П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2020 року м. Київ

Суддя Київського апеляційного суду Гладій С.В., розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Оболонського районного суду м. Києва від 05 травня 2020 року стосовно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , -

В С Т А Н О В И В:

Цією постановою ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього за цим законом накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 (шестисот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10.200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Згідно з постановою суду, 18 лютого 2020 року о 14 год. 00 хв. ОСОБА_1 в м. Києві на вул. Кирилівська, 168, в порушення п. 2.5 Правил дорожнього руху, керував транспортним засобом «Рено», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння (виражене тремтіння пальців рук, зіниці очей не реагують на світло). Від проходження всіх форм та методів огляду на стан сп`яніння відмовився в присутності двох свідків.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить постанову Оболонського районного суду м. Києва від 05 травня 2020 року скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Так, ОСОБА_1 вважає постанову місцевого суду незаконною та такою, що винесена з порушенням норм процесуального та матеріального права, без встановлення всіх обставин провадження.

На обґрунтування апеляційних вимог ОСОБА_1 зазначає, що: в нього не було ознак сп`яніння, які зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення, оскільки він не перебував в стані наркотичного сп`яніння; пояснення свідків не можуть бути доказом його вини, оскільки їх пояснення викладені на заздалегідь надрукованих бланках і судом першої інстанції вони опитані не були; працівники поліції не пропонували ОСОБА_1 пройти огляд, передбачений нормами чинного законодавства, в т.ч. і із використанням спеціальних технічних засобів, що є порушенням вимог ст. 266 КУпАП; його не відсторонили від керування транспортним засобом.

Вказує ОСОБА_1 , що в суді першої інстанції він не визнав свою винуватість у вчиненні правопорушення, а тому твердження суду в частині визнання ним вини - є помилковим.

Перевіривши доводи апеляційної скарги з додатками, переглянувши відеозапис досліджуваних подій за участі водія ОСОБА_1 , слід прийти до наступного висновку.

Апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги, як указано в ст. 294 КУпАП.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Як регламентують приписи ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.

Суд, у відповідності з приписами ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Дані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, - за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння, всупереч нормі п. 2.5 Правил дорожнього руху - є правильним, а зміст постанови відповідає вимогам, передбаченими ст.ст. 283, 284 КУпАП, оскільки в ній наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 417721 від 18 лютого 2020 року, в означений день о 14 год. 00 хв. в м. Києві по вул. Кирилівська, 168, ОСОБА_1 керував автомобілем «Рено», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння: виражене тремтіння пальців рук, звужені зіниці очей, які не реагують на світло, порушення мови. Від проходження медичного огляду у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с. 2).

ОСОБА_1 було роз`яснено його права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, розуміння яких він засвідчив власноручним підписом в протоколі про адміністративне правопорушення (а.с. 2).

Слід зазначити, що в графі "пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності по суті порушення" ОСОБА_1 власноручно зазначив наступне: "В зв`язку з тим, що займаюсь перевезенням і так як чекав клієнта на визначений час, поїхати до лікаря - не було часу».

В матеріалах провадження наявні пояснення свідків ОСОБА_2 і ОСОБА_3 від 18 лютого 2020 року (а.с. 3), що підтверджують відмову ОСОБА_1 пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі.

Що стосується доводів, викладених в апеляційній скарзі, в частині того, що суд першої інстанції не в повній мірі розглянув матеріали за протоколом про адміністративне правопорушення, оскільки не було викликано та допитано свідків ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , то вони не є беззастережними, оскільки судом першої інстанції були досліджені письмові пояснення вказаних свідків від 18 лютого 2020 року, відповідно до яких, в їх присутності водій ОСОБА_1 відмовився у встановленому законом порядку пройти огляд для визначення стану наркотичного сп`яніння.

З яких підстав та для з`ясування яких саме обставин суд першої інстанції повинен був опитати в судовому засіданні свідків - з апеляційної скарги не видно.

Був переглянутий відеозапис досліджуваних подій за участю ОСОБА_1 , який, на пропозицію працівника поліції пройти медичне освідування на стан наркотичного сп`яніння у в присутності двох свідків-понятих - в категоричній формі відмовився (а.с. 5).

Слід зазначити і про те, що доводи ОСОБА_1 , що в матеріалах справи відсутні достатні та переконливі докази, зібрані в передбаченому ст. 266 КУпАП порядку, які б свідчили про наявність його вини у вчиненні правопорушення, - є безпідставними, з огляду на те, що поліцейськими не був порушений порядок проведення огляду осіб, щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані наркотичного сп`яніння, оскільки такий огляд проводиться тільки у визначеній медичній установі шляхом відібрання певних біологічних зразків з послідуючим їх дослідженням, а не на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів у присутності двох свідків, у тому числі і за допомогою приладу "Драгер", який може встановлювати перебування особи тільки в стані алкогольного сп`яніння.

Така процедура огляду водіїв, визначена п. 3 "Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду", що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103, зі змінами, п. 6 Інструкції "Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції", затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерством охорони здоров`я від 09 листопада 2015 року за 1452/735, що зареєстрована в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за № 1412/27858, які найшли своє відображення і в "Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі", затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року за № 1395, що зареєстрована в Міністерстві юстиції України 10 листопад 2015 року за № 1408/27853, не суперечить вимогам ст. 266 КУпАП.

За наведеним, в сукупності, суд першої інстанції прийшов до ґрунтовного висновку про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за порушення ним п. 2.5 Правил дорожнього руху.

При цьому, доводи ОСОБА_1 про те, що він не перебував в стані наркотичного сп`яніння - не впливають на висновки суду, оскільки, відповідно до п. 2.5 Правил дорожнього руху, водій повинен на вимогу працівника поліції пройти у встановленому порядку медичний огляд для визначення стану впливу наркотичних речовин тільки у визначеному закладі охорони здоров`я.

Також, не можна не вказати, що ОСОБА_1 не надав доказів того, що він відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння перебуваючи в стані крайньої необхідності, що усуває дію адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

До таких дій не можна віднести і нагальну потребу керувати транспортним засобом, за письмовими поясненнями ОСОБА_1 , по причині очікування клієнта, який замовив його послуги як водія таксі.

У рішенні по справі "О`Галлоран та Франціє проти Сполученого Королівства" від 29.06.2007, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Законом України від 07 липня 2016 року № 1446-VIII посилена відповідальність за керування транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

А тому, притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за відмову від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння буде сприяти досягненню основної мети - виховання правопорушника, а також запобігання вчиненню нових правопорушень.

З урахуванням викладеного, порушень норм матеріального або процесуального права, які були б підставою для скасування чи зміни постанови суду першої інстанції, під час апеляційного перегляду справи - не встановлено.

За наведеним, апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Постанову Оболонського районного суду м. Києва від 05 травня 2019 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього за цим законом накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 600 (шестисот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10.200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік - залишити без змін, а його апеляційну скаргу - без задоволення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду С.В.Гладій