Справа № 629/5318/20
Номер провадження 3/629/1108/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.12.2020 року м. Лозова

Суддя Лозівського міськрайонного суду Харківської області Мицик С.А., розглянувши адміністративний матеріал, що надійшов з Лозівського ВП ГУНП в Харківській області у відношенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не працюючої, зареєстрованої та мешкаючої за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст.184 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ №157457 від 28.10.2020 року, 28.10.2020 року о 09 годині 55 хв. ОСОБА_1 ухилилася від виконання, передбачених ст. 150 Сімейного кодексу України, обов`язків щодо виховання свого неповнолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ОСОБА_1 в судовому засіданні вину у інкримінованому їй правопорушенні не визнала. Пояснила, що добросовісно виконує свої батьківські обов`язки і жодним чином від них не ухиляється. Зазначила, що її син ОСОБА_3 виховується в повній сім`ї, крім нього також є молодша дитина. Вона та батько виховують дітей належним чином. Пояснила, що ОСОБА_3 добре керує велосипедом, після ДТП 28.10.2020 він зателефонував їй та вона одразу приїхала на місце ДТП, тоді її син отримав незначні тілесні ушкодження, наразі здоровий та добре себе почуває. Після того, що трапилося, вони з батьком спілкувалися з сином, він після ДТП був шокований та зробив для себе відповідні висновки. На теперішній час син не їздить на велосипеді, оскільки велосипед пошкоджений так, що не підлягають ремонту. Найближчим часом велосипед їх сім`я не буде придбати, тож ОСОБА_3 наразі пішохід. Після того, що трапилося з сином 28.10.2020, він запевнив її та свого батька, що на майбутнє завжди дотримуватиметься правил дорожнього руху.

Вислухавши особу у відношенні якої складено протокол про адміністративне правопорушення, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного.

Адміністративна відповідальність за ч.1ст.184 КУпАП настає у разі ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Статтею 150 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

В протоколі серії ВАБ №157457 від 28.10.2020 року зазначено, що ОСОБА_1 ухилилася від виконання передбачених ст. 150 Сімейного кодексу України обов`язків щодо виховання свого неповнолітнього сина, ОСОБА_2 , проте не зазначено, від яких саме обов`язків вона ухилилася. З доданих до протоколу копій: протоколу серія ДПР 18 № 446371 від 28.10.2020 вбачається, що 28.10.2020 в м. Лозова на вул. Кутузова ОСОБА_4 , керуючи автомобілем, не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожньої обстановки та допустив зіткнення з велосипедом, який рухався через дорогу, в результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження зі збитками; письмових пояснень ОСОБА_2 вбачається, що він їхав на своєму велосипеді «Формула» в м. Лозова по пішохідній доріжці по проспекту Перемога, під`їжджаючи до автодороги вул. Моторного, де стояв автомобіль «Газель», він не побачив із-за даного автомобіля інший автомобіль зправа, і продовжив рух з пішохідної доріжки на автодорогу по вул. Моторного, яку він хотів перетнути та проїхати на парковку до супермаркета «Сільпо», та коли він виїхав на дорогу, то в цей час зправа виїхав автомобіль, який допустив наїзд на передню частину його велосипеду, в результаті чого він впав на асфальт, та водій автомобіля зупинився, він встав, взяв велосипед та відвів його на узбіччя. Після чого водій автомобіля зателефонував у поліцію, а він своїй матері.

Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Згідно п.п. 6.1. Правил дорожнього руху України рухатися по дорозі на велосипедах дозволяється особам, які досягли 14-річного віку.

З копії паспорта ОСОБА_2 вбачається, що станом на 28.10.2020 року останньому було вже більше 14 років. Отже він мав право керувати велосипедом, відповідно до ПДД.

Згідно з вимогами ст.ст.278,280 КУпАП, суддя при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення має вирішити питання: чи правильно складено протокол та інші матеріали справи, чи є необхідність у витребуванні додаткових матеріалів, а при розгляді справи зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Обов`язкова відповідність судового процесу у справах про притягнення особи до адміністративної відповідальності таким засадам, як верховенство права, законність, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, забезпечення права на захист, безпосередність дослідження доказів, а також змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів безумовно має враховуватись як особами, яких звинувачують у скоєнні адміністративного правопорушення, так і судом, що здійснює розгляд відповідних справ.

При цьому, на підставі задекларованого принципу, що міститься в ст. 7 КУпАП, кожній особі щодо якої вирішується питання про притягнення до адміністративної відповідальності гарантовано, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження в справі про адміністративне правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений Кодексом України про адміністративне правопорушення.

Відповідно до положень КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.

За ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права. Згідно із ч. 3 п. (b) ст. 31 Віденської Конвенції про право міжнародних договорів від 1969 року, ратифікованої Україною 14.05.1986 року, поряд з контекстом договору враховується наступна практика його застосування, яка встановлює угоду учасників щодо тлумачення. Крім того, відповідно до ст. 32 Конвенції про захист прав і основних свобод людини (далі за текстом - Конвенція) питання тлумачення і застосування Конвенції належить до виключної компетенції Європейського суду, який діє відповідно до Конвенції, тобто рішення Європейського суду є невід`ємною частиною Конвенції як практика її застосування і тлумачення. Так, ч.1 ст. 6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення». Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку». А згідно з положеннями ч.3 ст.6 Конвенції кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя, тощо. Стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, поширено ЄСПЛ й на провадження у справах про адміністративні правопорушення, оскільки «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати й протокол про адміністративне правопорушення (справа «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява № 16347/02).

Обов`язкова відповідність судового процесу у справах про притягнення особи до адміністративної відповідальності таким засадам, як верховенство права, законність, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, забезпечення права на захист, безпосередність дослідження доказів, а також змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів безумовно має враховуватись як особами, яких звинувачують у скоєнні адміністративного правопорушення, так і судом, що здійснює розгляд відповідних справ.

Наведене у своїй сукупності дає підстави стверджувати те, що винність ОСОБА_1 у вчиненні вищезазначеного адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 184 КУпАП, не доведена, а сумніви, які виникли у ході розгляду цієї справи судом витлумачені на користь особи, у відношенні якої складено протокол про адміністративне правопорушення.

А відтак, на підставі п.1 ст.247 КУпАП провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст. 184 КУпАП підлягає закриттю, оскільки положеннями ст.247 КУпАП передбачено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ч.1 ст. 184, п. 1 ст.247, ст. ст.283,284,285 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 184 КУпАП, відносно ОСОБА_1 -на підставі п.1 ст. 247 КУпАП закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Харківського апеляційного суду через Лозівський міськрайонний суд Харківської області.

Суддя С.А. Мицик