КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУНС 361/2528/20 Постанова винесена суддею Батюком В.В.
Справа № 33/824/2745/2020
Категорія: ч. 2 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2020 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Павленко О.П., за участю ОСОБА_1 та захисника Ільїнова Р.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу

ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Гомель, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

на постанову судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 28 травня 2020 року

в с т а н о в и в:

Постановою судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 28 травня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, та піддано його адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 20 400 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

Крім того, стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 420 грн 40 коп.

Як встановив суддя місцевого суду, постановою Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 лютого 2020 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Повторно протягом року, а саме 13 квітня 2020 року близько 16 год 40 хв по вул. Київське шосе, 2, в с. Семиполки Броварського району Київської області, ОСОБА_1 , керував автомобілем марки «Москвич», державний номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився за допомогою приладу «Драгер 7510» тест № 98, результат якого склав 0,96‰. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.9(а) Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом процесуального закону та неправильне застосування матеріального права, просить скасувати постанову Броварського міськрайонного суду Київської області від 28 травня 2020 року та закрити провадження у справі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на те, що суд розглянув справу без його участі, не дивлячись на те, що він не був повідомлений про час розгляду справи, оскільки ніяких повідомлень та викликів до суду не отримував, отже позбавив його можливості реалізувати процесуальні права під час розгляду справи.

Що стосується фактичних обставин справи, то зазначає, що 13 квітня 2020 року близько 16 год біля будинку №2 по вул. Київське шосе в с. Семиполки Броварського району Київської області він разом з майстром ОСОБА_2 займались ремонтом автомобіля марки «Москвич», державний номерний знак НОМЕР_1 , в якому не працювала коробка передач, вона була знята з автомобіля, тому автомобіль рухатись не міг. Приблизно о 16 год 30 хв під`їхали працівники поліції, які звинуватили його у керуванні автомобілем, чого він не робив і не міг робити, про що сказав поліцейським, та повідомили про наявність у нього ознак алкогольного сп`яніння, що він не заперечував, так як вживав пиво. На вимогу поліцейського пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою приладу "Драгер", він погодився, але стверджував, що автомобілем не керував. Результати огляду підтвердили, що він перебував у стані сп`яніння, тому поліцейський склав щодо нього протокол за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що не відповідає дійсності.

Вважає, що суд допустив спрощений підхід до розгляду справи, не звернув увагу на те, що в протоколі не зазначені ознаки алкогольного сп`яніння; не врахував, що автомобіль у нього не вилучали, оскільки він був зламаний, від керування не відстороняли; не перевірив належним чином його пояснення в протоколі про те, що транспортним засобом він не керував.

Крім того, посилаючись на те, що у розумінні Закону України «Про дорожній рух» він не є водієм, оскільки посвідчення водія не має та ніколи його не отримував, ОСОБА_1 зазначає, що суд незаконно застосував до нього адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, яке не може бути до нього застосоване.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 також порушив питання про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення, поважність пропуску якого обґрунтував тим, що копію протоколу про адміністративне правопорушення йому не вручили, про розгляд справи в суді належним чином не повідомили, розгляд справи відбувся у його відсутність, а про наявність постанови він дізнався 22 червня 2020 року з Єдиного державного реєстру судових рішень.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, вважаю можливим поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді місцевого суду з урахуванням того, що справу було розглянуто без його участі та в провадженні відсутні відомості про те, що зі змістом постанови він ознайомився раніше 22 червня 2020 року, водночас апеляційну скаргу ОСОБА_1 подав до суду 23 червня 2020 року.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та захисника Ільїнова Р.В. на підтримку апеляційних вимог, дослідивши доводи апеляційної скарги та матеріали справи про адміністративне правопорушення, допитавши свідка, доходжу висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст.ст. 245, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, а орган чи посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення, з урахуванням положень, викладених у ст.ст. 251, 252 КУпАП, зобов`язані з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, керуючись законом і правосвідомістю, оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням в їх сукупності.

Такі вимоги закону суддя місцевого суду при розгляді справи про адміністративне правопорушення достатньо врахував, а доводи ОСОБА_1 про порушення судом його процесуальних прав у зв`язку з розглядом справи під час його відсутності є непереконливими.

Так, відповідно до ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Як убачається з матеріалів справи, судом були здійснені заходи для виклику ОСОБА_1 в судове засідання шляхом надсилання 24 квітня 2020 року повістки, яку останній отримав 02 травня 2020 року, проте в судове засідання не прибув, про поважні причини неявки не повідомив та клопотання про відкладення розгляду до суду не подав. Між тим суд відклав розгляд справи, призначивши судове засідання на 28 травня 2020 року, про що ОСОБА_1 було направлено відповідне повідомлення, але останній знову в судове засідання не прибув. Отже правом бути присутнім під час розгляду справи ОСОБА_1 не скористався, тому суд вірно на підставі ст. 268 КУпАП розглянув справу за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Що стосується доводів ОСОБА_1 про неправильне застосування судом матеріального закону при вирішенні питання про притягнення його до відповідальності за ч. 2 ст. 130 КУпАП, то вони є безпідставними з огляду на наступне.

Керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ч. 1 ст. 130 КУпАП.

За повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених частиною першою цієї статті, відповідальність передбачена ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до пункту 2.9 (а) Правил дорожнього руху України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Загальні вимоги щодо процедури огляду водія на стан сп`яніння визначені у ст. 266 КУпАП, частиною 6 якої передбачено, що направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Процедура направлення поліцейськими водія для проведення огляду з метою виявлення стану сп`яніння визначена Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 № 1103. На виконання вказаної постанови Кабінету Міністрів України з метою створення нормативно-правового підґрунтя діяльності патрульної поліції та закладів охорони здоров`я наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735 була затверджена Інструкція про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - Інструкція).

Апеляційним переглядом встановлено, що висновок судді місцевого суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, є обґрунтованим, оскільки порушення останнім вимог п. 2.9(а) ПДР України доводиться даними: протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР №311102 від 13 квітня 2020 року (а.с. 1); роздруківки принтера спеціального технічного приладу «Drager Alcotest 7510» № ARLM-0289 з результатом проведеного щодо ОСОБА_1 тесту - 0.96‰, при допустимій нормі 0,2‰ (а.с. 2); акту огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціального технічного засобу «Drager Alcotest 7510» № ARLM-0289, за змістом якого огляд проводився у зв`язку з виявленими у ОСОБА_1 ознаками сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя) за участю свідків ОСОБА_3 і ОСОБА_4 та з результатами огляду ОСОБА_1 погодився (а.с. 3); письмових пояснень свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с. 4); розписки ОСОБА_5 щодо доставки автомобіля АЗЛК за місцем проживання ОСОБА_1 із зобов`язанням не передавати керування транспортним засобом іншим особам (а.с. 6); постанови судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 лютого 2020 року про притягнення ОСОБА_1 за вчинення 04 січня 2020 року правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, до адміністративної відповідальності з накладенням стягнення (а.с.8); відеозапису з нагрудної камери поліцейського (а.с. 7).

Такі докази є належними, допустимими та достовірними, здобуті вони з додержанням процесуальної процедури та об`єктивно узгоджуються між собою.

При цьому доводи ОСОБА_1 про те, що в протоколі не вказані ознаки алкогольного сп`яніння не заслуговують на увагу, оскільки суть правопорушення викладена в протоколі з огляду на характер вчинених дій, а саме порушення вимог п. 2.9(а) ПДР України. Водночас посилання на те, що працівники поліції не відсторонили його від керування транспортним засобом спростовуються розпискою ОСОБА_5

ОСОБА_1 не оспорює в апеляційній скарзі фактичні обставини, пов`язані з процедурою проведення працівником поліції огляду на стан сп`яніння, не заперечує, що на той час перебував у стані сп`яніння, оскільки вживав пиво, а його доводи зводяться до того, що він не є суб`єктом адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП у зв`язку з тим, що транспортним засобом того дня взагалі не керував, автомобіль перебував у ремонті та нерухомому стані коли працівники поліції підійшли до нього ( ОСОБА_1 ) та стали вимагати проходження огляду на стан сп`яніння.

Але такі доводи ОСОБА_1 є непереконливими, оскільки спростовуються доказами у справі.

Дійсно, як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 провину у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, не визнавав та в протоколі власноручно зазначив: "беспричинная остановка, за рулем не был, сидел в машине". Тобто він не повідомив про те, що автомобіль перебував у ремонті, тому рухатися взагалі не міг, а не погодився з підставами зупинки транспортного засобу, при цьому стверджував, що не перебував за кермом автомобіля.

Між тим і такі пояснення ОСОБА_1 спростовуються відеозаписом, з якого вбачається, що автомобіль «Москвич», державний номерний знак НОМЕР_1 , розташований на дорозі поруч з церквою, в той час коли працівники поліції під`їхали на службовому автомобілі до нього. Біля автомобіля перебував ОСОБА_1 і дитина та інших осіб не було. Поліцейський повідомив ОСОБА_1 про те, що спостерігав за рухом цього автомобіля та встановив порушення ПДР України, оскільки водій не користування паском безпеки. Далі під час спілкування з ОСОБА_1 поліцейський повідомив, що в останнього наявні ознаки алкогольного сп`яніння та запропонував пройти огляд на стан сп`яніння за запомогою спеціального технічного засобу "Драгер". Спочатку ОСОБА_1 вимагав у поліцейських надати докази керування ним автомобілем в стані сп`яніння, а в подальшому в присутності двох свідків пройшов такий огляд, результати якого не оспорював.

Крім того, за даними рапорту інспектора роти №2 взводу №1 Батальйону патрульної поліції в с. Чайки УПП у Київській області ДПП ОСОБА_6 від 13 квітня 2020 року, який долучений до протоколу про адміністративне правопорушення, працівники поліції, патрулюючи територію Бородянського району Київської області, а саме в с. Семиполки звернули увагу на автомобіль «Москвич», державний номерний знак НОМЕР_1 ,водій якого, рухаючись по вул. Київське шосе, не був пристебнутий паском безпеки, тому зупинилися за цим автомобілем та з`ясували, що водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння (а.с.6)

Допитаний в суді апеляційної інстанції працівник поліції ОСОБА_6 пояснив, що 13 квітня 2020 року в режимі патруля перебували в с. Семиполки, звернули увагу на автомобіль «Москвич», який рухався по вул. Київське шосе, водій якого - ОСОБА_1 не користувався паском безпеки, в салоні перебувала дитина, але дитячого крісла не було. Поки автомобіль працівників патрульної поліції розвернувся, водій вже зупинився і стояв біля автомобіля. Під час з`ясування у водія чому він порушує ПДР України, у останнього були виявлені явні ознаки алкогольного сп`яніння, а результати проведеного за його згодою огляду за допомогою приладу "Драгер" підтвердили порушення водієм вимог п. 2.9(а) ПДР України, про що був складений протокол.

Пояснення свідка в сукупності з даними відеозапису та іншими доказами у справі, які узгоджуються між собою, тому не викликають сумнів у їх достовірності, спростовують твердження ОСОБА_1 про те, що він не керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння та не є суб`єктом відповідальності за порушення вимог п. 2.9(а) ПДР України.

За вказаних обставин, апеляційне прохання ОСОБА_1 про скасування постанови судді місцевого суду та закриття провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП задоволенню не підлягає.

Що стосується доводів ОСОБА_1 про те, що суддя місцевого суду без достатніх підстав застосував до нього стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, то вони заслуговують на увагу.

Відповідно до Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8.05.1993 № 340, посвідчення водія є документом, що посвідчує особу та її спеціальний статус у частині підтвердження права його власника на керування транспортними засобами.

За змістом роз`яснень, що у пункті 28 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 N 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», суди не вправі застосовувати адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, зокрема тоді, коли винна особа взагалі такого права не мала.

На запит апеляційного суду Головним сервісним центром МВС України надана відповідь № 31/23087 від 25.09.2020 про відсутність у Єдиному державному реєстрі МВС інформації про видачу ОСОБА_1 національного посвідчення водія.

Отже ОСОБА_1 не може бути позбавлений права керування транспортними засобами, оскільки не набув такого права в установленому законодавством порядку.

З огляду на викладене, постанова судді місцевого суду в частині стягнення підлягає зміні шляхом виключення рішення суду про накладення на ОСОБА_1 стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 роки, а відтак апеляційна скарга ОСОБА_1 - частковому задоволенню.

На підставі наведеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя

п о с т а н о в и в:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 28 травня 2020 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 28 травня 2020 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 20 400 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки - змінити.

Виключити з резолютивної частини постанови рішення про накладення на ОСОБА_1 стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

У решті постанову судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 28 травня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду О.П. Павленко