Справа № 127/2582/20
Провадження № 33/801/229/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ковбаса Ю. П.
Доповідач: Оніщук В. В.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2020 року м. Вінниця

Суддя Вінницького апеляційного суду Оніщук В.В., за участі секретаря судового засідання Кузьменка Б.І., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 26 лютого 2020 року у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 130 КУпАП,

в с т а н о в и в :

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 26 лютого 2020 року визнано винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 20 400 грн. на користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строком на три роки без оплатного вилучення транспортного засобу.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 420,40 грн.

У постанові суду зазначено, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР № 346262, 21 січня 2020 року о 11:40 год., на автомобільній дорозі М-21, 399 км. Черкаське шосе, водій ОСОБА_1 керував автомобілем марки «ВАЗ 2102», державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме зіниці не реагують на промені світла, виражене тремтіння пальців рук.

Від проходження медичного огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена ст. 130 КУпАП.

Також встановлено, що ОСОБА_1 повторно протягом року вчинив адміністративне правопорушення, передбачене статтею 130 КУпАП, за що передбачена відповідальність ч.2 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись із вказаною постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповноту з`ясування обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просив постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 26 лютого 2020 року про визнання його винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП скасувати, провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В апеляційній скарзі зазначено, що працівниками поліції порушено порядок огляду водія транспортного засобу на стан сп`яніння, оскільки огляд проведено всупереч вимогам Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України № 1452/735 від 09 листопада 2015 року.

Також, скаржником вказано, що судом першої інстанції було неповно з`ясовано обставини справи і не надано належної оцінки наявним у справі доказам та факту відмови від проходження медичного огляду.

Заслухавши пояснення особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, який просить задовольнити апеляційну скаргу з викладених у ній підстав та закрити провадження у справі, доводи його захисника, проаналізувавши наведені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи і дослідивши обставини справи, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Згідно ст. 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення в першу чергу зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, а також чи винна дана особа в його вчиненні і чи підлягає вона адміністративній відповідальності, і лише після цього вирішувати питання про можливість накладення адміністративного стягнення.

Положеннями ч.7 ст.294 КУпАП передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

В результаті дослідження матеріалів справи в ході апеляційного розгляду встановлено такі обставини.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР № 346262, 21 січня 2020 року о 11:40 год., на автомобільній дорозі М-21, 399 км. Черкаське шосе, водій ОСОБА_1 керував автомобілем марки «ВАЗ 2102», державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме зіниці не реагують на промені світла, виражене тремтіння пальців рук, від проходження огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ст. 130 КУпАП.

Згідно п. 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п. 2 розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (далі за змістом - Інструкція) огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі - поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Ознаками наркотичного сп`яніння, згідно з п. 4 розділу І Інструкції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.

За змістом частин 2, 6 ст.266 КУпАП огляд водія на стан сп`яніння проводиться поліцейським в присутності двох свідків. Проведення такого огляду здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до вимог пунктів 4,8 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 17.12.2008 року № 1103, передбачено, що огляд на місці зупинки транспортного засобу проводиться у присутності двох свідків, якими не можуть бути особи, щодо неупередженості яких є сумніви.

Також, п.7 розділу IX "Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху" затвердженої наказом МВС України №1395 від 07.11.2015 року передбачено, що у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

З матеріалів справи слідує, що відмову водія ОСОБА_2 від проведення огляду на стан сп`яніння на місці зупинки зафіксовано поліцейським взводу № 1 роти № 3 БУПП у Вінницькій області ДПП сержантом Казиміром Р.А. за участі свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у відповідності до положень КУпАП та "Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху" затвердженої наказом МВС України №1395 від 07.11.2015 року.

Вказані обставини зафіксовані протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 346262 від 21 січня 2020 року та не спростовуються доводами апеляційної скарги ОСОБА_2 .

Із змісту вказаного протоколу про адміністративне правопорушення видно, що ОСОБА_2 ознайомився з протоколом про адміністративне правопорушення, однак відмовився від пояснень.

Положеннями ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачено, що відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння, є окремою підставою для притягнення до адміністративної відповідальності незалежно від того тверезий водій чи ні.

Частиною 2 статті 130 КУпАП передбачена відповідальність за повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.

У справі встановлено, що ОСОБА_2 повторно протягом року вчинив правопорушення, передбачене ст. 130 КУпАП, за що передбачена відповідальність ч.2 ст. 130 КУпАП.

Вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 130 КУпАП доведено матеріалами справи, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 346262 від 21 січня 2020 року та карткою обліку адміністративного правопорушення, згідно якої постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 15 квітня 2019 року у справі № 127/8858/19 ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає доведеним факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Посилання скаржника в апеляційній скарзі на неправильне зазначення працівниками поліції у протоколі про адміністративне правопорушення ознак наркотичного сп`яніння, не спростовує факту відмови ОСОБА_1 від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.

Твердження скаржника про ненадання судом першої інстанції оцінки певним діям працівників поліції, то дані твердження не заслуговують на увагу, оскільки вказані дії не є предметом судового розгляду даної справи про адміністративне правопорушення, при цьому ОСОБА_2 у своїх поясненнях, наданих в апеляційному суді, зазначив, що дії працівників поліції він не оскаржував.

За таких обставин, викладені у апеляційній скарзі доводи щодо невідповідності дій працівників поліції вимогам Інструкції, є безпідставними.

Щодо посилань в апеляційній скарзі на довідку № 1490, видану КП ВОНД «Соціотерапія» від 21 січня 2020 року, відповідно до якої о 13:29 год. черговим лікарем-наркологом ОСОБА_5 в присутності інспектора роти № 3 лейтенанта поліції Очеретяного Я.С., проведено медичний огляд ОСОБА_1 та встановлено, що ОСОБА_2 тверезий, аналіз на мультитест - негативний, то апеляційний суд зазначає, що зазначена довідка правового значення для розгляду даної справи не має, оскільки вказаний висновок не доводить відсутність підстав для притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності саме за відмову від проходження в установленому порядку медичного огляду.

Апеляційним судом не встановлено порушень порядку проведення огляду на стан сп`яніння, визначеного «Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції».

У рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Доводи апеляційної скарги про порушення працівниками поліції вимог ст. 276 КУпАП є необґрунтованими, оскільки відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення ДПР18 № 346262, ОСОБА_1 повідомлено про те, що розгляд справи відбудеться у Вінницькому міському суді Вінницької області, про що свідчить його особистий підпис у відповідній графі протоколу.

Відповідно до статті 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення. Справи про адміністративні правопорушення, передбачені частинами першою, другою, третьою і четвертою статті 130 (коли правопорушення вчинено водієм) цього Кодексу, можуть також розглядатися за місцем обліку транспортних засобів або за місцем проживання порушників. Законами України може бути передбачено й інше місце розгляду справи про адміністративне правопорушення.

У п.п. 1, 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 11 червня 2004 року №11 «Про окремі питання, що виникають при застосуванні судами положень ст. 276 КУпАП» звернуто увагу судів на те, що згідно з ч.1 ст. 276 КУпАП справи про адміністративні правопорушення розглядаються за місцем їх вчинення. Відповідно до ч.2 ст. 276 КУпАП справи про адміністративні правопорушення, відповідальність за які передбачена статтями 121, 122, 122-1, 122-2, 123, 124, частинами 1 і 2 ст. 130 КУпАП, можуть також розглядатися за місцем обліку транспортних засобів або за місцем проживання порушників. Роз`яснено судам, що у випадках, коли законом передбачається альтернативна підсудність (ч.2 ст. 276 КУпАП), питання про те, в який саме суд надіслати протокол про адміністративне правопорушення, вирішується відповідним органом внутрішніх справ.

Слід зазначити, що будь-яких клопотань щодо розгляду справи за місцем свого проживання чи за місцем обліку транспортного засобу, в ході судового розгляду ОСОБА_1 не заявлялось, при цьому скаржником не спростовано той факт, що дане правопорушення вчинено в межах міста Вінниці, затверджених постановою Верховної Ради України від 13.05.2015 року №401-VIII.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з`ясовані повно та об`єктивно, вина ОСОБА_2 доведена повністю, а його дії за ч. 2 ст. 130 КУпАП кваліфіковані правильно, тому твердження скаржника про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, є надуманими та безпідставними.

Відповідно до вимог ст. 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Суд першої інстанції з дотриманням вимог ст. 33 КУпАП, врахувавши характер вчиненого правопорушення та відомості про особу ОСОБА_2 , прийшов до висновку, що достатнім для виправлення ОСОБА_2 та запобігання вчинення нових правопорушень, буде призначення адміністративного стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами в межах санкції ч. 2 ст. 130 КУпАП, оскільки саме такий вид адміністративного стягнення досягне мети, визначеної ст. 23 КУпАП.

Адміністративне стягнення, накладене на ОСОБА_2 в межах санкції ч. 2 ст. 130 КУпАП у виді штрафу в розмірі тисячу двісті неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 20 400 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки, відповідає положенням ст.ст. 33-35 КУпАП щодо загальних правил накладення стягнень за адміністративні правопорушення.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, тому її необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд апеляційної інстанції,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 26 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Вінницького

апеляційного суду: В.В. Оніщук