Справа№938/50/20
Провадження № 3/938/36/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2020 року селище Верховина

суддя Верховинського районного суду Івано-Франківської області Бучинський А.Б., розглянувши адміністративний матеріал, який надійшов з Верховинського ВП Косівського ВП ГУНП України в Івано-Франківській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване та фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 , громадянина України, непрацюючого, - за ч.1 ст.130, ст.124 КпАП України,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 22.01.2020 о 18 год. 00 хв. в с Дземброня, Верховинського району керуючи автомобілем марки "КРАЗ-250", реєстраційний номер НОМЕР_1 заднім ходом, не впевнившись в безпечності, здійснив наїзд на транспортний засіб OPEL ASTRA, номерний знак НОМЕР_2 , який знаходився позаду, внаслідок чого такий отримав пошкодження з матеріальними збитками, чим своїми діями порушив п.10.9 Правил дорожнього руху. Таким чином вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КпАП України.

Крім цього, з протоколу про адміністративне правопорушення серія ДПР18 №234754 вбачається, що ОСОБА_1 22.01.2020 о 17 год. 59 хв. в с Дземброня, Верховинського району керував автомобілем марки "КРАЗ-250", реєстраційний номер НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду у встановленому законом порядку, відмовився у присутності двох свідків, чим допустив порушення п. 2.5 Правил дорожнього руху. Таким чином вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КпАП України.

ОСОБА_1 при розгляді справи про адміністративне правопорушення вину у вчиненому правопорушенні за ст.124 КпАП України, визнав, за ч.1 ст.130 КпАП України заперечив. Вказав, що 22.01.2020 їхав з роботи додому, та рухаючись заднім ходом для паркування у вулиці біля свого житлового будинку, не побачив транспортний засіб, який перебував позаду нього, а тому здійснив наїзд на останній. Одразу після дорожньо-транспортної пригоди він на місці узгодив з потерпілим ОСОБА_2 порядок відшкодування ним шкоди, він свою вину визнав, вони домовилися не викликати працівників поліції та розійшлися. Після цього, він пішов до дому і розуміючи, що подія себе вичерпала, а усі питання пов`язані із пригодою врегульовані, дійсно із своїм кумом став вечеряти та вживати алкогольні напої. Через деякий час, він сам вирішив зателефонувати потерпілому та з`ясувати з приводу вибору ремонтної майстерні автомобіля потерпілого, однак потерпілий передумав і сказав, що повернеться на місце пригоди куди викличе працівників поліції. Такі приїхали майже через дві години після події, він їм пояснював що дійсно вживав алкогольні напої після дорожньо-транспортної пригоди, проходив тест на драгер, однак вживав розуміючи, що питання пов`язані із вирішенням наслідків пригоди уже вичерпані. Не підписував акт огляду та квитанцію драгера не з тих підстав, що він не визнавав стан сп`яніння, або не погоджувався з результатами приладу, а через те, що не погоджувався із складанням щодо нього протоколу за ч.1 ст.130 КпАП України.

Адвокат Атаманюк Р.І. додатково пояснив, що сторони на місці ДТП домовилися про відшкодування шкоди, яку повинен був відшкодувати ОСОБА_1 , після чого ОСОБА_2 поїхав в с Зелене, а ОСОБА_1 пішов додому. Працівники поліції прибули на місце ДТП вже майже після спливу двох годин після ДТП, оскільки їх викликав потерпілий. ОСОБА_1 відмовився з результатами тесту приладу "Драгер" оскільки на час ДТП він не перебував у стані алкогольного сп`яніння, а вживав алкоголь вже після того як пішов додому. Просить провадження в справі за ч.1 ст.130 КпАП України закрити, за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.

Оглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення особи, що притягається до адміністративної відповідальності, адвоката, дослідивши наявні у справі письмові докази, суд приходить до наступного висновку.

Вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КпАП України, крім визнання своєї вини, стверджується також протоколом про адміністративне правопорушення серія ДПР18 № 234753 від 22.01.2020, схемою місця ДТП від 22.01.2020, рапортом старшого інспектора-чергового СРПП №2 Верховинського ВП Косівського ВП ГУНП в Івано-Франківській області Мартищука Я. від 22.01.2020.

Таким чином, вважаю, що в діях ОСОБА_1 є ознаки правопорушення, передбаченого ст.124 КпАП України.

Враховуючи вищенаведене, характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини та обставини справи, вважаю, що до нього слід застосувати адміністративне стягнення передбачене санкцією статті 124 КпАП України у виді штрафу.

Окрім цього, у відповідності до положень ст.40-1 КпАП України, слід також стягнути з правопорушника судовий збір.

Щодо вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України слід зазначити наступне.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленій у ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Така позиція Конституційного Суду України відповідає і правовій позиції Європейського суду з прав людини, який у своєму рішенні «Маліге проти Франції» від 23.09.1998 року визнав кримінально-правовий зміст адміністративного правопорушення, за яке передбачена санкція у виді позбавлення права керування транспортним засобом, що вимагає додержання процедурних гарантій, визначених Конвенцією і викладених у Рекомендації No R (91), зокрема: забезпечення права особи на захист, в тому числі: знати про можливість застосування адміністративної санкції та про факти, які ставляться їй у провину; мати достатньо часу для підготовки свого захисту; отримати інформацію про характер доказів, зібраних проти неї; обов`язок адміністративного органу нести тягар доказування є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до вчинення порушення.

Згідно із ст. 129 Конституції України, розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості, а тому суд не може виконувати одночасно функцію дізнання, обвинувачення і правосуддя.

Відповідно до ст. 256 КпАП України, в протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються, зокрема суть адміністративного правопорушення.

За змістом ст.ст.279, 280 КпАП України, справа про адміністративне правопорушення має суддею розглядатись у межах тих обставин, які зазначенні у протоколі про таке порушення.

Суддя не має права у постанові за підсумками розгляду справи вказувати на кваліфікуючі ознаки правопорушення, які не зазначались у протоколі про адміністративне правопорушення, або їх виключати, адже у протилежному випадку він виходить за межі своєї компетенції, якою згідно з вимогами ст.ст.213, 221 КпАП України, є лише розгляд справи.

Частиною першою статті 130 КпАП України передбачена відповідальність, зокрема за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Із наведеної правової норми вбачається, що відповідальність особи за ч.1 ст.130 КпАП України наступає не в будь якому випадку відмови від проходження медичного огляду на стан сп`яніння, а тієї особи, яка керувала транспортним засобом з ознаками алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції,

В той же час, вживання водієм транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди за його участю алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником), є підставою для складення протоколу за ч.4 ст.130 КпАП України.

Як вбачається із представленого протоколу, уповноваженою посадовою особою складено протокол відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КпАП України з підстав того, що він 22.01.2020 о 17 год. 59 хв. керував автомобілем марки "КРАЗ-250", реєстраційний номер НОМЕР_1 в с Дземброня, Верховинського району з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, однак від проходження огляду у встановленому законом порядку, відмовився у присутності двох свідків, чим допустив порушення п. 2.5 Правил дорожнього руху.

Такі висновки не відповідають матеріалам справи про адміністративне правопорушення, оскільки жодних доказів про те, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності перед пропозицією пройти медичне освідчення на стан сп`яніння керувала транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння суду не представлено.

В то же час, із відеозапису з нагрудної камери поліцейського вбачається, що на місце події працівники поліції прибули о 19.11 год., більше, як через годину після дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце безпосередньо біля самого місця проживання ОСОБА_1 після чого, згідно протоколу о 19.40 год. пропонували учасникам дорожньо-транспортної пригоди пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою приладу "Драгер". На той момент ОСОБА_1 автомобілем не керував, такий був припаркований біля його будинку.

В той же час, як в судовому засіданні, так і під час відеозйомки ОСОБА_1 чітко і послідовно зазначав про те, що на час керування він був тверезий, спір з приводу пригоди ними було врегульовано мирно без виклику працівників поліції, визнавав, що вживав алкоголь після події перебуваючи вдома та знаючи, що з приводу самої пригоди більше ніяких подій не відбуватиметься. Крім цього, добровільно проходив тест за допомогою приладу "Драгер", який визначив стан його сп`яніння: 1,33%.

При цьому, в ході судового розгляду ОСОБА_1 зазначав, що після дорожньо-транспортної пригоди потерпілий залишав місце події у зв`язку із врегулюванням спору, а через сплив певного часу повернувся та викликав працівників поліції. Вказані обставини підтверджуються письмовими поясненнями потерпілого, долученими до матеріалів справи, де потерпілий зазначає, що дійсно після пригоди вони із ОСОБА_1 врегулювали спір мирно та домовившись не викликати працівників поліції, він поїхав до дому, а лише через годину виклика працівників поліції. Вказані обставини потерпілий в судовому засіданні не спростував, в судове засідання за викликом не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, вказавши, що жодних претензій до ОСОБА_1 не має.

Суд вправі обґрунтовувати свої висновки про винуватість лише доказами, що випливають із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України»), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»).

Відповідно до вимог ч.3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

За таких обстави, у суду відсутні підстави вважати доведеним факт, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності 22.01.2020 о 17.59 год. керувала з ознаками алкогольного сп`яніння, що в свою чергу виключає в його діях склад адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КпАП України при його відмові від проходження огляду на стан сп`яніння о 19.40 год. 22.01.2020.

На переконання суду факт вживання алкоголю ОСОБА_1 після дорожньо-транспортної пригоди мав бути належно оцінений працівником поліції на момент складення протоколу у поєднанні з фактами залишення обома учасниками місця події та мирного врегулювання спору щодо відшкодування шкоди завданої пригодою, щоб мало знайти своє відображення у відповідних процесуальних документах.

Крім цього, суд вважає за необхідне звернути увагу на порушення процедури складання протоколу за ч.1 ст.130 КпАП України в частині належного фіксування факту відмови особи проходити медичне освідчення за участю двох свідків. Як вбачається із протоколу, одним із двох свідків зазначений потерпілий ОСОБА_2 , який є зацікавленою особою у даній справі, а відтак виключає принцип об`єктивності його дій на момент проведення освідчення особи на стан сп`яніння.

Оскільки належними та допустимими доказами не підтверджено наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України, а тому провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КпАП України підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КпАП України.

Керуючись ст.ст. 33, 40-1, 124, 247, 279, 280, 283, 284, 288, 294 КпАП України, -

п о с т а н о в и в :

визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КпАП України та застосувати до нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 20 (двадцяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 (триста сорок) гривень.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КпАП України закрити за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь держави судовий збір в розмірі 420 гривень 40 копійок (чотириста двадцять гривень сорок копійок).

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подачі апеляції через Верховинський районний суд Івано-Франківської області.

Суддя: Бучинський А.Б.