Провадження №3/756/7205/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАІНИ

01 грудня 2020 року

Суддя Оболонського районного суду м.Києва Яценко Н.О. розглянувши матеріали адміністративної справи про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, відомості про працевлаштування невідомі, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.130 КУпАП,-

ВСТАНОВИВ:

24 вересня 2020 року о 06.40 год. водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом CHERY AMULET, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , по вул. Йорданська,9 в м. Києві, з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: зіниці очей, які не реагують на світло, блідий покрив шкіри обличчя, тремтіння пальців рук. Огляд ОСОБА_1 на стан наркотичного сп`яніння проводився у встановленому законом порядку у лікаря-нарколога КНП Київська міська наркологічна клінічна лікарня «Соціотерапія», чим порушив п.2.9 А Правил Дорожнього руху України. З урахуванням притягнення ОСОБА_1 двічі, протягом року до адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом в стані сп`яніння, його дії кваліфіковано за ч. 3 ст.130 КУпАП.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, повідомлявся належним чином у встановленому законом порядку, засобами телефонного зв`язку особисто ним зазначеними в протоколі, причини неявки суду не відомі. Заяв про відкладення розгляду справи від нього суду не надходило.

Як встановлюють Бангалорські принципи поведінки суддів, схвалені резолюцією 2006/23 Економічної і Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року, об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття.

Разом з тим, керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суд виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентним є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Креуз проти Польщі» № 28249/95 від 19 червня 2001 року, в п.53 якого зазначено, що «…право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави ...», тобто уникнення зловживання суб`єктами такими правами.

Враховуючи викладене, з метою забезпечення розумного строку розгляду судом справи, уникнення зловживання процесуальними правами особою, яка притягується до адміністративної відповідальності для ухилення від відповідальності, суд вважає за можливе справу розглянути за відсутності ОСОБА_1 , оскільки положення ч.2 ст.268 КУпАП не містять імперативного припису щодо обов`язкової його участі в судовому засіданні під час розгляду даної категорії справ.

Відповідно до ст.245 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

У розумінні ст.280 КУпАП, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) зобов`язаний з`ясувати, зокрема, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, надавши їм правову оцінку в сукупності, приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративному правопорушенні, яке підтверджується:

-протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №426120 від 24 вересня 2020 року, в якому зазначені обставини керування ОСОБА_1 транспортним засобом марки CHERY AMULET, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , по вул. Йорданська,9 в м. Києві, з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: зіниці очей, які не реагують на світло, блідий покрив шкіри обличчя, тремтіння пальців рук. Огляд ОСОБА_1 на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку проводився у лікаря-нарколога КНП Київська міська наркологічна клінічна лікарня «Соціотерапія»,

-висновком лікаря-нарколога КНП Київської міської наркологічної клінічної лікарні «Соціотерапія» №005501 від 28 вересня 2020 року з якого видно, що ОСОБА_1 під час обстеження перебував у стані наркотичного сп`яніння (канабіоіди та стимулятори - амфітамін) (а.с.2).

-довідкою ст..інспектора ВАП УПП у м.Києві ДПП ст.лейтенанта поліції Т.Смиченко про те, що постановами Оболонського районного суду м.Києва від 16 квітня 2020 року (справа 756/2414/20) та від 28 травня 2020 року (справа 756/5341/20) ОСОБА_1 визнаний винним у правопорушенні за ч.1 ст.130 КУпАП. (а.с.4). Дані обставини також підтверджуються відомостями, що містяться в ЄДРСР.

Зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення ознаки наркотичного сп`яніння - звужені зіниці очей, що не реагують на світло, тремтіння пальців рук, неприродна блідістьобличчя, виявлені працівниками поліції 24 вересня 2020 року у ОСОБА_1 в розумінні п.4 розділу 1, п.1 розділу 2 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09 листопада 2015 року, є безпосередніми підставами для проведення працівником поліції огляду на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, на місці зупинки транспортного засобу, або в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення.

В ході судового розгляду судом не встановлено жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про відсутність у ОСОБА_1 ознак наркотичного сп`яніння в момент його перевірки працівниками поліції 24 вересня 2020 року та лікарем наркологом. Підстави ставити під сумнів достовірність наявних у справі доказів та висновку експерта відсутні, оскільки ці докази повністю узгоджуються між собою та поза розумним сумнівом доводять вину ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого правопорушення, порушенні вимог п.2.9А ПДР, та не спростовують правомірності дій інспекторів ПП щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення, які діяли у повній відповідності до вимог КУпАП на Інструкції.

Факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення як особою, яка більш ніж двічі протягом року піддавалася адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених ст.130 КУпАП, підтверджується постановами судів, наявними в матеріалах справи, та картками обліку адміністративних правопорушень за даними бази АРМОР.

Виходячи з наведеного, з дотриманням вимог ст.ст.245, 280 КУпАП, суд всебічно, повно та об`єктивно з`ясував всі обставини справи, які мають значення для її правильного вирішення, дослідив письмові матеріали та дійшов висновку, що в діях ОСОБА_1 міститься склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.130 КУпАП за ознаками - керування транспортним засобом, з ознаками наркотичного сп`яніння, вчинені особою, яка двічі протягом року піддавалася адміністративному стягненню за ст..130 КУпАП.

Обираючи вид і міру стягнення, суд відповідно до ст.33 КУпАП враховує особу ОСОБА_1 , його ухилення від явок до суду, систематичне вчинення аналогічних правопорушень, явне зневажливе ставлення до встановленого порядку керування транспортними засобами, суспільну небезпечність адміністративного проступку, який створює небезпеку і загрозу як його здоров`ю та життю, так і інших учасників дорожнього руху, неодноразове притягнення до адміністративної відповідальності за допущення інших порушень в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, тому вважає за необхідне піддати його адміністративному стягненню у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами, адже не дивлячись на те, що на момент оформлення матеріалів такого права він був позбавлений в судовому порядку, спеціальний дозвіл на право керування транспортними засобами він отримував (серії ТП №275355).

Відповідно до п.28 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами законодавства у справах про злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», суд не застосовує адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами у випадку, коли винна особа позбавлена такого права або взагалі його не мала.

Однак, як визначено в п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про призначення покарання» (яку суд застосовує за аналогією в силу наявної паралелі між адміністративними та кримінальними правопорушеннями в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху), позбавлення права керувати транспортними засобами може бути призначене судом незалежно від того, що особа вже позбавлена такого права в порядку адміністративного стягнення. Однак суд не вправі призначити це покарання особі, яка не має права керувати транспортними засобами.

Приймаючи рішення про застосування стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, суд вважає за необхідне відступити від висновку Пленуму Верховного Суду України, викладеного в п.28 Постанови №5 від 23 грудня 2005 року, виходячи з того, що строк позбавлення його такого права за попередніми постанова судів спливає раніше, тому не призначення йому такого виду стягнення при винесенні судом даної постанови не забезпечуватиме мети його застосування, визначеної ст.23 КУпАП та не матиме превентивне значення для попередження вчинення ОСОБА_1 нових порушень, адже позбавленням права керування за результатами вирішення даної справи за ч.3 ст.130 КУпАП передбачає більш тривалий строк.

Згідно ст.40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Керуючись ст.ст. 23, 24, 27, 33-35, 40-1, 130 ч.3, 245, 268, 280, 283, п.1 ч.1 ст.284 КУпАП суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.130 КУпАП та накласти адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 2400 (дві тисячі чотириста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 40 800 (сорок тисяч вісімсот) грн. 00 коп. в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами строк на 10 (десять) років.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в сумі 420 (чотириста двадцять) грн. 40 коп.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд м. Києва протягом 10 днів з дня її постановлення.

Постанова судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Строк пред`явлення до виконання три місяці, з дня набрання постановою законної сили.

Суддя: Н.О. Яценко