Справа № 357/3316/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.04.2020 року cуддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Дубановська І. Д. ,

розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла з БПП в м. Біла Церква УПП у Київській області ДПП відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, ФОП « ОСОБА_2 », зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер в матеріалах справи відсутній, до адміністративної відповідальності не притягувався,

за ст.44-3 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

01 квітня 2020 року на адресу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшов протокол про адміністративне правопорушення серії ГП №117406 від 25 березня 2020 року відносно ОСОБА_1 за ст.44-3 КУпАП, в якому зазначено,

25 березня 2020 року о 08 год. 33 хв. за адресою: Київська область, в м. Біла Церква, вул. Привокзальна (кіоск №4), ОСОБА_1 , будучи посадовою особою торгового кіоску №4 «ФОП ОСОБА_2 » не припинив роботу та здійснював торгівельне обслуговування та прийом відвідувачів, чим порушив вимоги підпункту 3 пункту 2 постанови КМУ від 11 березня 2020 року та вчинив правопорушення, передбачене ст.44-3 КУпАП.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, надав до суду клопотання, в якому виклав свої пояснення та просив суд провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, та справу розглядати за його відсутності.

Адвокат Агудалічев О.О. пояснив, що з протоколом про адміністративне правопорушення серії ГП №117406 від 25 березня 2020 року не погоджується, вважає його незаконним і безпідставним. ОСОБА_1 займається підприємницької діяльністю згідно запису в ЄДР за номером 2 353 017 0000 006833 від 21 березня 1997 року, вид діяльності є роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами. Реалізацію продуктів харчування через віконце та безпосереднього приймання відвідувачів не здійснює. Також матеріалами адміністративного правопорушення не підтверджуються показами свідків, будь-якими документами чи іншими доказами здійснення ОСОБА_1 торгівельної діяльності. При складанні протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 не роз`яснювались права, протокол не підписано особою, яка його склала, а тому вказаний протокол не може бути належним доказом вчинення адміністративного правопорушення. На підставі викладеного просить суд, справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити за відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.

Заслухавши адвоката, дослідивши письмові докази по справі суд приходить до таких висновків.

Згідно ст.252 КУпАП України орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно до ст.7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення суд, відповідно до вимог ст.245, 280 КУпАП, повинен з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші факти, що мають значення для правильного вирішення справи.

Так, згідно ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням визначається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено відповідальність.

Основною і обов`язковою ознакою об`єктивної сторони правопорушення є протиправне діяння, відсутність її виключає склад будь-якого адміністративного правопорушення.

Як зазначено в п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до диспозиції ст.44-3 КУпАП, адміністративним правопорушенням вважається порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених ст.29 Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Судом встановлено, що 25 березня 2020 року о 08 год. 33 хв. за адресою: Київська область, в м. Біла Церква, вул. Привокзальна (кіоск №4), ОСОБА_1 , будучи посадовою особою торгового кіоску №4 «ФОП ОСОБА_2 » не припинив роботу та здійснював торгівельне обслуговування та прийом відвідувачів, чим порушив вимоги підпункту 3 пункту 2 постанови КМУ від 11 березня 2020 року.

Отже диспозиція вказаної норми є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативних актів, а саме до: Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб"; інших актів законодавства; рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" карантин - це адміністративні та медико-санітарні заходи, що застосовуються для запобігання поширенню особливо небезпечних інфекційних хвороб.

Відповідно до положень ст.29 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України. Рішення про встановлення карантину, а також про його відміну негайно доводиться до відома населення відповідної території через засоби масової інформації. У рішенні про встановлення карантину зазначаються обставини, що призвели до цього, визначаються межі території карантину, затверджуються необхідні профілактичні, протиепідемічні та Інші заходи, їх виконавці та терміни проведення, встановлюються тимчасові обмеження прав фізичних і юридичних осіб та додаткові обов`язки, що покладаються на них. Карантин встановлюється на період, необхідний для ліквідації епідемії чи спалаху особливо небезпечної інфекційної хвороби. На цей період можуть змінюватися режими роботи підприємств, установ, організацій, вноситися інші необхідні зміни щодо умов їх виробничої та іншої діяльності.

На реалізацію статті 29 Закону України Про захист населення від інфекційних хвороб Кабінет Міністрів України 11.03.2020 р. видав Постанову №211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби ОСОБА_3 -19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2".

Підпунктом 3 пункту 2 вказаної Постанови КМУ №211 від 11.03.2020 р. заборонено з 00 год. 01 хв. 17 березня 2020 року до 3 квітня 2020 року роботу суб`єктів господарювання, яка передбачає приймання відвідувачів, зокрема закладів громадського харчування (ресторанів, кафе тощо), торговельно-розважальних центрів, інших закладів розважальної діяльності, фітнес-центрів, закладів культури, торговельного і побутового обслуговування населення, крім роздрібної торгівлі продуктами харчування, пальним, засобами гігієни, лікарськими засобами та виробами медичного призначення, засобами зв`язку, провадження банківської *та страхової діяльності, а також торговельної діяльності і діяльності з надання послуг з громадського харчування із застосуванням адресної доставки замовлень за умови забезпечення відповідного персоналу засобами індивідуального захисту.

Таким чином, як з Постанови Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 р., так і з Рішення виконкому Білоцерківської міської ради №153 від 16.03.2020 р. чітко вбачається, що відповідні заборони адресовані саме суб`єктам господарювання.

В свою чергу, відповідно до ч.2 ст.55 Господарського кодексу України суб`єктами господарювання є:

1) господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку;

2) громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Європейський суд з прав людини у п.62 Рішення від 11.04.2013 р., яке набуло статусу остаточного, у справі «Вєренцов проти України» вкотре наголосив, що гарантія, встановлена у статті 7 Конвенції, що є істотним елементом верховенства права, посідає визначне місце у системі захисту за Конвенцією. Це твердження підкреслюється тим. що вона не допускає жодних винятків, навіть за статтею 15 Конвенції під час війни або іншої суспільної небезпеки. Ця гарантія має тлумачитися та застосовуватися, як це випливає з її предмету та цілі, у такий спосіб, щоб забезпечувати ефективний захист від свавільного переслідування, засудження та покарання (рішення у справах «С.В. проти Сполученого Королівства» (S.W. v. the United Kingdom), від 22 листопада 1995 року, п.34, Series А № 335-В, та « ОСОБА_4 . проти Сполученого Королівства» (C.R. v. the United Kingdom), від 22 листопада 1995 року, п.33, Series А №*335-С).

При цьому Суд завжди розумів термін «закон» у його «сутнісному» значенні, а не у «формальному». Таким чином, він включав до меж цього поняття як акти нижчого ніж закони рівня, так неписане право (див., зокрема, mutatis mutandis рішення від 18 червня 1971 року у справі «Де Вільде, Оомс та Версип проти Бельгії» (De Wilde, Ooms and Versyp v. Belgium), n.93, Series A № 12). У підсумку, «закон» - це чинне положення, розтлумачене компетентними судами (див. рішення у справі «Лейла Сахін проти Туреччини» (Leyla Sahin v. Turkey) [ВП], заява № 44774/98. п.88. ECHR 2005-Х1) (п. 1. Рішення у справі «Вєренцов проти України»)

Відповідно до ст.62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

В той же час, у справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06.12.1998 (n.146) ЄСПЛ встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб. виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Також відповідно до положень Рішення ЄСПЛ від 20.09.2016 у справі «Карелін проти Росії» збір судом доказів на підтвердження винуватості особи за відсутністю сторони обвинувачення у справах про адміністративне правопорушення свідчить про порушення права особи на неупереджений судовий розгляд.

У відповідності до п.4.1 Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 р. № 23- рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Із наданих ОСОБА_1 письмових доказів, судом встановлено, що «ФОП ОСОБА_2 » є суб`єктом господарської діяльності та у відповідності до переліку груп виду економічної діяльності відноситься до суб`єкту, який здійснює роздрібну торгівлю широким асортиментом товарів без переваги продуктів харчування, напоїв, тютюнових виробів.

Таким чином, суд прийшов до переконання, що обставини, які викладені в протоколі серії ГП №117406 від 25 березня 2020 року не відображають всіх істотних ознак складу правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП, також протокол складений посадовою особою з порушенням, при цьому суд не має права самостійно редагувати фабулу правопорушення, відображену в протоколі, або відшукувати докази на користь обвинувачення, а тому суд вважає за необхідне провадження у справі закрити відповідно до ст.247 п.1, ст.284 ч.1 п.3 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.245, 247, 280, 284 ч.1 п.3 КУпАП, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Справу про притягненнямдо відповідальності відносно ОСОБА_1 за ст.44-3 КУпАП - закрити в зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення шляхом подачі скарги через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області.

Суддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області І. Д. Дубановська