ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1556/20 Справа № 173/1452/20 Суддя у 1-й інстанції - Бурхан С. М. Суддя у 2-й інстанції - Коваленко Н. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2020 року м. Дніпро

Суддя-доповідач Дніпровського апеляційного суду Коваленко Н.В., розглянувши апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 11 листопада 2020 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 11 листопада 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10200 грн. Стягнуто судовий збір на користь держави у розмірі 420 гр. 40 коп.

Згідно з оскаржуваною постановою, 16.08.2020 о 19 годині 35 хвилин по вул. Промисловій, 4, м. Вільногірськ, Дніпропетровської області, водій ОСОБА_1 керував мопедом "Верховина" без д/н з явними ознаками алкогольного сп`яніння (невиразна мова, запах алкоголю з порожнини рота). На законну вимогу працівника поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі та за допомогою приладу "Драгер", водій відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п.2.5 ПДР України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову скасувати, провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в його діях цього складу адміністративного правопорушення.

Вимоги скарги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що постанова винесена з порушеннями норм процесуального та матеріального права. Так, вказує, що мопедом керувала його дружина, тоді як, він перебував на ньому в якості пасажира. При цьому, працівники поліції, після зупинення мопеда і з`ясування обставин кому він належить, почали безпідставно стверджувати, що це він керував мопедом. Також, зазначає, що суд належним чином його не повідомляв про судові засідання, розглянув справу за його відсутністю, чим порушив його права, передбачені ст. 268 КУпАП, й позбавив можливості надати клопотання, зокрема, про допит свідка. Окрім того, вказує, що суд порушив його право на справедливий суд, не взявши до уваги рішення ЄСПЛ щодо обов`язкової участі у розгляді справи сторони обвинувачення, в особі прокурора. До того ж, звертає у вагу, що на час винесення оскаржувної постанови, офіційна редакція ч. 1 ст. 130 КУпАП не містить норму про притягнення до адміністративної відповідальності за керування транспортними засобами в стані алкогольного сп`яніння, або відмови від проходження водія на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, тому вважає, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності підлягає скасуванню, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Заслухавши ОСОБА_1 , який апеляційну скаргу підтримав, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази й доводи апеляційної скарги, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Ці вимоги закону судом першої інстанції були виконані в повному обсязі.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим.

Цей висновок підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії ОБ № 034619 від 16 серпня 2020 року, актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, відповідно до якого ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, відеозаписом з нагрудної камери поліцейського.

Зазначені докази у своїй сукупності є підтвердженням наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, що виразилось у відмові від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, та доведеності його вини у його вчиненні.

Об`єктивних підстав ставити під сумнів достовірність наведених доказів та викладених обставин суд апеляційної інстанції не вбачає.

Суд звертає увагу на те, що ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного сп`яніння чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а так само й за відмову від проходження медичного огляду.

Жодних доводів стосовно поважності причин, з яких ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння під час апеляційного розгляду наведені ним не були.

Також, доводи ОСОБА_1 про те, що транспортним засобом керувала його дружина, а не він, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду апеляційної скарги, й спростовуються вище наведеними доказами у справі, зокрема, відеозаписом з нагрудних камер працівників поліції.

Окрім цього, як видно з матеріалів справи, ОСОБА_1 свою винуу вчиненні адміністративного правопорушення визнав під час складання протоколу про адміністративне правопорушення та надання пояснень.

Посилання ОСОБА_1 як на підставу для скасування постанови, на те, що він не є суб`єктом відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП в редакції чинній на час винесення постанови, суд розцінює як необгрунтовані, з огляду на таке.

Законом України від 17 червня 2020 року за №720-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень», який набрав чинності 03 липня 2020 року, внесені нові зміни до Закону України за №2617-VIIІ, а саме, згідно з вимогами пункту 117 Розділу І Закону України №720-IX: у пункті 1 Розділу І Закону України №2617-VIIІ виключено підпункт 4, який запровадивши нову редакцію ст.130 КУпАП виключав адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами у стані сп`яніння, отже адміністративна відповідальність за ці дії відновлена з 03 липня 2020 року; у пункті 2 Розділу І Закону України №2617-VIIІ виключено підпункт 171, який доповнивши КК України ст.286-1 криміналізував відповідальність за керування транспортними засобами особами у стані сп`яніння відтак з 03 липня 2020 року відбулася декриміналізація цих дій.

Законом № 720-IX від 17 червня 2020 року по суті повернуто у попереднє положення диспозицію ст. 130 КУпАП, яка існувала на момент набрання чинності Закону № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року, таким чином, суд застосовує чинну редакцію частини 1 статті 130 КУпАП, тобто редакцію вказаної частини статті, яка є ідентичною як на день вчинення правопорушення так і на день розгляду справи.

Щодо тверджень ОСОБА_1 про порушення судом його права бути присутнім у судовому засіданні, то вони свого підтвердження під час судового розгляду не знайшли.

Як видно з матеріалів справи, ОСОБА_1 про розгляд справи був повідомлений при складанні протоколу працівниками поліції, однак своїми правами, передбаченими ст. 268 КУпАП свідомо не скористався.

Окрім того, ОСОБА_1 неодноразово повідомлявся судом першої інстанції про розгляд справи про адміністративне правопорушення щодо нього, однак до суду не з`явився, не повідомивши про причини свого неприбуття, клопотання про відкладання розгляду справи суду не надавав.

Отже, ОСОБА_1 будучи обізнаним про складання щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення, не вжив заходів для явки до суду першої інстанції, та апеляційний суд сприймає вказану поведінку як спробу уникнути покарання за вчинення адміністративного правопорушення.

Слід також відзначити, що і Європейський Суд з прав людини у рішенні «Пономарьов проти України» наголосив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.

Доводи апеляційної скарги про те, що у справі мала приймати участь сторона обвинувачення і недотримання цієї вимоги суперечить судовій практиці ЄСПЛ, є також необґрунтованими.

Так, згідно ст. 250 КУпАП прокурор, заступник прокурора, здійснюючи нагляд за додержанням і правильним застосуванням законів в справах, мають серед іншого право брати участь у розгляді справи, а ч. 2 цієї статті встановлені випадки обов`язкової участі прокурора (провадження у справах за ст. 172-4, 172-9 і 172-9-2 КУпАП).

Отже, національним законодавством передбачено випадки обов`язкової участі прокурора у справі та випадки, коли участь прокурора є факультативною, тому посилання на рішення ЄСПЛ у цьому випадку не можна вважати обґрунтованими, оскільки вони застосовуються з огляду на «дух закону», а не лише на його формальні приписи і стосуються насамперед об`єктивності, безсторонності та неупередженості суду під час розгляду справи та унеможливлення суду за власною ініціативою досліджувати докази чи змінювати об`єм пред`явленого обвинувачення, а не для формальної участі сторони прокурора у справі як такої.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав визнати обґрунтованими доводи ОСОБА_1 , не погоджується з ними та розцінює їх лише як спосіб захисту.

Отже, у суду апеляційної інстанції не виникає сумніву щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

При апеляційному перегляді, не встановлено порушень судом першої інстанції ст. ст. 279, 280 КУпАП, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а усі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував дії ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Накладаючи адміністративне стягнення на ОСОБА_1 , суд також дотримався вимог ст.ст. 30, 33 КУпАП і призначив його в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП з урахуванням його особи, інших обставин справи, а також того, що вчинене ним правопорушення є одним із найнебезпечніших правопорушень в сфері безпеки дорожнього руху і найгрубішим порушенням порядку користування правом керування транспортними засобами та становить велику суспільну небезпеку.

Отже, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 11 листопада 2020 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду Н.В. Коваленко