Справа № 739/218/20
Провадження № 3/739/131/20
ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2020 року м. Новгород-Сіверський

Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого - судді Чепурка В.В.,

за участі:

прокурора Івченка М.П.,

особи, яка притягується до відповідальності ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу, що надійшла з Управління стратегічних розслідувань в Чернігівській області ДСР Національної поліції України відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючого, раніше до адміністративної відповідальності не притягувався,

про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП),

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу про вчинення адміністративного правопорушення №37/2020 ОСОБА_1 , перебуваючи у період з 02 червня 2015 року по 02 липня 2018 року на посаді провідного спеціаліста відділення комплектування Новгород-Сіверсько-Семенівського об`єднаного районного військового комісаріату Чернігівської області, будучи державним службовцем категорії «в» та згідно підпункту «в» пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» від 14 жовтня 2014 року №1700-VII (далі Закон №1700-VII) суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією, у порушення вимог абзацу 1 частини другої статті 45 Закону №1700-VII під час припинення діяльності, пов`язаної з виконанням функцій держави, несвоєчасно, без поважних причин, подав, шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції, декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за період, не охоплений раніше поданими деклараціями, за формою, що визначається Національним агентством з питань запобігання корупції, а саме подав таку декларацію 10 січня 2020 року, хоча був звільнений 02 липня 2018 року, чим, згідно протоколу, вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена частини першою статті 172-6 КУпАП.

Прокурор у судовому засіданні просив визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною першою статті 172-6 КУпАП та накласти на нього стягнення у виді штрафу в мінімальному розмірі, визначеному санкцією вказаної статті.

У судовому засіданні ОСОБА_1 своєї вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 172-6 КУпАП не визнав та пояснив, що він дійсно обіймав посаду провідного спеціаліста відділення комплектування Новгород-Сіверсько-Семенівського ОРВК Чернігівської області звідки звільнився за згодою сторін 02 липня 2018 року. Під час звільнення від звернувся до юриста ОРВК ОСОБА_2 з приводу того, чи потрібно йому подавати у день звільнення електронну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави. Останній ознайомив його з положеннями статті 45 Закону України «Про запобігання корупції» в якій було вказано, що щорічна декларація подається до 01 квітня наступного року, при цьому будь-яких строків подання електронних декларацій перед звільненням та після звільнення у законі визначено не було. Відповідно юрист ОРВК ОСОБА_2 сказав йому, що декларації необхідно подати до 01 квітня наступного року. З положеннями будь-яких інших підзаконних акті, зокрема роз`яснень Національного агентства з питань запобігання корупції (далі НАЗК), його ніхто не знайомив і строків подання вказаних декларацій не роз`яснював, про наявність відповідних роз`яснень НАЗК він нічого не знав. У подальшому, на початку 2019 року він подав дві електронні декларації та вважав, що належним чином виконав вимоги антикорупційного законодавства щодо декларування. У січні 2020 року його викликали до поліції з приводу неподання декларації перед звільненням і саме тоді йому роз`яснили, що вказану декларацію він мав подати у день звільнення. У зв`язку з цим 10 січня 2020 року він подав відповідну декларацію.

У ході судового розгляду встановлено, що ОСОБА_1 був призначений на посаду провідного спеціаліста відділення комплектування Новгород-Сіверсько-Семенівського ОРВК Чернігівської області 02 червня 2015 року. У подальшому 02 липня 2018 року він звільнений з роботи на підставі частини другої статті 86 Закону України «Про державну службу». №1889-V-III, за згодою сторін, що підтверджується дослідженими у суді витягами з наказів.

При цьому відповідно до підпункту «в» пункту 1 частини першої статті 3 Закону №1700-VII ОСОБА_1 за посадою станом на 02 липня 2018 року належав до суб`єктів, на яких поширювалася дія вказаного закону.

Частиною другою статті 45 Закону №1700-VII (у редакції на час звільнення ОСОБА_1 ) визначалося, що особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а" і "в" пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3 цього Закону, які припиняють діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, подають декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями.

Особи, які припинили діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або іншу діяльність, зазначену у підпунктах "а" і "в" пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3, зобов`язані наступного року після припинення діяльності подавати в установленому частиною першою цієї статті порядку декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування ОСОБА_1 після звільнення подавав наступні декларації: 23 січня 2019 року декларацію після звільнення, 26 березня 2019 року декларацію щорічну, 10 січня 2020 року декларацію перед звільненням.

Відповідно до підпункту 2 пункту 5 Розділу ІІ Порядку формування, ведення та оприлюднення (надання) інформації Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції №3 від 10 червня 2016 року (у редакції на час звільнення ОСОБА_1 ) декларація суб`єкта декларування, визначеного в абзаці першому частини другої статті 45 Закону, який припиняє діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, подається не пізніше дня такого припинення. Якщо припинення зазначених функцій відбулося з ініціативи роботодавця, декларація подається не пізніше двадцяти робочих днів з дня, коли суб`єкт декларування дізнався чи повинен був дізнатися про таке припинення.

З викладеного вбачається, що ОСОБА_1 несвоєчасно подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування перед звільненням, яка була ним подана лише 10 січня 2020 року, при цьому згідно вказаного вище Порядку вона мала бути подана ним не пізніше дня припинення трудової діяльності, тобто не пізніше 02 липня 2018 року.

Диспозицією частини першої статті 172-6 КУпАП передбачено відповідальність за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.
Частиною першою статті 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Отже, для притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення необхідно встановити наявність в її діях сукупності об`єктивних та суб`єктивних ознак правопорушення, зокрема й наявність вини у формі умислу або необережності.
Згідно роз`яснень ВССУ щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі порушення, пов`язані з корупцією від 22 травня 2017 року суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого частиною першою статті 172-6 КУпАП характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Як вбачається з досліджених у судовому засіданні доказів ОСОБА_1 , звертався з приводу подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за відповідними роз`ясненнями до свого колеги ОСОБА_2 , який, згідно повідомлення Новгород-Сіверського ОМТЦК та СП у період з 23 лютого 2015 року по 27 грудня 2018 року обіймав посаду провідного спеціаліста командування (юриста) Новгород-Сіверського ОРВК.

При цьому ОСОБА_2 ознайомив ОСОБА_1 зі змістом статті 45 Закону №1700-VII, яка, визначаючи обов`язок подавати відповідну декларацію перед звільненням, не містила жодної інформації щодо строків подання такої декларації, та пояснив, що декларацію перед звільненням необхідно подати до 01 квітня наступного року.

Статтею 49 Закону №1700-VII передбачено, що державні органи, органи влади Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, а також юридичні особи публічного права зобов`язані перевіряти факт подання суб`єктами декларування, які в них працюють (працювали або входять чи входили до складу утвореної в органі конкурсної комісії, до складу Громадської ради доброчесності, відповідних громадських рад, рад громадського контролю, утворених при державних органах), відповідно до цього Закону декларацій та повідомляти НАЗК про випадки неподання чи несвоєчасного подання таких декларацій у визначеному ним порядку.

НАЗК перевіряє факт подання відповідно до цього Закону декларацій особами, зазначеними у пункті 5 частини першої статті 3 цього Закону.

Якщо за результатами контролю встановлено, що суб`єкт декларування не подав декларацію, НАЗК письмово повідомляє такого суб`єкта про факт неподання декларації, і суб`єкт декларування повинен протягом десяти днів з дня отримання такого повідомлення подати декларацію в порядку, визначеному частиною першою статті 45 Закону №1700-VII.

З дослідженої у судовому засіданні особової справи ОСОБА_1 вбачається, що у ній відсутні будь-які відомості про ознайомлення останнього з порядком та строками подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування як перед звільненням, так і після звільнення. Також суду не надано жодних доказів того, що ОСОБА_1 знав про обов`язок подати декларацію, передбачену частиною другою статті 45 Закону №1700-VII саме в день звільнення, або перед звільненням чи в день звільнення був повідомлений державним органом, в якому він працював, про необхідність подання декларації при звільненні, або ж отримував повідомлення НАЗК про факт неподання декларації.

Незважаючи на це ОСОБА_1 у строк до 01 квітня 2019 року було подано дві декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зокрема 23 січня 2019 року подано декларацію після звільнення, та 26 березня 2019 року подано щорічну декларацію, подання якої законодавством взагалі не вимагалося.

У подальшому, після виклику до поліції у зв`язку з проведенням перевірки дотримання строків подання декларацій, яка згідно матеріалів, доданих до протоколу, здійснювалася органами прокуратури та поліції з кінця жовтня 2019 року, ОСОБА_1 10 січня 2020 року подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування перед звільнення.

Аналіз встановлених судом обставин справи свідчить, що несвоєчасне подання ОСОБА_1 декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (перед звільненням) було зумовлене необізнаністю останнього про строки її подання. Це у свою чергу вказує на відсутність в діях ОСОБА_1 такого обов`язкового елементу складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 172-6 КУпАП як вина у формі прямого чи непрямого умислу.

Аналогічна правова позиція стосовно відсутності умислу на неподання декларації перед звільненням у випадку, якщо особа не була ознайомлення зі строками подання такої декларації, міститься у постанові Верховного Суду від 10 вересня 2019 року, винесеній у справі №200/18903/17.

За таких обставин, враховуючи відсутність вини, суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 172-6 КУпАП, в цілому.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Отже, провадження у справі про вчинення ОСОБА_1 , адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 172-6 КУпАП, підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю складу вказаного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись статтями 9, 172-6, 221, 247, 283, 284, 294 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі відносно ОСОБА_1 про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 172-6 КУпАП - закрити за відсутністю в його діях складу вказаного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Постанова може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги особою, яку притягнувалася до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим чи його представником протягом десяти днів з дня її винесення до Чернігівського апеляційного суду через Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області.

Суддя В.В. Чепурко