Провадження № 3/127/9239/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" грудня 2020 р.м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Бернада Є.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративний матеріал про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності, передбаченої статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення 15.09.2020 о 09.20 год. на перехресті вулиць Хмельницьке Шосе Писарєва пішохід ОСОБА_1 перед переходом проїзної частини по розмітці нерегульованого пішохідного переходу не впевнилась у відсутності небезпеки, раптово вийшла на пішохідний перехід, де зіткнулася з Заз Ланос, д. н. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 . Внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП) транспортний засіб отримав механічні пошкодження, а ОСОБА_1 тілесні ушкодження.

ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснила, що ДТП дійсно мала місце. Зокрема, вона вийшла на нерегульоване перехрестя, після чого її збив автомобіль. Внаслідок ДТП вона отримала тілесні ушкодження. Натомість автомобіль жодних механічних пошкоджень не отримав.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , дослідивши надані суду матеріали, суд дійшов до такого висновку.

Згідно зі статтею 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КпАП) завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до статті 280 КпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З диспозиції статті 124 КпАП випливає, що відповідальність за даною нормою настає у разі порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху (далі ПДР), що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна. Слід звернути увагу, що дана норма є бланкетною.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 порушила вимоги підпунктів «а» та «б» пункту 4.14 ПДР. Слід зауважити, що підпунктом «а» пункту 4.14 регламентовано, що пішоходам забороняється виходити на проїзну частину, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху. Відповідно до підпункту «б» пункту 4.14 ПДР встановлено заборону пішоходам раптово виходити, вибігати на проїзну частину, в тому числі на пішохідний перехід.

ОСОБА_1 в судовому засіданні не заперечувала факту порушення ПДР. Крім того, суд враховує, що порушення ОСОБА_1 ПДР підтверджується копією висновку експерта від 22.10.2020 № 758 та постановою про закриття кримінального провадження.

Отже враховуючи викладене, суд дійшов до переконання, що в судовому засіданні було підтвердження факт порушення ОСОБА_1 ПДР, а саме підпунктів «а» та «б» пункту 4.14 ПДР.

Разом з тим, як суд вже зазначив вище, склад адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КпАП, має місце у разі порушення учасниками дорожнього руху ПДР, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

ОСОБА_1 в судовому засіданні заперечила, що транспортний засіб марки Заз Ланос, д. н. НОМЕР_1 , отримав механічні пошкодження. Будь-яких інших об`єктивних даних на підтвердження того, що зазначений автомобіль отримав механічні пошкодження, матеріали справи не містять. Суду також не було надано відомостей щодо спричинення пошкоджень автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

При цьому суд вважає за доцільне зауважити, що частиною другою статті 251 КпАП регламентовано, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

З огляду на викладене, суд дійшов до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній чклад адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КпАП.

Окрім наведеного, суд вважає за доцільне звернути увагу, що у прецедентній практиці Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), зокрема у справі «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013, заява № 36673/04), звертає увагу, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

У справі справі «Карелін проти Росії» (заява № 926/08, рішення від 20.09.2016) ЄСПЛ зазначив, що, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення частини першої статті 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Суд також враховує рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 відповідно до якого адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтуються на конституційних принципах і правових презумпція, в тому числі й закріпленою в статті 62 Конституції України.

ЄСПЛ в рішенні від 10.02.1995 у справі «Аллене де Рибемон проти Франції» зазначено, що сфера застосування принципу невинуватості значно ширше, ніж це представляється: презумпція невинуватості обов`язкова не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, але і для всіх інших суспільних відносин.

З огляду на викладене, з урахуванням принципу презумпції невинуватості, закріпленого у статті 62 Конституції України, а також з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд дійшов до висновку, що об`єктивними даними не підтверджено винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 124 КпАП, а тому відповідно до пункту 1 частини першої статті 247 КпАП провадження у справі необхідно закрити.

Керуючись статтями 124, 283, 284 КпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя: