії АПР 18 № 653096 від 03.08.2020 року, складений у відношенні ОСОБА_8 про порушення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

З огляду на викладене, апеляційний суд позбавлений можливості вирішити питання про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності або вирішити питання про відсутність події і складу адміністративного правопорушення, оскільки на час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, збігли строки, передбачені ч.2 ст. 38 КУпАП про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

При цьому апеляційний суд зазначає, що адміністративні матеріали надійшли до суду апеляційної інстанції 10.11.2020 року (а.с.30), тобто вже після спливу строків, передбачених вищевказаною нормою адміністративного права про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

З цих підстав, також не підлягають задоволенню вимоги апелянта ОСОБА_1 про зобов`язання прокурора Одеської місцевої прокуратури №4 вчинити певні дії.

Що стосується посилання апелянта ОСОБА_1 на те, що суд фальсифікував матеріали адміністративної справи, з посиланням на те, що при ознайомленні його з матеріалами адміністративної справи, опис не містив пунктів 12-16 із підписами судді і секретаря, надавши суду апеляційної інстанції ксерокопію опису вказаної адміністративної справи (а.с.41), то апеляційний суд зазначає, що ці доводи ОСОБА_1 є безпідставними, виходячи з наступного.

Так судом апеляційної інстанції встановлено, що при ознайомленні з матеріалами справи ОСОБА_1 , вони дійсно містили в собі 12 аркушів, що і було зафіксовано ОСОБА_1 при знятті ним ксерокопії опису матеріалів справи.

Інші аркуші справи були приєднані до матеріалів в подальшому, після ознайомлення з ними ОСОБА_1 , про що свідчать: розписка ОСОБА_2 про отримання нею копії постанови суду, заява ОСОБА_2 про видачу їй копії постанови суду, клопотанням ОСОБА_1 про його ознайомлення з матеріалами справи, власноручної розписки ОСОБА_1 про його ознайомлення з матеріалами справи з проханням видачі копії рішення суду, власноручної розписки ОСОБА_1 про отримання ним копії рішення суду, а також апеляційної скарги ОСОБА_1 із клопотанням про поновлення процесуального строку на її подання (а.с.13-20).

Так, ч.2 ст.38 КУпАП встановлено, що якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначених у частині третій цієї статті.

Пунктом 7 ст.247 КУпАП передбачається, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладення адміністративного стягнення.

У зв`язку з викладеними обставинами, апеляційний суд вважає за необхідне оскаржувану постанову суду скасувати і прийняти постанову, якою провадження у справі закрити у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Керуючись п.7 ч.1 ст. 247, ст.ст. 289, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Суворовського районного суду м. Одеси від 11 вересня 2020 року задовольнити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Прийняти постанову, якою постанову Суворовського районного суду м.Одеси від 11 вересня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, скасувати і закрити провадження у справі, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складений 21.12.2020 року.

Суддя Одеського апеляційного суду С.М. Сегеда