П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2020 року . м. Львів.

Суддя Галицького районного суду м. Львова Юрків О.Р., розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, журналіста, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

за ст.44-3 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно із протоколом про адміністративне правопорушення серії АА№164411 від 01.12.2020 року, ОСОБА_2 01.12.2020 року о 13 год. 40 хв. м. Львові на пл. Галицькій, 7, організував мирне зібрання за участю близько 90 осіб, які не дотримувались фізичної дистанції, чим порушив вимоги п.10 п.п.6 Постанови Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 року №641, зі змінами, внесеними Постановою Кабінету Міністрів України №1100 від 11.11.2020 року «Про встановлення карантину та запроваджених протиепідемічних заходів».

Дії особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 органом поліції кваліфіковано за ст. 44-3 КУпАП.

ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.

Європейський суд з прав людини у рішенні «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року зазначив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Дослідивши матеріали справи, приходжу до висновку що у діях ОСОБА_2 відсутній склад правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП враховуючи наступне.

Згідно зі ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

З`ясовуючи ці обставини, суд повинен виходити з положень ст. 251 КУпАП, згідно з якою доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд, з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Статтею 44-3 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Диспозиція ст. 44-3 КУпАП є бланкетною, а тому при вирішенні питання про притягнення до адміністративної відповідальності за цією статтею потрібно звертатися до конкретних правил і норм, які регулюють відносини боротьби з інфекційними хворобами.

Всупереч наведеному, в протоколі про адміністративне правопорушення серії АА №164411 від 01.12.2020 року не вказано яку саме статтю Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» порушив ОСОБА_2 , відсутні відомості щодо точної кількості учасників масового заходу, не встановлено їх осіб, не встановлено чи дійсно вони приймали участь у мирній акції, не надано суду їх письмових пояснень, не встановлено площу території на відкритому повітрі, на якій проводилась акція, а відтак, не встановлено, яку площу займала одна особа і чи така площа на одну особу була менше, ніж 1,5 кв.м, не надано інших доказів, які б підтверджували факт вчинення особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, адміністративного правопорушення. Відсутні будь-які інші докази вчинення адміністративного правопорушення (фото-, відеоматеріали тощо). Тобто, до складеного протоколу про адміністративне правопорушення не долучено відповідних доказів, що відображають об`єктивну та суб`єктивну сторону правопорушення. Також матеріали справи не містять даних про настання будь-яких негативних наслідків у результаті проведеного масового заходу.

Крім того, в протоколі про адміністративне правопорушення відсутні відомості про свідків правопорушення, які б підтверджували факт вчинення особою, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 , адміністративного правопорушення, не надано суду їх письмових пояснень, з врахуванням кількості очевидців інкримінованої події. Суд позбавлений можливості виклику вказаних осіб для дачі пояснень в судовому засіданні.

Тобто, до складеного протоколу про адміністративне правопорушення не долучено відповідних доказів, що відображають об`єктивну та суб`єктивну сторону правопорушення.

Як вбачається зі змісту протоколу серії АА №164411 від 01.12.2020 року, працівники поліції описуючи нормативно-правовий акт, яким заборонено дії, вчинені ОСОБА_1 , посилалися на п.10 п.п.6 постанови КМУ №641 від 22.07.2020 року, однак, вказаного підпункту 6 у пункті 10 в зазначеній постанові взагалі не існує.Також, протокол про адміністративне правопорушення не містить посилань на підпункти чи пункти Постанови КМУ № 1100 від 11 листопад 2020 року (у відповідній редакції), які, на думку особи, що склала протокол, порушив ОСОБА_2 . Відсутність посилань на відповідну норму свідчить про те, що протокол не містить викладу та опису об"єктивної сторони складу адміністративного правопорушення за ст. 44-3 КУпАП.

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», оскільки наявні у ньому дані не випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Відповідно до статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Разом з тим, згідно ст. 39 Конституції України громадяни мають право збиратися мирно, без зброї і проводити збори, мітинги, походи і демонстрації, про проведення яких завчасно сповіщаються органи виконавчої влади чи органи місцевого самоврядування. Обмеження щодо реалізації цього права може встановлюватися судом відповідно до закону і лише в інтересах національної безпеки та громадського порядку - з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення або захисту прав і свобод інших людей.

Відповідно до ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені.

Станом на 01 грудня 2020 року в Україні ні воєнний, ні надзвичайний стан не оголошувалися; доказів винесення в порядку КАС України судового рішення, яким було на цей час обмежено право громадян на мирну акцію в м. Львів, Львівської області суду не надано.

За таких обставин, встановлення заборони на проведення масових заходів, яка визначена п.10 п.п.6 Постанови Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 року №641, із внесеними змінами Постановою Кабінету Міністрів України №1100 від 11.11.2020 року, не відповідає ст. 39 Конституції України та суперечить ст. 64 Конституції України.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Суд не вправі самостійно змінювати, на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Суду не надані належні та допустимі докази порушення ОСОБА_2 тому суд вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Згідно п.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи зазначені обставини, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, суд вважає за необхідне справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП.

Керуючись ст.ст.7, 9,44-3, 245, 247, 251, 252, 283,284, КУпАП, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у притягненні ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.44-3 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст.44-3 КУпАП України закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом десяти діб з дня винесення постанови через Галицький районний суд м. Львова.

Суддя Юрків О.Р.