КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 33/824/125/2020
Категорія: ч. 2 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

Іменем України

03 лютого 2020 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Новов С.О., за участю особи притягнутої до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника - адвоката Шигімагіна В.О., розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Дарницького районного суду м. Києва від 09 жовтня 2019 року,

в с т а н о в и в :

Відповідно до постанови судді Дарницького районного суду м. Києва від 09 жовтня 2019 року,

ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП з накладенням на нього адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 1200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 20 400 гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами строком 3 роки з оплатним вилученням транспортного засобу.

Цією ж постановою, стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 384 грн. 20 коп.

Як встановлено постановою судді, ОСОБА_1 , повторно, протягом року, вчинив порушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме 11.07.2019 року, о 08 год. 45 хв., рухаючись по вул. Крайня, 1-Б у м. Києві, керував автомобілем марки «DAEWOO Nexia», д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: звужені зіниці очей, які не реагують на світло та виражене тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан сп`яніння в установленому законом порядку, в порушення вимог п. 2.5 ПДР, відмовився у присутності двох свідків.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови Дарницького районного суду м. Києва від 09 жовтня 2019 року по справі № 755/15197/19.

Скасувати постанову судді Дарницького районного суду м. Києва від 09 жовтня 2019 року, по справі про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 130 КУпАП відносно нього та закрити провадження у справі.

В обґрунтування поданого клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, апелянт посилається на те, що 06 вересня 2019 року Дніпровським районним судом м. Києва по справі була винесена постанова про повернення матеріалів справи про притягнення його до адміністративної відповідальності до Управління патрульної поліції в м. Києві для подальшого направлення до належного суду. Після того, як матеріали справи на виконання постанови суду були направлені до Управління патрульної поліції в м. Києві, жодної повістки про виклик до суду, він не отримував, що підтверджується матеріалами справи, у зв`язку з чим, 17 жовтня 2019 року він подав заяву до Дарницького районного суду м. Києва, в якій зазначив, що він не отримував жодних судових повісток та просив надати відомості щодо направлення Управлінням патрульної поліції в м. Києві матеріалів до Дарницького районного суду м. Києва

У зв`язку з тим, як зазначає апелянт, що станом на 08 листопада 2019 року жодної відповіді на подану заяву йому не надійшло, того ж дня він звернувся до канцелярії суду, де йому повідомили, що справа про притягнення його до адміністративної відповідальності розглянута 09 жовтня 2019 року, та цього ж дня він ознайомився з матеріалами справи та отримав копію відповідної постанови, що підтверджується відповідною відміткою в матеріалах справи, у зв`язку з чим, як вважає апелянт, висновки судді першої інстанції про те, що він зловживає процесуальними правами для затягування строку розгляду справи є необґрунтованими, безпідставними, та такими, що не відповідають дійсності.

В поданій апеляційній скарзі, апелянт вказує на те, що, суд першої інстанції, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення не виконав вимог ст.ст. 245, 268 та ч. 1 ст. 277-1 КУпАП, чим позбавив його можливості реалізувати в суді передбачені законом права, якими наділена особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, і зазначене є порушенням права на захист та є безумовною підставою для скасування постанови суду.

Як вважає апелянт, суд першої інстанції в повному обсязі не дослідив фактичні обставини справи, в саме те, що працівники поліції не надали йому у встановленому законом порядку направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану наркотичного сп`яніння, що на думку апелянта, свідчить про те, що працівник поліції у встановленому законом порядку не направив водія у заклад охорони здоров`я для проходження огляду на стан сп`яніння.

Зокрема, як зазначає апелянт, ні в протоколі, ні в поясненнях свідків не зазначено, що йому пропонувалося пройти огляд на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським, а також те, що він відмовлявся від проходження такого огляду.

Крім того, як звертає увагу апелянт, відповідно до протоколу, правопорушення було скоєно 11 липня 2019 року, і на момент апеляційного розгляду справи сплинув строк накладення адміністративного стягнення, так як на момент розгляду справи апеляційним судом закінчились строки накладення адміністративного стягнення у зв`язку з чим, як вважає апелянт, постанова суду підлягає скасуванню, а справа закриттю внаслідок закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладення адміністративного стягнення у відповідності із п. 7 ст. 247 КУпАП.

Заслухавши пояснення особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності та її захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; пояснення свідка ОСОБА_2 , який був пасажиром автомобіля, яким керував ОСОБА_1 та свідка ОСОБА_3 , в присутності якого водій відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я; перевіривши матеріали справи та доводи скарги, вважаю, що вона підлягає задоволенню лише частково, виходячи з наступних підстав.

По-перше, враховуючи обставини, наведені в апеляційній скарзі вважаю, що строк на апеляційне оскарження постанови судді у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 підлягає поновленню, оскільки його було пропущено з поважних причин.

По-друге, незважаючи на доводи апеляційної скарги, матеріали справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 містять достатньо фактичних даних, які свідчать про обґрунтованість висновку суду щодо доведеності вини останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, а саме у повторному протягом року вчиненні будь-якого з порушень, передбачених ч. 1 цієї статті, зокрема у відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Зокрема, крім протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 106095 від 11 липня 2019 року, який було складено щодо ОСОБА_1 , вина останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, як обґрунтовано зазначається в оскаржуваній постанові, підтверджується: письмовими поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , у присутності яких ОСОБА_1 відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп'яніння, а також відеозаписом з боді-камери працівника поліції, який було відтворено в судовому засіданні, з якого вбачається, що ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд в медичній установі у зв`язку з підозрою, що він керував транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння, однак останній від проходження огляду відмовився, посилаючись на брак часу.

Крім того, відповідно до наявних у справі даних, ОСОБА_1 повторно протягом року вчинив порушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки відповідно до постанови судді Дарницького районного суду м. Києва від 05.02.2019 року, його було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 цього Кодексу з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

При цьому, погоджуючись із висновками судді, який розглядав дану справу про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 130 КУпАП, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу на таке.

Відповідно до вимог п. 2.5. ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Проходження такого огляду регламентовано Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом МВС України, МОЗ України від 09.11.2015 року № 1452/735 (надалі - Інструкція від 09.11.2015 року № 1452/735).

Як прямо передбачено п. 12 Розділу ІІ Інструкції від 09.11.2015 року № 1452/735, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в п. 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Згідно з вимогами, передбаченими п. 6 розділу ІХ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яка затверджена наказом МВС України від 07.11.2015 року № 1395 (надалі - Інструкція від 07.11.2015 року № 1395), у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров'я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп'яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Аналіз вимог зазначених вище нормативно-правових актів та обставин, встановлених під час розгляду справи, дозволяє зробити висновок про те, що у зв`язку з відмовою водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров'я, щодо нього було обґрунтовано, в присутності двох свідків, складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 130 КУпАП, враховуючи той факт, ОСОБА_1 повторно протягом року вчинив порушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 цієї статті.

З огляду на вищенаведене доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , у тому числі про те, що відповідно до встановленого Кабінетом Міністрів України Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, такий огляд проводиться на місці зупинки з використанням спеціальних технічних засобів працівником поліції, а у разі незгоди водія на проведення такого огляду працівником поліції або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров'я, не можуть бути визнані обґрунтованими, оскільки вони не ґрунтуються на вимогах нормативно-правових актів, у тому числі постанові КМУ від 17.12.2008 року № 1103 та не відповідають фактичним обставинам справи, які були встановлені під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, як судом першої, так і апеляційної інстанцій.

Більш того, з пояснень опитаних судом апеляційної інстанції свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , не встановлено будь-яких даних, які б дозволили зробити висновок про те, що постанова судді про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 130 КУпАП, є незаконною або необґрунтованою.

Разом з тим, що стосується накладеного на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за вчинене ним адміністративне правопорушення в частині оплатного вилучення транспортного засобу, який належить останньому, то суд апеляційної інстанції не може з ним погодитися, з огляду на таке.

Незважаючи на те, що санкцією ч. 2 ст. 130 КУпАП передбачене таке додаткове стягнення, як оплатне вилучення транспортного засобу, проте воно не є обов`язковим, оскільки має альтернативний характер, який дозволяє як застосовувати його, так і не застосовувати, в залежності від конкретних обставин справи та даних про особу, яка притягується .

Окрім цього, як вбачається з оскаржуваної постанови, застосовуючи до ОСОБА_1 оплатне вилучення транспортного засобу, суддя своє рішення в цій частині належним чином не обґрунтував, при цьому навіть не послався не тільки на обставини, які ним були враховані при застосуванню такого стягнення, а й взагалі на норму закону (ст. 33 КУпАП), яка визначає загальні правила накладення стягнення за адміністративне правопорушення.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне виключити із оскаржуваної постанови посилання на оплатне вилучення транспортного засобу, оскільки з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступеню його вини та майнового стану, а також інших обставин справи, не вбачає достатніх підстав для застосування такого виду стягнення.

За таких обставин, за наслідками розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції вважає за необхідне прийняти рішення, яким вказану апеляційну скаргу задовольнити частково, постанову судді Дарницького районного суду м. Києва від 09 жовтня 2019 рокущодо ОСОБА_1 - змінити, виключивши із зазначеної постанови посилання на оплатне вилучення транспортного засобу, а в решті вказану постанову залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді Дарницького районного суду м. Києва від 09 жовтня 2019 року у справі про адміністративне правопорушення щодо нього.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову судді Дарницького районного суду м. Києва від 09 жовтня 2019 року, відповідно до якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП - змінити.

Виключити із зазначеної постанови посилання на оплатне вилучення транспортного засобу, в решті вказану постанову залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду

С.О. Новов

Головуючий у 1-й інстанції - суддя Коляденко П.Л.