Справа № 372/538/20
Провадження № 3-196/20
П О С Т А Н О В А

іменем України

16 березня 2020 року Суддя Обухівського районного суду Київської області Кравченко М.В., розглянувши адміністративний матеріал, що надійшов від Обухівського відділу Національної поліції ГУ НП в Київській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с. Успенка Лутугинського району Луганської області, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ; працюючої директором приватного малого підприємства «АССОЛЬ», реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1

По ч. 3 ст. 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 31.01.2020 року № ОМС-КВ35/869/АВ/П/2ПТ, ОСОБА_1 вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення, за адресою: АДРЕСА_2 , яке виявлене в ході проведеного у період з 13.12.2019 по 21.12.2019 інспекційного відвідування, за результатами якого складено акт інспекційного відвідування від 21.12.2019 року № ОМС-КВ35/869/АВ, та підтверджене актом інспекційного відвідування № ОМС-КВ6/869/АВ від 28.01.2020, складеного за не виконання припису № ОМС-КВ35/869/АВ/П від 02.01.2020, щодо порушення ПМП «АССОЛЬ» вимог: ч. 1 ст. 21 КЗпП України, п. 3 ч. 1, 3 ст. 24 КЗпП України, Закону України від 08.07.2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755- VI. Тобто, ПМП «Ассоль» фактично з 01.09.2015 року допущено директора ОСОБА_1 до роботи без оформлення трудового договору (контракту), чим порушено вимоги ч.1 ст.21, п.3 ч.1, ч.3 ст.24 КЗпП України. Крім того, ПМП «АССОЛЬ» працівникам ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 у період січень-жовтень 2019 року здійснено виплату заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків, тим самим підприємством порушено вимоги Закону України від 08.07.2010 року № 2464- VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755- VI.

При складенні протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 вину не визнала, в письмових поясненнях пояснила, що в період перевірки проводилось відновлення бухгалтерського обліку, що призвело до дублювання відомостей, Повідомлення щодо прийому на роботу директора було вчасно подано та прийнято податкової інспекцією, контракт є в наявності, всі податки сплачено в повному обсязі.

Під час розгляду справи в суді ОСОБА_1 вину не визнала та надала аналогічні пояснення.

Захисник Крамар О.П. під час розгляду справи в суді щодо протоколу про адміністративне правопорушення, який складено відносно директора ПМП «АССОЛЬ» ОСОБА_1 заперечив та надав аналогічні пояснення.

Інспектор праці головний спеціаліст відділу праці та трудових відносин управління соціального захисту населення виконавчого комітету Обухівської міської ради ОСОБА_15 під час розгляду справи в суді пояснила, що обставини викладені в протоколі про адміністративне правопорушення відповідають дійсності, в протоколі відображено дані про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення директором ПМП «АССОЛЬ» ОСОБА_1 .

Вислухавши за згодою всіх учасників процесу особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, захисника, інспектора праці головного спеціаліста відділу праці та трудових відносин управління соціального захисту населення виконавчого комітету Обухівської міської ради перевіривши та дослідивши адміністративний матеріал та додані до нього докази, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено адміністративну відповідальність за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), допуск до роботи іноземця або особи без громадянства та осіб, стосовно яких прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця, на умовах трудового договору (контракту) без дозволу на застосування праці іноземця або особи без громадянства.

Згідно протоколу ОСОБА_1 інкримінується в тому числі те, що ПМП «АССОЛЬ» працівникам ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 у період січень-жовтень 2019 року здійснено виплату заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків, тим самим підприємством порушено вимоги Закону України від 08.07.2010 року № 2464- VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755- V.

Однак описані вище обставини виходять за межі передбаченої ч.3 ст.41 КУпАП фабули правопорушення, жодних чином не свідчать про наявність об`єктивної сторони інкримінуємого адміністративного правопорушення, тому не можуть покладатись в основу судового рішення, оскільки є безвідносними до суті саме цієї справи про адміністративне правопорушення.

При цьому у протоколі про адміністративне правопорушення зазначені обставини, яким слід надати правову оцінку в межах визначення складу інкримінованого адміністративного правопорушення, а саме про те, що ПМП «Ассоль» фактично з 01.09.2015 року допущено директора ОСОБА_1 до роботи без оформлення трудового договору (контракту), чим порушено вимоги ч.1 ст.21, п.3 ч.1, ч.3 ст.24 КЗпП України.

Відповідно до ст.251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до вимог ст. 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення, в числі інших визначених законом обставин, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Відповідно до ст. 25-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення оцінка доказів ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Суд дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та докази наявні у матеріалах справи, приходить до висновку, що особою уповноваженою на складення протоколу про адміністративне правопорушення, яка складала протокол про адміністративне правопорушення, не надано переконливих, належних і допустимих доказів, які підтверджують що ОСОБА_1 вчинила адміністративне правопорушення передбачене ч. 3 ст. 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Так, відповідно до наявних в матеріалах справи доказів, станом на час направлення справи до суду інспектором праці не було долучено суттєвих для справи доказів з приводу обставин, зазначених у протоколі, зокрема копій Статуту юридичної особи, на які містяться прямі посилання у протоколі, що може свідчити про те, що такий доказ не приймався до уваги при складення протоколу.

Під час судового розгляду суду додаткового було надано письмові докази, зокрема копія Статуту, контракту, трудової книжки, матеріали переписок, з яких вбачається, що допуск директора ОСОБА_1 до роботи після її призначення на посаду за рішенням засновників відбувся без порушень чинного законодавства, зокрема відповідно до положень п.9.4 Статуту ПМП «Ассоль» 01 вересня 2019 року (одного і того ж дня) було видано розпорядження власника, укладено контракт між власником та директором, видано наказ про прийняття на роботу, направлено повідомлення до ДПІ про прийняття працівника на роботу, внесено запис до трудової книжки, надалі до ЄДРПОУ було внесено відомості про ОСОБА_1 як директора цієї юридичної особи з 01.09.2019 року.

Вказані обставини спростовують викладені в протоколі обставини та вказують на надуманість притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Відповідно до вимог ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Вислухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, захисника, інспектора праці головного спеціаліста відділу праці та трудових відносин управління соціального захисту населення виконавчого комітету Обухівської міської ради, перевіривши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення, прямих, безспірних і безсумнівних доказів її вини в ході судового засідання не було здобуто та вини в судовому засіданні не встановлено.

Матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять жодних даних про форму вини, про наявність прямого умислу на вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.41 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та не містять жодних доказів на підтвердження такого умислу. Натомість, з пояснень особи чітко вбачається відсутність прямого умислу на порушення відповідних норм законодавства в її діях, при цьому нічим така захисна позиція не спростована, і як наслідок вина в її діях відсутня.

Вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними і достатніми доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (ст.62 Конституції України).

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Враховуючи усі обставини, викладені вище, суд вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутня суб`єктивна сторона (вина у формі умислу) адміністративного правопорушення та негативні наслідки таких дій.

За нормою ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, який визначає людину, її права та свободи найвищою цінністю в державі, що обумовлює можливість обмеження її прав та свобод лише при неухильному дотриманні законодавства України та лише за наявності вини.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Тобто особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише у тому разі, якщо її вину у вчиненні правопорушення буде доведено поза розумним сумнівом, на підставі належних та допустимих доказів із дотриманням встановленої законом процедури.

Згідно ст. 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди України при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

Відповідно до практики ЄСПЛ, справи про адміністративні правопорушення є кримінальним для цілей застосування Конвенції (див. рішення у справах «Езтюрк проти Німеччини» (Ozturk v. Germany), від 21 лютого 1984 року, пп. 52-54, Series A № 73; «Лауко проти Словаччини» (Lauko v. Slovakia), від 2 вересня 1998 року, пп. 56-59, Reports of Judgments and Decisions 1998-VI; та ухвалу щодо прийнятності у справі «Рибка проти України» (Rybka v. Ukraine), заява № 10544/03, від 17 листопада 2009 року). Той факт, що стягнення, застосоване до заявниці судом,- штраф - було згодом замінено на зауваження, не може позбавити правопорушення, про яке йдеться, притаманного йому кримінального характеру (рішення у справі «Лучіанінова проти України»).

Отже, розглядаючи справу з притягнення до адміністративної відповідальності, слід забезпечити гарантії і принципи законності щодо особи, яка притягається до відповідальності.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 20.09.2016 року у справі «Карелін проти Росії» щодо визнання порушення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод в частині неупередженості суду через відсутність сторони звинувачення у справі про адміністративне правопорушення, а також з огляду на повноваження прокурора, визначені статтею 250 Кодексу України про адміністративні правопорушення, було забезпечено участь у розгляді справи прокурора як сторони обвинувачення.

Однак при розгляді справи про адміністративне правопорушення уповноваженими державними органами належно не було виконано обов`язок доведення винуватості особи, що притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до п.43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п.282) доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Вважаю, що у цій справі винуватість ОСОБА_1 не було доведено з дотриманням критерію «поза розумним сумнівом».

Враховуючи викладене вище, а також вимоги ст.ст. 251, 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення, за таких обставин вважаю недоведеною наявність складу правопорушення, за вчинення якого притягується до відповідальності ОСОБА_1 згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 31.01.2020 року.

У відповідності з п.1 ч.1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення за наявності обставин, що виключають провадження в справі про адміністративне правопорушення розпочате провадження підлягає закриттю.

Таким чином, підстав для притягнення її до адміністративної відповідальності не має по причині відсутності складу адміністративного правопорушення, тому провадження в справі відповідно до п.1 ч.1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення підлягає закриттю.

Керуючись ст.ст. 9, 25-2, 41, 251, 252, 280, 283, 284, 307, 308 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя,

П О С Т А Н О В И В:

Провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови до Київського апеляційного суду через Обухівський районний суд.

Суддя М.В.Кравченко