Номер провадження: 33/813/900/20
Головуючий у першій інстанції Гранін В.Л.
Доповідач Кадегроб А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.10.2020 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Кадегроб А.І., розглянувши апеляційну скаргу представника Одеської митниці Держмитслужби Євдокимова Д.А. на постанову судді Малиновського районного суду м. Одеси від 23.06.2020, якою провадження по адміністративній справі відносно ОСОБА_1 закрито за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 472 МК України, -

встановила:

Оскарженою постановою провадження по адміністративні справі про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є пенсіонеркою, проживає за адресою: АДРЕСА_1

закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 472 МК України.

З оскарженої постанови вбачається, що 01.11.2019 о 21 годині 10 хвилин під час проходження митного контролю в зоні митного контролю залу «Приліт» терміналу Міжнародного аеропорту «Одеса» ОСОБА_1 , яка прибула до України з Туреччини, м. Стамбул, рейсом №ТК467, літаком а/к «Турецькі авіалінії», та своїми діями обрала канал, позначений символами червоного кольору - «червоний коридор», тим самим, відповідно до ч. 3 ст. 366 МК України, заявила про те, що переміщувані нею через митний кордон України товари підлягають письмовому декларуванню. Громадянкою ОСОБА_1 , було надано заповнену власноруч митну декларацію, в якій було заявлено товари: кофти жіночі 30 шт. вартістю 450 доларів США, брюки жіночі 5 шт. вартістю 150 доларів США, кофти жіночі 20 шт. вартістю 400 доларів США, светри жіночі 5 шт. вартістю 100 доларів США. За результатами проведення ретельного митного контролю багажу було виявлено невідповідність (відсутність) деяких заявлених товарів в митній декларації.

Під час проведення митного контролю у ОСОБА_1 було виявлено незадекларований товар, який підлягає обов`язковому декларування, оскільки загальна вартість переміщуваних товарів перевищує еквівалент 1000 євро. Митним органом надано оцінку товару, який не був вказаний у митній декларації, оцінка іншого товару встановлена зі слів декларанта. Працівниками митниці не роз`яснено яким саме чином була зроблена оцінка товару та визначено, що вона перевищує еквівалент 1000 євро. ОСОБА_1 були надані копії квитанцій, з яких вартість товару складає менша еквіваленту 1000 євро.

Крім цього, районний суд встановив, що митним органом під час проведення додаткової перевірки фактично не виконано вимогу суду щодо перевірки наданих квитанцій та встановлення вартості товару, відповідно до вимог закону.

Обґрунтовуючи своє рішення районний суд посилався на те, що доводи митного органу не ґрунтуються на відповідних документах, а тому вони не є достатніми, належними та допустимими доказами.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала та заперечення.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою представник ДМСУ «Одеська митниця Держмитслужби» подав апеляційну скаргу, в якій просить апеляційний суд вказану постанову скасувати та винести нову постанову, якою визнати ОСОБА_1 винуватою у порушенні нею митних правил, передбачених ст. 472 МК України, та накласти на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 100% вартості товарів з конфіскацією товарів. Вважає оскаржену постанову необґрунтованою, винесеною без об`єктивного та всебічного розгляду справи.

Обґрунтовуючи свої доводи апелянт посилається на те, що районний суд не врахував те, що ОСОБА_1 було порушено процедуру декларування товарів, передбачену ст. 257 МК України, та не було заявлено за встановленою формою точних та достовірних відомостей про товари, які підлягають обов`язковому декларуванню в разі їх переміщення через митний кордон України, що призвело до порушення ст. 472 МК України.

Представниця ОСОБА_1 - адвокатка Іванова П.В. подала заперечення на апеляційну скаргу, в яких захисниця не погоджується з доводами апеляційної скарги та вважає, що суддя суду першої інстанції прийняв законне та правильне рішення за результатами розгляду адміністративної справи та обґрунтовано закрив провадження за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 472 МК України.

Зокрема, захисниця вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо неможливості здійснити встановлення вартості усього товару з наданих ОСОБА_1 копій квитанцій, а також не погоджується з доводами апеляційної скарги щодо неможливості встановлення вартості всієї партії товару, який ОСОБА_1 перемістила через митний кордон України. Просить залишити постанову судді суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Крім того, до апеляційного суду надійшли доповнення до апеляційної скарги, в яких апелянт стверджує, що на час здійснення перевірки встановити вартість всієї партії товару не представлялось можливим, та здійснити перевірку наданих під час судового розгляду у суді першої інстанції копій квитанцій також не можливо з огляду на відсутність найменування товару. Вважає, що надані докази повинні були бути перекладені на державну мову.

Позиції учасників судового розгляду у суді апеляційної інстанції.

Учасники судового розгляду були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не з`явилися, а тому суддя апеляційного суду вважає можливим розглянути апеляційну скаргу без їх участі, без фіксування технічними засобами.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга представника ДМСУ «Одеська митниця Держмитслужби» Євдокимова Д.А. не підлягає задоволенню з таких підстав. Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції, законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення, відповідно до положень ст. 280 КУпАП, суддя зобов`язаний з`ясувати чи було вчинене адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про міжнародні договори України", ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Положеннями частини першої статті шостої Конвенції передбачено, що "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який … встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення". Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конвенції "кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку". А згідно з положеннями ч. 3 ст. 6 Конвенції, кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п. 34 рішення у справі "Тейксейра де Кастор проти Португалії" від 09.06.98 року, п. 54 рішення у справі "Шабельника проти України" від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

На переконання судді апеляційного суду, суддя районного суду дослідивши докази, наявні в матеріалах справи в повному обсязі та оцінивши їх належним чином, дотримався зазначених вище вимог законодавства та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 472 МК України, з огляду на таке.

Адміністративним правопорушенням, передбаченим ст. 472 МК України, визначається недекларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, тобто незаявлення за встановленою формою точних та достовірних відомостей (наявність, найменування або назва, кількість тощо) про товари, транспортні засоби комерційного призначення, які підлягають обов`язковому декларуванню у разі переміщення через митний кордон України.

Як убачається із матеріалів справи, зокрема із протоколу про порушення митних правил № 2923/50000/19 від 01.11.2019 (а. с. 2-5), 01.11.2019 о 21 годині 10 хвилин під час проходження митного контролю в зоні митного контролю залу «Приліт» терміналу Міжнародного аеропорту «Одеса» ОСОБА_1 , яка прибула до України з Туреччини, м. Стамбул, рейсом № ТК467, літаком а/к «Турецькі авіалінії», та своїми діями обрала канал, позначений символами червоного кольору - «червоний коридор», тим самим, відповідно до ч. 3 ст. 366 МК України, заявила про те, що переміщувані нею через митний кордон України товари підлягають письмовому декларуванню. ОСОБА_1 було надано заповнену власноруч митну декларацію, в якій було заявлено товари: кофти жіночі 30 шт. вартістю 450 доларів США, брюки жіночі 5 шт. вартістю 150 доларів США, кофти жіночі 20 шт. вартістю 400 доларів США, светри жіночі 5 шт. вартістю 100 доларів США.

Під час проведення ретельного митного контролю багажу вищезазначеної громадянки було виявлено невідповідність (відсутність) заявлених товарів в митній декларації, а саме: брюки жіночі, торгівельна марка Maryland у кількості 2 шт., виробництво Туреччина; кофти жіночі, торгівельна марка Club 5 у кількості 8 шт., виробництво Туреччина; кардигани жіночі, торгівельна марка Oksu blackу кількості 4 шт., виробництво Туреччина; светри жіночі, торгівельна марка Oksu blackу у кількості 1 шт., виробництво Туреччина. Даний товар переміщувався у дорожніх валізах пасажира з багажними бирками.

Відтак, під час проведення митного контролю у ОСОБА_1 було виявлено незадекларований товар, якій підлягає обов`язковому декларуванню, оскільки загальна вартість переміщуваних товарів перевищує еквівалент тисячі євро.

Таким чином, відповідно до зазначеного протоколу № 2923/50000/19, ОСОБА_1 було порушено процедуру декларування товарів, передбачену ст. 257 МК України, та не було заявлено за встановленою формою точних та достовірних відомостей (наявність, найменування або назва, кількість тощо) про товари, які підлягають обов`язковому декларуванню у разі переміщення через митний кордон України, що призвело до порушення митних правил, передбаченого ст. 472 МК України.

Апеляційний суд погоджується із висновками судді суду першої інстанції, а також приймаючи до виконання Бангалорські принципи поведінки суддів, від 19 травня 2006 року, відповідно до яких розгляд справ відбувається на засадах безсторонності та справедливості, апеляційний суд наполягає на абсолютній безсторонності розгляду кожної справи, яка, зокрема, полягає у забороні самостійного збирання доказів на підтвердження винуватості особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Встановлений факт того, що митним органом на час здійснення перевірки вартості товару, який перевозила ОСОБА_1 , не надалось можливим встановити вартість усієї партії товару, свідчить, на думку апеляційного суду, лише про факт неспроможності твердження апелянта щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 472 МК України.

06.02.2020 постановою судді Малиновського районного суду м. Одеси матеріали цієї адміністративної справи відносно гр. ОСОБА_1 за фактом порушення митних правил, передбачених ст. 472 МК України, повернуті до Одеської митниці ДФС для проведення додаткової перевірки, які після проведеної перевірки 05.05.2020 знову були направлені до суду.

Як убачається із матеріалів справи, під час проведення митного контролю у гр. ОСОБА_1 виявлено незадекларований товар, який підлягає обов`язковому декларування, оскільки загальна вартість переміщуваних товарів перевищує еквівалент 1000 євро Апеляційний суд погоджується із висновками судді районного суду, про те що митним органом надано лише оцінку товару, який не був вказаний у митній декларації, оцінка іншого товару встановлена зі слів декларанта. Тобто, працівниками митниці не роз`яснено яким саме чином була зроблена оцінка товару та визначено, що вона перевищує еквівалент 1000 євро. Всупереч цьому, гр. ОСОБА_1 були надані копії квитанцій, з яких вартість товару складає меншу еквіваленту 1000 євро. Митним органом під час проведення додаткової перевірки фактично не виконано вимогу суду щодо перевірки наданих квитанцій та встановлення вартості товару, відповідно до вимог закону.

Крім того, виходячи з доводів апеляційної скарги вбачається, що здійсненою додатковою перевіркою встановити вартість всієї партії товару, який ОСОБА_1 перемістила через митний кордон України не представляється можливим, оскільки товар був випущений у вільний обіг, а у Одеської митниці Держмитслужби відсутні будь-які їх зразки, у тому числі їх опис та якісні характеристики.

Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п.43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008 р., доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Виходячи з положень ст. 8, ст. 62 Конституції України, дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

Згідно зі ст. 486 МК України, завданням провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 458 МК України, порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Проте, суддею суду першої інстанції було враховано зазначені копії платіжних квитанцій (а.с. 32-34). В свою чергу, апеляційний суд також приймає вказаний доказ особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та вважає, що саме із зазначених копій квитанцій вбачається підтвердження купівлі товарів, вартість яких складає грошову суму меншу, ніж еквівалент тисячі євро.

Разом з тим, апеляційний суд вважає неспроможними доводи апеляційної скарги представника ДМСУ щодо неможливості перевірки вартості всієї партії товару та перевірки квитанцій, наданих особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, з огляду на те, що встановлення або спростування вказаних відомостей є вимогою закону, яка покладена суто на митний орган, а відтак, такі повноваження не можуть бути делеговані суду.

Таким чином, апеляційний суд погоджується із висновками судді суду першої інстанції щодо покладення необхідності перевірки саме митним органом квитанцій, наданих ОСОБА_1 , та подальше встановлення вартості переміщуваного через митний кордон України товару.

Провадження у справах про порушення митних правил, згідно ст. 487 МК України, здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Згідно ст. 283 КУпАП, постанова по справі повинна містити вирішення питання про вилучені речі і документи, отже у зв`язку з закриттям провадження по справі, вилучений товар слід повернути особі, відносно якої складено протокол або його представнику у встановленому законом порядку.

Враховуючи викладене, апеляційний суд констатує, що невиконання митним органом покладених та передбачених законом вимог щодо підтвердження винуватості особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, яке полягає у перевірці відомостей, наданих ОСОБА_1 та перевірки вартості усього задекларованого та переміщуваного товару через митний кордон України, мало своїм наслідком законні та обґрунтовані висновки судді суду першої інстанції, з якими погоджується апеляційний суд.

Суддя апеляційного суду вважає, що суддею суду першої інстанції було обґрунтовано прийнято рішення про недоведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 472 МК України, тобто однієї із складової частини складу адміністративного правопорушення.

Статтею 247 КУпАП передбачено, що провадження по справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю при відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до положень п. 1 ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до переконання, що апеляційна скарга представника ДМСУ «Одеська митниця Держмитслужби» Євдокимова Д.А. задоволенню не підлягає, в зв`язку з чим оскаржену постанову судді Приморського районного суду м. Одеси слід залишити без змін.

Керуючись ст. 62 Конституції України, п 1 ч. 1 ст. 247, ст. ст. 283, 284, 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя апеляційного суду,-

постановила:

Апеляційну скаргу представника ДМСУ «Одеська митниця Держмитслужби» Євдокимова Д.А. залишити без задоволення.

Постанову судді Малиновського районного суду м. Одеси від 23.06.2020, якою провадження по адміністративній справі відносно ОСОБА_1 закрито на підставі п. 1 ст.247 КУпАП за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 472 МК України залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду А.І. Кадегроб