ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №:755/293/20

Провадження №: 3/755/305/20

"05" березня 2020 р.

м. Київ

суддя Дніпровського районного суду м. Києва Бірса О.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за ст. 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення, встановила:

згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ГР № 185896 від 09.12.2019, складеного у відношенні ОСОБА_1 (далі - особа, яка притягається до адміністративної відповідальності), 09.12.2019 року в 16:50 год. по вул. П.Запорожця 14 в магазині «Лоток» здійснив дрібну крадіжку продуктів харчування на закупівельну суму 144, 24 грн., чим вчинив правопорушення, передбачене ст. 51 КУпАП.

У судове засідання, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, будучи повідомленою про день, час та місце розгляду справи, згідно положень ст. ст. 268, 277-2 КУпАП, не з`явилася, про причини неявки не повідомила. Не виявилось можливим забезпечити явку у судове засідання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, і за результатами виконання ухвали суду про привід останньої. Тож суд, виходячи з вище зазначених правових норм, беручи до уваги практику Європейськго суду з прав людини, відповідно до якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правам та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, вважає за можливе провести розгляд справи у її відсутність.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

За таких умов, суд дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення у відповідності до положень ст. 252 КУпАП, як-то: оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, у тому числі з урахуванням наявних у справі відомостей щодо часу, місця, способу настання обставин цього адміністративного правопорушення, та безпосередньо ролі особи, яка притягається до адміністративної відпоідальності, в їх настанні, керуючись законом і правосвідомістю, приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно ст. 245 КУпАП, серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтями 251, 280 КУпАП, визначено фактичні дані, обставини на основі яких, у визначеному законом порядку, орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення.

Згідно ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У відповідності з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 252 КУпАП висновок про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення має бути зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності.

Обов`язок щодо збирання доказів, відповідно до абз. 2 ст. 251 КУпАП, покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

У даному випадку, як вбачається з матеріалів справи, вина особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 51 КУпАП, обґрунтовується УП самим протоколом про адміністративне правопорушення, рапортами уповноважених осіб Дніпровського УП ГУНП у м. Києві від 09.12.2019, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, та гр. ОСОБА_2 , довідкою про вартість викраденого майна. Однак в контексті наведеного слід вказати на таке.

Так, у відповідності до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Як вказано у рапорті ст.ДОП Дніпровського УП ГУНП у м. Києві О.Шелеста від 09.12.2019, ним 09.12.2019 було складено адміністративний протокол за ст. 51 КУпАП відносно гр. ОСОБА_1 та направлено в суд для розгляду у зв`язку з тим, що останній 09.12.2019 в 16:50 по вул. П.Запорожця 14, в магазині «Лоток» здійснив дрібну крадіжку продуктів харчування на закупівельну суму 144,24 грн. Викрадене майно було повернуто представнику магазину. Гр. ОСОБА_1 визнав свою провину в повній мірі. З даним громадянином була проведена профілактична бесіда. Зобов`язався в майбутньому не вчиняти дрібних крадіжок, та зобов`язався з`явитися до суду за викликом.

Згідно пояснень гр. ОСОБА_1 від 09.12.2019, він дійсно визнав те, що 09.12.2019 в 16:50 год. по вул. П.Запорожця 14 в магазині «Лоток» намагався викрасти продукти харчування, але його затримав охоронець. Свою провину визнав. З протоколом згідний.

Гр. ОСОБА_2 у своїх поясненнях від 09.12.2019 зазначила, що 09.12.2019 в магазині «Лоток» по вул. П . Запорожця 14 в магазин зайшов покупець, який набрав товару і намагався вийти з магазину не заплативши, його затримав охоронник. Затриманий визнавав, що він намагався викрасти товар. Також зазначила, що надає довідку про викрадене майно на суму 144 грн. без ПДВ (закупівельна), а викрадений товар зберігається у неї.

У такій довідці про вартість викраденого майна з Магазину №1 вул. П.Запорожця, 14 , за підписом керуючої ОСОБА_2 , містяться записи про наступний товар, його кількість, ціну та загальну суму: ОСОБА_3 цибулею 180 г у кількості 2 шт. закупівельною ціною 13,13 на суму 26,26; Сосиски Бащинський Баликові 1г б/о газ 300г у кількості 1 шт. закупівельною ціною 43,03 на суму 43,03; Піца з ковбасою та грибами 200 г у кількості 1 шт. закупівельною ціною 31,45 на суму 31,45; Піца з куркою та ананасами 200 г у кількості 1 шт. закупівельною ціною 31,45 на суму 31,45; Печиво Рошен Multicake Мол-крем начинка 210 г у кількості 1 шт. закупівельною ціною 12,05 на суму 12,05, а всього на загальну суму 144,24. У цій же довідці зазначено, що крадіжка скоєна 12.12.2019 о 16:35:03.

Вказані докази мають випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" № 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто бути такими, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25).

При цьому, сам факт визнання особою вини у вчиненні адміністративного правопорушення не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень і не звільняє останнього від доведення його правомірності. З`ясування обставин, за яких вчинено адміністративне правопорушення, яке поставлено за провину особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, буде неповним і поверховим, якщо не дослідити його в усіх тих аспектах, про які зазначено вище (див. постанову ВС КАС у справі №537/2088/17 від 15.05.2019).

Стаття 51 КУпАП, за якою уповноваженою особою поліції кваліфікуються дії ОСОБА_1 передбачає адміністративну відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати - у своїй першій частині, а також, у своїй другій частині - за повторне протягом року вчинення правопорушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню.

У цьому випадку, в протоколі про адміністративне правопорушення не вказана частина статті 51 КУпАП, за наслідками скоєного відсутній потерпілий, а матеріальна шкода, виходячи з даних протоколу, нікому не заподіяна, не зазначені і свідки, що вцілому ставить під сумнів об`єктивність цього документу, а визначення суті адміністративного правопорушення за результатами вивчення таких даних протоколу безпосередньо та у сукупності з долученими на підтвердження викладених у ньому обставин уповноваженою особою поліції матеріалами, як доказів, якими доводиться вина особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не є очевидним, враховуючи, що сам протокол є процесуальним документом, складеним уповноваженою на те особою з метою фіксації адміністративного правопорушення, тобто як підстава притягнення особи до адміністративної відповідальності, та, в силу положень статті 251 КУпАП, є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності, і залишає місце сумнівам, як наслідок, не узгоджуються із стандартом доказування «поза розумним сумнівом».

Долучений до матеріалів справи витяг на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який містить відомості про порушення останнім норм КУпАП, в тому числі ч. 1 ст. 51 КУпАП, не може однозначно свідчити про повторність вчинення ОСОБА_1 дрібного викрадення чужого майна, оскільки результати розгляду по тим справам і сама дата формування документа відсутня, тому його актуальність не може сприйматися як беззаперечна.

Наявна у матеріалах справи довідка про вартість викраденого майна, суперечить фактичним обставинам справи, оскільки містить посилання про її складення за наслідками крадіжки, скоєної 12.12.2019 о 16:35:03, в той час як інкриміновані ОСОБА_1 дії мали місце 09.12.2019, при цьому перелічений у ній перелік товарів у протоколі про адміністративне правопорушення не відображений.

У рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Гурепка проти України» від 08.07.2010 року, суд, зокрема, зазначив, що адміністративні правопорушення через суворість санкцій, слід відносити до фактично кримінальних правопорушень, з усіма гарантіями статті 6 Конвенції та, відповідно, й статті 2 Протоколу № 7 до Конвенції; Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження в справах про адміністративні правопорушення, зокрема, в справі «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 року, заява № 16347/02) провадження в справі про адміністративні правопорушення за ч. 1 ст. 51 КУпАП України стосовно заявниці, яка вчинила дрібну крадіжку на загальну суму 0,42 грн., ЄСПЛ розцінив як кримінальне для цілей застосування Конвенції «з огляду на загальний характер законодавчого положення, яке порушила заявниця, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених цим положенням».

Неконкретність обвинувачення, з огляду на викладене вище, порушує права на захист особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, так як захищатися від неконкретного обвинувачення неможливо.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, учасники процесу, суд повинні чітко знати і розуміти суть обвинувачення, предмет судового розгляду.

Між тим, уточнювати, відредактовувати протокол суд змоги не має, адже ЄСПЛ у справі «Карелін проти Росії»(«Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення.

При цьому, за логікою ЄСПЛ, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч.1 ст.6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Крім того, виходячи зі змісту представлених доказів (пояснень, рапортів) та аналізуючи диспозицію статті 51 КУпАП, що відповідальність у цьому випадку, так чи інакше, настає за вчинення дрібного викрадення чужого майна, приходжу до висновку, що дія (викрадення), яка утворює склад даного правопорушення, вважається закінченою з моменту, коли винна особа вилучила майно і отримала реальну можливість розпоряджатись чи користуватись ним.

Тобто, діяння не становлять закінченої крадіжки, якщо винуватий фактично не мав реальної можливості розпорядитися майном на свій розсуд. Дана позиція відображена у рішеннях Верховного Суду України: в ухвалі від 24 жовтня 2013 року у справі №5-40кс13, у постанові від 25 червня 2015 року у справі №5-96кс15, з огляду на що, в поєднанні з фактичними обставинами справи, слід констатувати, що дії особи, яка перебувала в торговому залі і заволоділа товаром, доступ до якого був вільний, умисно не оплатила вартість товару і відразу після цього була затримана працівниками охорони торгового закладу, не утворюють закінченої крадіжки чужого майна, а мають розцінюватись як замах на крадіжку і кваліфікуватися за частиною другою статті 15 та відповідною частиною статті 185 КК України, оскільки така особа не мала реальної можливості розпорядитися товаром на свій розсуд.

Дрібна крадіжка, відповідальність за яку встановлена статтею 51 КУпАП та кримінально каране таємне викрадення майна, відповідальність за яке передбачено статтею 185 КК України, різняться між собою лише таким елементом об`єктивної сторони, як розмір викраденого майна.

З урахуванням наведеного вважаю, що ОСОБА_1 вчинив саме замах на дрібне викрадення чужого майна.

Кодекс України про адміністративні правопорушення не містить понять стадій правопорушення (готування, замаху), що є цілком виправданим з огляду на меншу суспільну небезпеку адміністративного правопорушення в порівнянні з кримінально караним діянням; але цей Кодекс містить окремі статті, що передбачають адміністративну відповідальність за незакінчені дії (наприклад ст.188 КУпАП).

Відсутність адміністративної відповідальності за скоєння замаху на дрібне викрадення чужого майна виключає відповідальність ОСОБА_1 за скоєні ним дії.

Тож, із суті адміністративного правопорушення, викладеного у протоколі про адміністративне правопорушення, випливає, що особою, яка склала протокол, за відсутності в матеріалах справи в достатньому обсязі належних та допустимих доказів на підтвердження обставин правопорушення, не доведено вчинення ОСОБА_1 дрібного викрадення чужого майна.

Жодних інших доказів до матеріалів справи про адміністративне правопорушення не долучено та суддею не виявлено.

Стаття 62 Конституції України зазначає, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

Аналогічного роду положення закріплено і у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Відповідно до ст. 284 КУпАП по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу; 3) про закриття справи.

Згідно п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за умови відсутністі події і складу адміністративного правопорушення.

За таких умов, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності вважаю, що провадження у цій справі слід закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, який вказує на те, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за умови відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

В свою чергу, суд враховує, що п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» та ст. 40-1 КУпАП визначено, що судовий збір стягується лише у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, а тому виходячи з норм ч. 2 ст. 284 та ст. 247 КУпАП, не вбачає пістав для звернення судового збору.

Керуючись ст.ст. 40-1, 51, 245, 247, 251, 252, 256, 280, 283-285 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя постановила:

провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення, закрити на підставі п. 1) ст. 247 даного Кодексу.

Постанова може бути оскаржена в порядку та строки визначені Кодексом України про адміністративні правопорушення, з урахуванням норм статей 287-294 даного Кодексу, і набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя: О. Бірса