Справа №: 700/411/19
Провадження № 3/700/32/20
П О С Т А Н О В А

Іменем України

05 березня 2020 року смт.Лисянка

Суддя Лисянського районного суду Черкаської області Яценко Г.М.,

за участю секретаря судового засідання: Бондарчук Т.І.,

за участю прокурора: Судоми О.А.,

особи щодо, якої складено протокол про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

адвоката Бесараба В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду матеріали, які надійшли з Управління захисту економіки в Черкаській області Департаменту захисту економіки національної поліції України про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: с. Павлівка, Жашківського району, Черкаської області, місце проживання: АДРЕСА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , місце роботи: не працюючого, посада: депутат, у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172-7, ч. 2 ст. 172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі за текстом - КУпАП),

у с т а н о в и в :

Згідно протоколів про адміністративні правопорушення від 09.04.2019 року, які складені уповноваженою особою Управління захисту економіки у Черкаській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України (протоколи № 315002 та №315001) ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді депутата Вотилівської сільської ради Лисянського району Черкаської області вчинив правопорушення, пов`язані з корупцією, відповідальність за які передбачена ч.1 та ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, за наступних обставин.

Відповідно до рішення Вотилівської сільської ради Лисянського району Черкаської області від 13.11.2015 року №1-1/VІІ «Про підсумки виборів, визнання повноважень та реєстрацію депутатів Вотилівської сільської ради та Вотилівського сільського голови» ОСОБА_1 обрано депутатом Вотилівської сільської ради на місцевих виборах 25 жовтня 2015 року.

Так, відповідно до рішення Вотилівської сільської ради від 13.11.2015 року №1-1/VІІ, ОСОБА_1 офіційно оголошено депутатом Вотилівської сільської ради.

06.12.2017 року на черговій 21 сесії Вотилівської сільської ради 7 скликання під №13 розглянуто питання «Про позицію сільської ради щодо виділення земельних ділянок за межами населеного пункту учасникам АТО», за результатами розгляду якого 9 з 10 депутатів проголосували «За» у тому числі і депутат ОСОБА_1 , результатом голосування є прийняте сільською радою та підписане головою рішення № 21-13/УІІ «Про позицію сільської ради щодо відведення земельних ділянок за межами населеного пункту учасникам АТО» від 06.12.2017 року, де у додатку міститься клопотання до ГУ Держгеокадастру у Черкаській області, про надання земельних ділянок Лисянського району в адміністративних межах Вотилівської сільської ради з вичерпним переліком осіб, де під №53 вказано ОСОБА_2 .

Згідно довідки виданої Вотилівською сільською радою від 13.03.2019 року №122 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є дружиною ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шлюб зареєстровано виконавчим комітетом Вотилівської сільської ради 29.07.1998 року. ОСОБА_3 має дочку від попереднього шлюбу ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Таким чином, депутат Вотилівської ради ОСОБА_4 Р.В. проголосував «За» відповідно рішення №21-13/УІІ «Про позицію сільської ради щодо відведення земельних ділянок за межами населеного пункту учасникам АТО» від 06.12.2017 року, яким було вирішено надати земельну ділянку ОСОБА_5 , яка є близькою особою, а саме падчеркою.

Підтверджує цей факт відсутність повідомлень від ОСОБА_1 в журналі реєстрів повідомлень щодо конфлікту інтересів Лисянської районної держаної адміністрації Черкаської області.

Згідно протоколу про вчинення адміністративного правопорушення, ОСОБА_6 порушив вимоги п. 3 ч.1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» та вчинив адміністративні правопорушення, передбачені ч.1 та ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

Захисник у судовому засіданні пояснив, що відповідно до ст.38 КУпАП, термін притягнення до адміністративної відповідальності не може перевищувати 2 роки з моменту його вчинення, який на даний час сплив, тому просить суд не притягувати ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та закрити провадження у справі.

ОСОБА_1 клопотання щодо закриття провадження у справі заявлене захисником, підтримав.

Прокурор у судовому засіданні не заперечував щодо закриття провадження у справі на підставі ст. 38 КУпАП.

Слід зазначити, що головуюча у справі суддя Яценко Г.М. у період з 29.08.2019 року по 06.12.2019 року перебувала на лікарняному.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи про адміністративні правопорушення, суд виходить з наступного.

Депутату Вотилівської сільської ради Лисянського району Черкаської області Сербіну ОСОБА_7 інкримінується те, що він, будучи суб`єктом відповідальності за корупційні правопорушення, відповідно до пп. «б» п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції», порушив вимоги п.п.2, 3 ч.1 ст.28 вказаного Закону, а саме не повідомив належним чином про наявність у нього реального конфлікту інтересів та не маючи законних підстав, в умовах реального конфлікту інтересів, прийняв рішення та вчинив дії під час підписання рішення, чим вчинив адміністративні правопорушення відповідальність за які передбачена ч.1 та ч.2 ст.172-7 КУпАП.

У протоколах про адміністративні правопорушення, складених відносно ОСОБА_1 зазначено, що днем виявлення правопорушень.

З даним твердженням суд погодитись не може через наступне.

В матеріалах справи наявний лист прокурора Звенигородської місцевої прокуратури від 12.02.2019 року за №3/31-140-80 вих-19 адресований в.о. начальника УЗЕ в Черкаській області ДЗЕ НП України підполковнику поліції Трубі А.С., згідно якого скеровані матеріали для вирішення питання щодо притягнення до адміністративної відповідальності депутата Вотилівської сільської ради ОСОБА_1 з додатками на 13 аркушах, що свідчить про виявлення правопорушення, які адресатом отримано згідно штемпелю вхідної кореспонденції 18.02.2019 року.

Відповідно до ч. 2 ст.7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП суд при розгляді справи зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Як вбачається із матеріалів справи, депутат Вотилівської сільської ради ОСОБА_1 проголосував «За» за рішення №21-13/УІІ «Про позицію сільської ради щодо відведення земельних ділянок за межами населеного пункту учасникам АТО» від 06.12.2017 року, яким було вирішено надати земельну ділянку ОСОБА_5 , яка є близькою особою, а саме падчеркою.

У листі Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 223-943/0/4-17 від 22.05.2017 року вказано, що аналіз термінів «потенційний інтерес» та «реальний інтерес», які містяться у ч. 1 ст. 1 Закону, з урахуванням висновку науково-правової експертизи Ради науково-правових експертиз при Інституті держави і права їм. В.М.Корецького НАН України від 29 квітня 2016 року № 126/50-е, виконаного на замовлення адвоката Ульянова Р.А., щодо законодавства про боротьбу з корупцією дає можливість констатувати, що потенційний конфлікт інтересів відрізняється від реального тим, що при потенційному конфлікті встановлюється лише наявність, існування приватного інтересу особи, що може вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, тоді як при реальному конфлікті інтересів існуюча суперечність між наявним приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями безпосередньо впливає (вплинула) на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання вказаних повноважень. Крім того, це також визначає ступінь впливу цієї суперечності на прийняття рішення чи вчинення дії, який повинен мати об`єктивний вираз, а також часовий взаємозв`язок між прийняттям рішення та наявністю певних ознак, що мають місце при цьому.

Тобто, відмінність між цими поняттями полягає в тому, що для встановлення факту реального конфлікту інтересів недостатньо констатувати існування приватного інтересу, який потенційно може вплинути на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, а слід безпосередньо встановити, що, по-перше, приватний інтерес наявний, по-друге, він суперечить службовим чи представницьким повноваженням, а по-третє, така суперечність не може вплинути, а реально впливає на об`єктивність чи неупередженість прийняття рішень чи вчинення дій.

Таким чином, для встановлення наявності факту прийняття рішення, вчинення чи не вчинення дії в умовах реального конфлікту інтересів та розмежування реального і потенційного конфлікту інтересів особа, яка здійснює правозастосовну діяльність, для кваліфікації рішення як такого, що прийняте в умовах реального конфлікту інтересів, має встановити наявність обов`язкової сукупності таких юридичних фактів, як:

1) наявність у правопорушника факту приватного інтересу, який має бути чітко сформульований (артикульований) та визначений;

2) наявність факту суперечності між приватним інтересом і службовими чи представницькими повноваженнями із зазначенням того, в чому саме ця суперечність знаходить свій вияв або вплив на прийняття рішення;

3) Наявність повноважень на прийняття рішення;

4) Наявність факту реального впливу суперечності між приватним та службовим чи представницьким інтересом на об`єктивність або неупередженість рішення. Беручи до уваги визначення поняття «реальний конфлікт інтересів», згідно з яким він можливий при прийнятті рішення, а також роль окремої особи при прийнятті рішення колегіальним органом, можемо констатувати, що голосування окремою особою само по собі не може створювати безпосередній причинно-наслідковий зв`язок між її діями та юридичними наслідками у формі прийнятого рішення колегіальним органом.

Без наявності хоча б одного з фактів із цієї сукупності реальний конфлікт інтересів не виникає. Встановлення цих фактів має бути відображено в протоколі про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, та, відповідно, в постанові суду.

Проте, як вбачається з матеріалів провадження, згідно протоколу двадцять першої сесії сьомого скликання Вотилівської сільської ради від 06 грудня 2017 року, списку осіб які голосували за рішення «Про позицію сільської ради щодо відведення земельних ділянок за межами населеного пункту» ОСОБА_1 взагалі участі у голосуванні не приймав.

Крім того, у протоколі зазначено, що датою вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, є 06.12.2017 року, на момент надходження до суду справи, тобто 19.04.2019 року провадження у справі підлягало закриттю у зв`язку зі спливом строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ст. 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Крім того, відповідно до ч.2 ст.284 КУпАП постанова про закриття справи виноситься, окрім інших підстав, за наявності обставин, передбачених ст.247 цього Кодексу.

Згідно із п.7 ст.247 вищевказаного Кодексу провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 КУпАП.

Аналізуючи положення ст.38 та п.7 ч.1 ст.247 КУпАП, належить зазначити, що наслідком закриття провадження у справі з вищевказаних підстав є лише звільнення особи від накладення адміністративного стягнення, а не відсутність підстав для встановлення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення. Це свідчить про те, що закриття провадження у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 КУпАП, за своєю суттю є закриттям справи із нереабілітуючих підстав.

Ретельно дослідивши та перевіривши в ході розгляду усі наявні в справі докази, суд переконання про відсутність в діях ОСОБА_1 складів правопорушень, пов`язаних з корупцією, передбачених ч.1 ст.172-7 і ч.2 ст.172-7 КУпАП, за обставин, викладених у протоколах про адміністративні правопорушення, оскільки належних, достовірних і допустимих доказів, яких було б достатньо для визнання його винним у вчиненні цих правопорушень під час розгляду справи встановлено не було. При цьому, всі можливості для усунення сумнівів судом вичерпані, а сукупність зібраних та проаналізованих у справі доказів не дозволяє їх спростувати у категоричній формі та зробити беззаперечний і однозначний висновок про вчинення ОСОБА_1 дій, направлених на порушення вимог щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів (не повідомлення про наявність реального конфлікту інтересів та прийняття рішення в умовах реального конфлікту інтересів).

Відповідно до ст.8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції є нормами прямої дії, а згідно з ч.2 ст.62 Основного Закону усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи.

Зазначене узгоджується і з правовою позицією ЄСПЛ, яка має пріоритет над національним законодавством і згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), п. 43 (з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey). Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

З огляду на вищевикладене, судом встановлено відсутність в діях особи, щодо якої складено протоколи реального конфлікту інтересів за обставин, викладених в протоколах №315001 та №315002, оскільки в діях останнього відсутній обов`язковий елемент складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1, ч.2 ст.172-7 КУпАП.

З урахуванням вищевикладеного та керуючись ст.ст. 3, 28 Закону України «Про запобігання корупції», ст.ст. 172-7, 247, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.ч. 1, 2 ст.172-7 КУпАП закрити, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Постанова у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку оскарження цієї постанови.

Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником до Черкаського апеляційного суду через Лисянський районний суд, який виніс постанову, протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Г.М. Яценко