Справа №490/7679/19
Провадження № 33/812/374/20
Категорія: ст.124, ч.4 ст.122 КУпАП
П О С Т А Н О В А

Іменем України

10 грудня 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Базовкіної Т.М.,

із секретарем судового засідання Горенко Ю.В.,

за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , та його захисника адвоката Кірюхіна О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання ОСОБА_2 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови, що ухвалив Центральний районний суд м. Миколаєва, під головуванням судді Скрипченко С.М., у приміщенні цього суду 02 грудня 2019 року, якою провадження по справі відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не працюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , про скоєння адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 4 ст. 122 КУпАП, закрито за відсутністю складу адміністративних правопорушень,

в с т а н о в и в :

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №285711 про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 122 КУпАП, 08 серпня 2019 р. близько 02 год. 00 хв. ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом марки «Daewoo Lanos» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався в м. Миколаєві по вул. М. Морській в районі перехрестя з пр. Центральним та в порушення п.п. 2.3 «б», 16.11 Правил дорожнього руху України, проявив неуважність до дорожньої обстановки та особливостей її змін, не виконав вимоги дорожнього знаку 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено», виїхав на вказане перехрестя, при цьому не надав переваги у русі транспортному засобу марки «Mersedes Benz» реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який рухався по пр. Центральному, створивши йому аварійну ситуацію. Уникаючи зіткнення водій транспортного засобу «Mersedes Benz» реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_2 , прийняв різко вправо, виїхав за межі проїзної частини, де допустив наїзд на світлофорний об`єкт. В результаті вказаної ДТП транспортний засіб «Mersedes Benz» реєстраційний номер НОМЕР_2 отримав механічні пошкодження. Окрім того, 20 серпня 2019 р. у відношенні ОСОБА_1 було складено протокол серії БД №285944 про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, згідно якого 08 серпня 2019 р. близько 02 год. 00 хв. останній керуючи транспортним засобом марки «Daewoo Lanos» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався в м. Миколаєві по вул. М. Морській в районі перехрестя з пр. Центральним та в порушення п. 16.11 Правил дорожнього руху України, виїхав на вказане перехрестя, не надав переваги у русі транспортному засобу марки «Mersedes Benz» реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який рухався по пр. Центральному, внаслідок чого останній уникаючи зіткнення прийняв різко вправо, виїхав за межі проїзної частини, де допустив наїзд на світлофорний об`єкт. В результаті вказаної ДТП транспортний засіб «Mersedes Benz» реєстраційний номер НОМЕР_2 отримав механічні пошкодження.

Постановою Центрального районного суду м. Миколаєва від 02 грудня 2019 р. провадження по справі відносно ОСОБА_1 про скоєння ним адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 4 ст. 122 КУпАП, закрито за відсутністю складу адміністративних правопорушень.

04 серпня 2020 р. представник ОСОБА_3 - адвокат Капля А.С. звернулася з апеляційною скаргою, в якій просила про поновлення строку на апеляційне оскарження вищевказаної постанови, посилаючись на поважність причин його пропуску. В обґрунтування пропуску строку на апеляційне оскарження ОСОБА_4 зазначала, що ОСОБА_3 не брала участі у розгляді справи у суді першої інстанції та вона не отримувала копії оскаржуваної постанови.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 17 вересня 2020 р. в судовому засіданні за участі зокрема ОСОБА_2 представнику ОСОБА_3 відмовлено у поновленні строку на апеляційне оскарження, апеляційну скаргу повернуто особі, яка її подала.

24 вересня 2020 р. ОСОБА_3 повторно подала апеляційну скаргу на постанову судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 02 грудня 2019 р., посилаючись на ті самі причини пропуску процесуального строку, додатково зазначивши, що їй не було роз`яснено суддею порядок та строк оскарження постанови.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 13 жовтня 2020 р. апеляційна скарга ОСОБА_3 повернута особі, яка її подала разом з додатками до неї.

12 листопада 2020 р. ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою на постанову судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 02 грудня 2019 р., в якій міститься клопотання про поновлення строку на її подачу. В обґрунтування пропуску строку ОСОБА_2 зазначив, що при розгляді справи судом першої інстанції 02 грудня 2019 р. він участі не брав, а тому йому не було роз`яснено судом порядок та строк на оскарження постанови суду першої інстанції. Крім того, в матеріалах справи відсутні відомості про його належне повідомлення про час слухання справи. Також зазначив, що приймаючи участь в судовому засіданні Миколаївського апеляційного суду 17 вересня 2020 р. за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - адвоката Каплі А.С. дізнався про порядок та строки оскарження постанови суду від 02 грудня 2019 р., а тому мав намір ознайомитись з прийнятим рішенням за результатами розгляду апеляційної скарги ОСОБА_5 . Однак, 17 вересня та 13 жовтня 2020 р. Миколаївський апеляційний суд двічі відмовив ОСОБА_6 та її представнику адвокату Каплі А.С. в поновленні строку на апеляційне оскарження, за таких обставин та враховуючи, що судовий розгляд справи в суді першої інстанції проходив без його участі та з метою забезпечення права на захист, просив поновити йому процесуальний строк на подачу апеляційної скарги.

27 листопада 2020 р. захисником ОСОБА_1 - адвокатом Кірюхіним О.М. був поданий відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначає, що у призначеному судом першої інстанції судовому засіданні 02 грудня 2019 р. ОСОБА_2 не був присутнім, але після набрання оскаржуваною постановою законної сили 21 грудня 2020 р. прибув до суду та отримав її копію, а тому міг скористатися правовою допомогою раніше. Крім того, під час розгляду справи Миколаївським апеляційним судом 02 та 17 вересня 2020 р. та під час проголошення постанови суду апеляційної інстанції від 17 вересня 2020 р. ОСОБА_2 був присутнім і надавав пояснення. До того ж, при проголошенні судом апеляційної інстанції 17 вересня 2020 р. постанови адвокат Капля А.С. та ОСОБА_2 , проявивши неповагу до суду, покинули зал судового засідання. У зв`язку з тим, що причини пропуску строку на апеляційне оскарження, які викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_2 , не є поважними, адвокат Кірюхін О.М. просив суд відмовити ОСОБА_2 в поновленні строку та повернути апеляційну скаргу особі, яка її подала.

08 грудня 2020 р. від ОСОБА_2 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи та непроведення судового засідання без його участі у зв`язку з сімейними обставинами. В той же день адвокатом Каплею А.С. була подана також заява про відкладення розгляду справи з посиланням на те, що вона є представником ОСОБА_2 і в той саме час буде залучена до розгляду іншої справи у Солом`янському районному суді м. Києва.

Суд відхилив клопотання ОСОБА_2 та адвоката Каплі А.С. про відкладення розгляду справи, оскільки потерпілий ОСОБА_2 на надав доказів на підтвердження поважності викладених ним причин неявки до суду - неможливості прибути у м. Миколаїв, а адвокат Капля А.С. наявності підстав для представництва ОСОБА_2 у цій справі та іншої особи у суді м. Києва.

З урахуванням викладених обставин щодо повідомлення учасників цієї справи про час та місце судового засідання, докладного висловлення ними аргументів щодо поновлення строків на апеляційне оскарження постанови суду письмово в апеляційній скарзі, суд відхилив клопотання про відкладення судового засідання, виходячи з положень частини 1 статті 268, частини 6 статті 294 КУпАП, вважав за можливе розглядати заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження у відсутність учасників справи.

Заслухавши думку особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та його захисника, які заперечували проти поновлення строку на апеляційне оскарження, дослідивши матеріали справи в межах вирішення клопотання щодо поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду, апеляційний суд дійшов висновку, що відсутні підстави для поновлення цього строку.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Виходячи із зазначених критеріїв, Європейський суд з прав людини визнає легітимними обмеженнями встановленні державами - членів Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).

Відповідно до положень ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Враховуючи, що діючим законодавством перебіг строку на апеляційне оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення пов`язаний не з моментом отримання її копії, а з днем винесення постанови суду, то причини пропуску процесуального строку на оскарження судового рішення, на які посилається ОСОБА_7 , не можуть розцінюватись судом апеляційної інстанції як поважні, оскільки встановлені у даній справі обставини не є такими, що об`єктивно свідчать про пропуск цього строку з поважної причини.

Так, 28 червня 2018 р. Європейський суд з прав людини ухвалив рішення у справі «Осовська та інші проти України», у якому встановив порушення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у зв`язку з недотриманням принципу юридичної визначеності. При цьому у пунктах 26, 27 рішення суд наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права частиною спільної спадщини Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності (див. рішення у справі «Брумареску проти Румунії» пункт 61). Юридична визначеність передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішень. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного розгляду справи та її нового вирішення. Повноваження судів вищих інстанцій щодо перегляду мають здійснюватись для виправлення судових помилок та недоліків правосуддя, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен розглядатись як прихований засіб оскарження, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для повторного розгляду. Відступ від цього принципу може бути виправданим лише коли він обумовлений особливими та непереборними обставинами (див. рішення у справі «Рябих проти Росії» пункт 52).

При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Дія 97» проти України» від 21 жовтня 2010 року).

Хоча, перш за все, саме до повноважень національних судів належить вирішувати питання про будь-яке поновлення строку на апеляційне оскарження, такі повноваження не є необмеженими. Національні суди зобов`язані навести підстави. У кожній справі суди мають перевірити, чи можуть підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження виправдати втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує свободу розсуду судів щодо часу або підстав для поновлення строків (див. рішення у справах «Пономарьов проти України» пункт 41, та «Устименко проти України» пункт 47).

З аналізу практики ЄСПЛ вбачається, що поновлення строку на оскарження судового рішення може бути обґрунтованим та вважається співвідносним та виправданим стосовно неповного забезпечення принципу правової визначеності, зазвичай, якщо: 1) пропуск строку є поважний, об`єктивно незалежний від волі та поведінки скаржника, а тим більше, якщо пропуск строку стався з вини судів попередніх інстанцій, зокрема, у зв`язку з несвоєчасним врученням повного тексту судового рішення при одночасній добросовісній поведінці скаржника та вчиненні останнім усіх залежних від нього дій з метою отримання такого рішення; 2) оскарження судового рішення здійснюється не з метою перегляду остаточного рішення, а обумовлене метою виправлення судової помилки, яка має суттєве значення для захисту прав та інтересів особи або становить значний суспільний або у, виняткових випадках, державний інтерес.

Отже, відповідно до сталої практики ЄСПЛ, вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Зокрема підставою для поновлення такого строку може бути неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див., рішення у справах «Александр Шевченко проти України» п. 27, та «Трух проти України»).

Як вбачається з матеріалів справи, постанова судді першої інстанції відносно ОСОБА_1 була винесена судом 02 грудня 2019 р.

Згідно штампу на апеляційній скарзі на вищевказану постанову, її було подано ОСОБА_2 , який є потерпілим у справі, до Центрального районного суду м. Миколаєва 12 листопада 2020 р., тобто з пропуском майже на рік визначеного законом строку на її подачу.

З матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що 02 вересня 2019 р. у судовому засіданні під час проголошення постанови Центрального районного суду м. Миколаєва учасники процесу не були присутніми. Однак, при розгляді апеляційної скарги представника ОСОБА_3 - адвоката Каплі А.С. на теж саме судове рішення ОСОБА_2 був присутнім, до того ж в судовому засіданні 17 вересня 2020 р. в суді апеляційної інстанції він надавав пояснення. Крім того, ОСОБА_2 копія оскаржуваної постанови була отримана ще 12 грудня 2019 р., про що свідчить його особистий підпис на обкладинці справи та підтверджено ним у судовому засіданні суду апеляційної інстанції. До того ж, згідно відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень, інформація в якому є загальнодоступною та безкоштовною, оскаржувана постанова була у ньому оприлюднена вже 12 грудня 2019 р.

ОСОБА_2 , який був обізнаний про розгляд справи в суді, отримавши копію постанови суду першої інстанції 12 грудня 2019 року, маючи можливість також ознайомитися з текстом постанови в Єдиному державному реєстрі судових рішень, дій щодо її оскарження вчасно не вчинив, тобто розпорядився своїми процесуальними правами на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_2 не надано апеляційному суду доказів на підтвердження поважності причин пропуску ним строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції. За таких обставин суд вважає, що строк на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції апелянтом був пропущений без поважних причин та не підлягає поновленню.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд

п о с т а н о в и в :

Відмовити ОСОБА_2 в поновленні строку на апеляційне оскарження постанови Центрального районного суду м. Миколаєва від 02 грудня 2019 р., якою провадження у справі відносно ОСОБА_1 про скоєння ним адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 4 ст. 122 КУпАП, закрито за відсутністю складу адміністративних правопорушень.

Апеляційну скаргу разом з додатками повернути особі, яка її подала.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Миколаївського

апеляційного суду Т.М.Базовкіна