Провадження № 3/643/4419/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.12.2020

Суддя Московського районного суду м. Харкова Новіченко Н.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, що надійшла з Департаменту патрульної поліції управління патрульної поліції в Харківській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

19.09.2020 року о 21 год. 10 хв. ОСОБА_1 у м. Харкові по Салтівському шосе в районі буд. 38, керуючи автомобілем «Toyota Camry», реєстраційний номер НОМЕР_1 , не обрав безпечної швидкості руху, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем «Volkswagen», реєстраційний номер НОМЕР_2 , та з автомобілем «Кіа», реєстраційний номер НОМЕР_3 . При зіткненні автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 12.1. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, за що передбачена відповідальність за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачена відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

У судове засідання 17.12.2020 року ОСОБА_1 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Захисник Ніфталієва Р.П. у судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнає, оскільки вважає, що дорожньо-транспортна пригода трапилася також з вини інших учасників дорожнього руху.

Також, захисником було подано клопотання про повернення матеріалів справи на дооформлення, оскільки на схемі місця ДТП від 19.09.2020 не зазначено місця зіткнення, що є порушенням п.п. 6 п. 4 розділу 8 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення, зафіксовані не в автоматичному режимі.

Розглянувши означене клопотання суд вирішив відмовити в його задоволенні, оскільки зазначені стороною захисту обставини не є підставою для повернення матеріалів справи на дооформлення, а надані працівниками поліції докази, в т.ч. і схема місця ДТП оцінюються судом під час розгляду даної у справи в сукупності з іншими доказами.

Крім того, стороною захисту було заявлено клопотання про призначення у справі судової автотехнічної експертизи, на вирішення якої просить суд поставити наступні питання:

- яким чином повинні були діяти кожен з водіїв у даній дорожній обстановці у відповідності до вимог Правил дорожнього руху України?

- чи мали водії технічну можливість запобігти даній дорожньо-транспортної пригоди?

- чи маються в діях водіїв порушення Правил дорожнього руху України та які з них знаходяться у причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди?

Розглянувши означене клопотання суд відмовив у його задоволенні, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 273 Кодексу України про адміністративні правопорушення експерт призначається органом (посадовою особою), у провадженні якого перебуває справа про адміністративне правопорушення, у разі коли виникає потреба в спеціальних знаннях, у тому числі для визначення розміру майнової шкоди, заподіяної адміністративним правопорушенням, а також суми грошей, одержаних внаслідок вчинення адміністративного правопорушення, які підлягатимуть конфіскації.

В даній конкретній справі, з урахуванням зібраних доказів та пояснень сторін, суд вважає, що необхідності в призначенні автотехнічної експертизи не має, оскільки матеріали справи надають можливість встановити дійсні обставини справи, оцінити їх у співвідношенні з поясненнями сторін та зробити відповідний висновок про наявність чи відсутність у діях учасників ДТП складу правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Суд зазначає, що судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може здійснити суд із призначенням відповідної судової експертизи. Питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення.

Отже, призначення експертизи є правом, а не обов`язком суду, вона здійснюється у разі встановлення судом недостатності доказів, наявних у матеріалах справи для можливості прийняття рішення за результатами розгляду.

Відповідно до пункту 7 частини 1 статті 129 Конституції України однією із засад здійснення судочинства встановлено розумні строки розгляду справи судом.

Згідно з приписами статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, учасником якої є держава Україна, встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Отже, недотримання порядку призначення та проведення судової експертизи має наслідком затягування судового процесу і суперечить вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод стосовно права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку.

Порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку було неодноразово предметом розгляду Європейським судом з прав людини у справах проти України.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення ЄСПЛ від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України", рішення ЄСПЛ від 27.04.2000 у справі "Фрідлендер проти Франції"). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення ЄСПЛ від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").

Крім того, суду слід виходити з того, що при призначенні судової експертизи, як процесуальної дії суду, яка у будь-якому випадку збільшує строк розгляду справи, що, відповідно, може мати наслідком порушення прав і охоронюваних законом інтересів учасників справи, а тому у кожному разі має бути обґрунтованою. При цьому призначення судової експертизи з порушенням зазначених вимог має наслідком безпідставне збільшення строку розгляду справи, тобто вихід за межі розумного строку розгляду справи, що суперечитиме статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення підтверджується: протоколом про адміністративне правопорушення від 20 жовтня 2020 року серії ДПР 18 № 121834, зі змісту якого вбачається порушення водієм пункту 12.1. Правил дорожнього руху, схемою місця ДТП від 19.09.2020 року, протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 19.09.2020 року, фотознімками до протоколу, рапортом від 19.09.2020 року, поясненнями ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , відеозаписом.

Таким чином, дослідивши матеріали справи та оцінивши подані докази суд вважає, що у діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Склад правопорушення - це сукупність названих у законі ознак, за наявності яких небезпечне і шкідливе діяння визнається конкретним правопорушенням.

Обов`язковими ознаками адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП є діяння у вигляді дії чи бездіяльності, результатом якого є порушення Правил дорожнього руху, та настання наслідків у вигляді матеріальних збитків.

При цьому для кваліфікації правопорушення за ст. 124 КУпАП не має значення кількість пошкоджених транспортних засобів, оскільки диспозиція даної правової норми не пов`язує настання відповідальності в залежності від пошкодження транспортних засобів усіх учасників дорожньо-транспортної пригоди.

При кваліфікації дій слід також враховувати, що згідно Типового положення про систему управління безпекою руху на автомобільному транспорті (на всіх рівнях- міністерство-підприємство), затвердженого наказом Міністерства транспорту України № 877 від 12.11.2003р., дорожній рух це процес руху на дорогах транспортних засобів та учасників дорожнього руху; дорожньо-транспортна пригода - подія, що сталася під час руху транспортного засобу та призвела до загибелі чи поранення людей або матеріально збитку; безпека дорожнього руху - характеристика дорожнього руху, що визначається аварійністю. У свою чергу аварійність це сукупність ДТП, здійснених учасниками дорожнього руху, а вимоги безпеки це вимоги, встановлені законодавчими актами, правилами, настановами, інструкціями, нормативно-технічною документацією тощо, виконання яких забезпечує безпеку, зокрема ПДР.

Згідно з пунктом 4 розділу IX Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року № 1395 на схемі місця ДТП графічно зображуються та фіксуються такі об`єкти:

1) ділянка дороги, на якій сталась ДТП;

2) сталі орієнтири, до яких на схемі здійснена прив`язка об`єктів та слідів;

3) транспортні засоби, причетні до ДТП, координати їх розміщення відносно елементів проїжджої частини та сталих орієнтирів;

4) сліди гальмового шляху коліс транспортних засобів: їх розміщення відносно елементів проїжджої частини; довжина від їх початку до кожного колеса транспортного засобу із зображенням місць розривів; довжина слідів на ділянках з різним покриттям;

5) інші сліди та предмети, що стосуються пригоди: розміщення частин та об`єктів (уламки кузова, частинки фарби, уламки скла, осипання ґрунту, сліди рідини), що відокремилися від транспортного засобу, відносно елементів проїжджої частини, транспортних засобів; площа розсіювання уламків скла, осипання ґрунту;

6) координати місця зіткнення, наїзду відносно сталих орієнтирів;

7) ширина проїжджої частини разом з роздільними смугами;

8) ширина тротуарів, узбіччя;

9) розміри ділянок з різним станом дорожнього покриття;

10) розміри та розміщення дефектів дорожнього покриття;

11) розташування дорожньої розмітки;

12) розташування світлофорів, дорожніх знаків та інших засобів технічного регулювання дорожнього руху;

13) розташування шлагбаума, засобів сигналізації, дорожніх знаків на підході до залізничного переїзду.

В обов`язковому порядку на схемі місця ДТП заповнюється таблиця дорожніх умов та зазначаються назви об`єктів, зображених на схемі.

На зворотному боці схеми місця ДТП зазначаються:

1) марка (модель) пошкодженого транспортного засобу;

2) номерний знак транспортного засобу;

3) власник (співвласник) транспортного засобу;

4) серія та номер полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та назва страхової організації, яка його видала, а у разі його відсутності - посвідчення відповідної категорії осіб, для яких наявність полісу не є обов`язковою;

5) перелік видимих (зовнішніх) пошкоджень транспортного засобу, які сталися внаслідок ДТП;

6) вид пригоди;

7) кількість учасників ДТП;

8) порушення пункту Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306;

9) результати огляду на стан сп`яніння (у випадку його проведення);

10) тип транспортного засобу.

Зазначена інформація підтверджується підписами водіїв транспортних засобів.

Як вбачається зі схеми дорожньо-транспортної пригоди до протоколу про адміністративне правопорушення від року, яка була складена на місці пригоди та є додатком до протоколу ДПР 18 № 121834 від 19.09.2020 року, вона містить графічно зображені та зафіксовані об`єкти, дані про обставини дорожньої пригоди (ділянка дороги, де сталася дорожньо-транспортна пригода, сталі орієнтири, до яких на схемі здійснена прив`язка об`єктів, транспортні засоби, причетні до ДТП, координати їх розміщення відносно елементів проїзної частини та інше). Зафіксовані в ній також отримані внаслідок ДТП пошкодження автомобілів: «Toyota Camry», реєстраційний номер НОМЕР_1 , «Volkswagen», реєстраційний номер НОМЕР_2 , «Кіа», реєстраційний номер НОМЕР_3 .Дана схема дорожньо-транспортної пригоди підписана ОСОБА_1 без застережень.

Враховуючи доведеність матеріалами справи вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, суд вважає за необхідне ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

При цьому, суд зазначає, що стороною захисту не надано, а в матеріалах справи відсутні жодні докази, які підтверджують відсутність вини ОСОБА_1 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, або те, що порушення правил дорожнього руху відбулося внаслідок того, що інший учасник дорожнього руху порушив ці правила.

Положеннями ст. 40-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується судовий збір особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення ставка судового збору встановлюється у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

В матеріалах справи відсутні відомості, що ОСОБА_1 відноситься до осіб, які підлягають звільненню від сплати судового збору, а відтак, з нього слід стягнути судовий збір за ухвалення постанови про накладення адміністративного стягнення.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 40-1, 124, 251, 283-285 КУпАП, ст. 5 Закону України «Про судовий збір», суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 (триста сорок) грн. 00 коп.

Стягнути зОСОБА_1 судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 420 (чотириста двадцять) грн. 40 коп. на користь держави.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня винесення постанови шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Московський районний суд м. Харкова особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Суддя Н.В. Новіченко