ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 33/818/188/20
Категорія: ст. 124 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.03.2020 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Цілюрик В.П., з участю осіб, відносно яких винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення, передбачені ст. 124 КУпАП ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , її захисника адвоката Грінцова Олександра Володимировича, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 04.12.2019 року у відношенні ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Київського районного суду м. Харкова від 04.12.2019 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , були визнані винними у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та на них було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу 340 грн.

Судом першої інстанції було встановлено, що 16.10.2019 року о 20.07 ОСОБА_2 на узвозі Журавлівському в м. Харкові, керуючи автомобілем «Hyundai Accent», державний номер НОМЕР_1 в темну пору доби здійснила зупинку автомобіля посередині дороги, при цьому не увімкнула аварійну світлову сигналізацію та не установила знак аварійної зупинки або миготливий червоний ліхтар на відстані, що забезпечило б безпеку для руху іншим учасникам дорожнього руху, внаслідок чого о 20.10 водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Audi A6 державний номер НОМЕР_2 не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на зміни та не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху та здійснив наїзд на стоячий на полосі його руху транспортний засіб «Hyundai Accent», державний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_2 . При зіткненні автомобілі отримали механічні пошкодження.

Такими діями ОСОБА_2 були порушені вимоги п.п. 9.9 «а», 9.10 «б» Правил дорожнього руху України, а ОСОБА_1 вимоги п.п. 2.3 «б», 12.1 Правил дорожнього руху України.

Не погодившись з таким рішенням ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати в частині визнання її винною та закрити в цій частині провадження по справі на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

Також просить поновити строк на апеляційне оскарження, обґрунтовуючи тим, що оскаржувану постанову було отримано лише 18.12.2019 року.

В апеляційній скарзі її автор вказує, що складений відносно неї протокол про адміністративне правопорушення містить порушення вимог ст. 254 КУпАП, його було складено без її участі, повідомлення про прибуття до УПП в Харківській області було надіслано за день до його складання і отримано 01.11.2019 року.

Також вказує, що при складанні протоколу їй не були роз`яснені її права та обов`язки. Під час розгляду справи судом не було допитано свідків про що до суду було подано відповідне клопотання, яке судом першої інстанції не розглядалось, та йому не було надано оцінки.

Вважає, що свідчення ОСОБА_1 та його дружини щодо обставин дорожньо-транспортної пригоди не відповідають дійсним обставинам, також вказує, що дружина ОСОБА_1 не зазначена як свідок.

Місце її вимушеної зупинки транспортного засобу знаходилось на рівній ділянці дороги, видимість дороги не обмежена більш ніж 100 метри, на які відсутній знак 1.2 «Небезпечний поворот ліворуч», у зв`язку з чим вважає, що вона не мала обов`язку, визначеного п. 9.10 Правил дорожнього руху України. Також вважає, що схема дорожньо-транспортної пригоди підтверджує її невинуватість. Судом першої інстанції не було надано оцінки щодо негайного ввімкнення нею аварійної сигналізації.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2 , та її захисника адвоката Грінцова О.В., які підтримали вимоги апеляційної скарги, ОСОБА_1 , який заперечував проти її задоволення, дослідивши матеріали справи, вважаю за необхідне поновити строк на апеляційне оскарження, оскільки повідомлені причини такого пропуску апеляційний суд вважає поважними та відмовити в задоволенні апеляційної скарги виходячи з наступного.

Відповідно до вимог статей 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Апеляційним судом не встановлено порушень судом першої інстанції вимог вказаних вище норм.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (стаття 1 КУпАП).

Відповідно до статті 2 КУпАП, законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України. Закони України про адміністративні правопорушення до включення їх у встановленому порядку до цього Кодексу застосовуються безпосередньо.

Положення статті 7 КУпАП передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення згідно зі статтею 251 КУпАП є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Частина 2 статті 251 КУпАП встановлює, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення окрім іншого, повинен вирішити чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до частини 1 статті 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Згідно частини 7 статті 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги щодо складання адміністративного протоколу за відсутності ОСОБА_2 та нероз`яснення їй прав та обов`язків заслуговують на увагу, проте це не спростовує правильність встановлених судом обставин, у зв`язку з чим, це не може бути підставою для закриття провадження на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

Доводи, що судом першої інстанції не було викликано та допитано свідка, заявленого у клопотанні, апеляційний суд вважає таким, що не свідчить про необхідність скасування постанови судді, оскільки даних, що цей свідок ( ОСОБА_3 ) перебувала в тому місті, де відбувались події матеріали справи не містять, апеляційфному суду таке клопотання не заявлялось.

Апеляційний суд відхиляє доводи щодо свідчень дружини ОСОБА_1 , оскільки як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови такі пояснення судом першої інстанції до уваги взяті не були.

Хибними вважає апеляційний суд посилання апелянта на відсутність дорожнього знаку 1.2 «небезпечний поворот», як на підставу звільнення її від обов`язку встановлення попереджувального знаку при здійсненні аварійної зупинки.

Відповідно до вимог п. 9.9 «а» вказаних вище Правил, у разі вимушеної зупинки транспортного засобу повинна бути ввімкнена аварійна світлова сигналізація.

Відповідно до положень п. 9.10 «б» Правил дорожнього руху України, у разі вимушеної зупинки в місцях з обмеженою оглядовістю дороги хоча б в одному напрямку менше 100 метрів, разом з увімкненням аварійної світлової сигналізації слід установити знак аварійної зупинки або миготливий червоний ліхтар на відстані, що забезпечує безпеку дорожнього руху, але не ближче 20 метри до транспортного засобу в населених пунктах і 40 метри поза ними.

З письмових пояснень ОСОБА_2 вбачається, що одразу як вона вийшла зі свого автомобіля і тільки перейшла дорогу до тротуару, почула звук удару, побачила, що в її автомобіль в`їхав автомобілем Audi A6 державний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 . ОСОБА_2 визнала в апеляційному суді, що дійсно не вжила заходів для встановлення знаку аварійної зупинки.

Матеріали справи свідчать, що автомобіль ОСОБА_2 зупинився в темну пору доби, в осінній період, на ділянці дороги, який має крутий поворот.

На думку апеляційного суду викладене вище свідчить, що дійсно зупинка автомобіля «Hyundai Accent», державний номер НОМЕР_1 була у тому місті дороги, де його було важко одразу побачити, що також підтверджує, що окрім відсутнього знаку аварійної зупинки, враховуючи незначний час між зупинкою автомобіля та моментом зіткнення транспортних засобів, автомобіль під керуванням ОСОБА_2 був також з вимкненими сигналами аварійної зупинки. Такі обставини в свою чергу підтверджуються поясненнями ОСОБА_1 .

Враховуючи вище викладене, апеляційний суд, вважає, що судом першої інстанції було вірно встановлено, що дії ОСОБА_2 не відповідали вимогам п.9.9 «а» та п. 9.10 «б» Правил дорожнього руху України, у зв`язку з чим нею було вчинено адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, яким суд першої інстанції надав повну та об`єктивну оцінку, та прийняв законе і обґрунтоване рішення, у зв`язку з чим підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ПОСТАНОВИВ:

Клоптання ОСОБА_4 про поновлення строку на подачу апеляційної скарги на постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 04.12.2019 року у відношенні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити, вказаний строк поновити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а вказану вище постанову без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Постанова набрала законної сили 04.03.2020 року

Суддя Харківського апеляційного суду В.П. Цілюрик