Справа №: 357/2274/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2020 року м. Тульчин

Суддя Тульчинського районного суду Вінницької області Саламаха О.В., отримавши матеріали, які надійшли з Білоцерківського міськрайонного суду Київської області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 130 КУпАП,-

ВСТАНОВИВ:

З Білоцерківського міськрайонного суду Київської області 31.03.2020, на підставі постанови від 19.03.2020, до Тульчинського районного суду Вінницької області надійшов адміністративний матеріал щодо вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Разом з тим, питання передачі справи про адміністративне правопорушення до іншого суду не врегульовано чинними нормами КУпАП.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, на справи про адміністративні правопорушення поширюються гарантії статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Конституційний Суд України у пункті 3.4 Рішення від 11.10.2011 №10-рп/2011(2) зазначає, що з аналізу положень міжнародних актів, наведених у цьому рішенні, не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям «правопорушенням».

У пункті 3.6 цього рішення Конституційний Суд України вказує, що відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним. У цьому ж Рішенні Конституційний суд України поширює певні гарантії кримінального процесу і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Тому, з метою додержання принципу законності, виникла необхідність в застосуванні принципу аналогії закону найбільш близької галузі права - кримінального процесуального права.

Отже, в даному випадку для вирішення питання щодо належної підсудності даного адміністративного матеріалу необхідно застосувати відповідні норми Кримінального процесуального кодексу України.

Так, частиною 1 статті 34 КПК України, визначено вичерпний перелік підстав для передачі справи з одного суду до іншого, а саме кримінальне провадження передається на розгляд іншого суду, якщо: 1) до початку судового розгляду виявилося, що кримінальне провадження надійшло до суду з порушенням правил територіальної підсудності; 2) після задоволення відводів (самовідводів) чи в інших випадках неможливо утворити склад суду для судового розгляду; 3) обвинувачений чи потерпілий працює або працював у суді, до підсудності якого належить здійснення кримінального провадження; 4) ліквідовано суд або з визначених законом підстав припинено роботу суду, який здійснював судове провадження.

Абзацом 2 частини 1 статті 34 КПК України, крім того, визначено, що до початку судового розгляду у виняткових випадках кримінальне провадження з метою забезпечення оперативності та ефективності кримінального провадження може бути передано на розгляд іншого суду за місцем проживання обвинуваченого, більшості потерпілих або свідків, а також у разі неможливості здійснювати відповідним судом правосуддя (зокрема, надзвичайні ситуації техногенного або природного характеру, епідемії, епізоотії, режим воєнного, надзвичайного стану, проведення антитерористичної операції).

При цьому, ч. 2, 3 ст. 34 КПК України, визначено вичерпний перелік суб`єктів, які мають право вирішувати питання про передачу справи з одного суду до іншого, зокрема, питання про направлення кримінального провадження з одного суду до іншого в межах юрисдикції одного суду апеляційної інстанції вирішується колегією суддів відповідного суду апеляційної інстанції, а питання про направлення кримінального провадження з одного суду до іншого в межах юрисдикції різних апеляційних судів, а також про направлення провадження з одного суду апеляційної інстанції до іншого вирішується колегією суддів Верховного Суду.

З наведеного вбачається, що а ні КУпАП, а ні КПК України, не передбачено можливості передачі справи з одного суду до іншого за рішенням суду першої інстанції.

При цьому, Білоцерківський міськрайонний суд Київської області знаходиться на території юрисдикції Київського апеляційного суду, а Тульчинський районний суд Вінницької області - Вінницького апеляційного суду, що з урахуванням положень ч. 3 ст. 34 КПК України, свідчить про те, що вирішення питання про передачу справи між цими судами входить до компетенції Верховного Суду.

З наведеного вбачається, що суддя Білоцерківського міськрайоного суду Київської області при винесенні постанови про передачу справи про притягнення ОСОБА_1 до Тульчинського районного суду Вінницької області, фактично виконав функції суду вищої інстанції.

З врахуванням викладеного, суд вважає, що даний адміністративний матеріал про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення ч. 1 ст. 130 КУпАП, передчасно передано на розгляд Тульчинського районного суду Вінницької області, оминувши суд вищої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст. 276, 278 КУпАП, ст. 32, 34 КПК України, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний матеріал № 357/2274/20, провадження № 3/148/327/20 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , щодо вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП повернути до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області для вирішення питання передачі справи до іншого суду у спосіб визначений законодавством.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя Тульчинського районного суду

Вінницької області О.В. Саламаха