ПРИМОРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2020 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Русєвої А.С.,

за участю:

секретаря судового засідання Романюка П.С.

особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП, -

встановив:

згідно адміністративного протоколу серії ДПР18 № 074626 від 04.10.2020 року, відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Російської Федерації, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , -

04 жовтня 2020 року о 04:00 год. в м. Одеса по вул. Старопортофранківська, 97, ОСОБА_2 керував автомобілем «Тойота», державні номерні знаки НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме виражене тремтіння пальців, різкий запах алкоголю з порожнини рота, від проходження освідування на стан сп`яніння на місці зупинки за допомогою приладу «Драгер Алкотест», або в медичному закладі відмовився в присутності двох свідків.

Таким чином, за переконанням органу, який склав протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_2 скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, порушивши вимоги п. 2.5. Правил дорожнього руху України.

ОСОБА_2 у судовому засіданні свою вину в скоєнні адміністративного правопорушення, не визнав та пояснив, що він не керував автомобілем, а за кермом був його товариш, який забрав ОСОБА_4 з гостей і керував автомобілем. Просив закрити провадження по справі в зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 ; дослідив матеріали адміністративної справи та долучені до справи докази; суд приходить до висновку про таке.

У відповідності до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст.ст. 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283,284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до вимог ст.ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі ЄКПЛ або Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Ратифікація Конвенції відбулася на підставі Закону України №475/97-ВР від 17.07.1997 року; Конвенція набула чинності для України 11.09.1997 року.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано право на справедливий і публічний розгляд справи.

Прецедентна практика ЄСПЛ, застосовуючи критерій суворості покарання за вчинення адміністративного правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, відносить адміністративні правопорушення до кримінально-правової сфери з усіма гарантіями статті 6 Конвенції.

Разом з цим, і інші адміністративні правопорушення можуть підпадати під сферу дії кримінально-правового аспекту статті 6 Конвенції. Зокрема це порушення правил дорожнього руху (позбавлення права управління - Рішення ЄСПЛ «Лутц проти Німеччини» від 25.08.1987 року; Рішення ЄСПЛ «Маліге (Malige) проти Франції» від 23.09.1998 року).

ЄСПЛ дійшов висновку, що стаття 6 Конвенції не може застосовуватися з точки зору «кримінального обвинувачення» до такої міри покарання як негайне позбавлення посвідчення водія (Комюніке Секретаря Європейського Суду з прав людини стосовно рішення у справі «Ескубе проти Бельгії»).

Отже, ЄСПЛ вирішуючи питання застосування ст. 6 Конвенції не ставить в залежність виведення з під юрисдикції кримінальних судів певних видів правопорушень віднесених до юрисдикції інших органів, посадових осіб.

Виходить, що у справах про адміністративні правопорушення на які ЄСПЛ поширює кримінально правовий аспект, - особа, щодо якої розглядається справа та потерпілий, додатково користуються гарантіями ст.6 Конвенції: право на оскарження судових рішень, право на допомогу перекладача, право на виклик та допит свідків, на розумний строк розгляду справи, негайне і достатнє інформування про характер і причини обвинувачення, право на юридичну допомогу, право на безоплатну допомогу захисника (за браком коштів), ін. Крім того, в таких справах діє презумпція невинуватості.

Що стосується пояснень ОСОБА_4 про відсутність його в діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, судом встановлено таке.

Під керуванням транспортним засобом слід розуміти виконання особою функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Для притягнення до відповідальності за ст.130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.

В судовому засіданні ОСОБА_2 вину не визнав та пояснив, що у вказані в протоколі дату та час він не керував транспортним засобом за викладених в протоколі про адміністративне правопорушення обставин. У вказаний день він знаходився у гостях, його друг приїхав та забрав його. Коли вони їхали, в машині було чути якісь звуки, вони зупинились і він помінявся з водієм та сів за кермо щоб послухати, що сталось з автомобілем. При цьому, двигун автомобіля був вимкнений. Через деякий час до автомобіля під`їхали поліцейські, та склали протокол. Він відмовився від проведення медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння, оскільки не керував автомобілем та поспішав до дому.

З метою перевірки показань ОСОБА_4 на предмет їх правдивості, судом був досліджений СД-диск з відеозаписом з нагрудної камери/відеореєстратора поліцейського, на якому зафіксовані обставини складання протоколу про адміністративне правопорушення. Переглядом цього відеозапису, який міститься на СД-диску, долученому до протоколу про адміністративне правопорушення, судом встановлено, що на відеозаписах частково відображені події складання протоколу про адміністративне правопорушення, але на ньому не зафіксований факт руху автомобіля «Тойота»» державний номерний знак НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_5 .

Крім того, судом вживались заходи щодо явки у судове засідання для допиту в якості свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які згідно матеріалів провадження були присутніми під час складання протоколу про адміністративне правопорушення та пояснення яких долучені до матерів провадження. Однак, зазначені особи на виклики суду не реагували, в судове засідання не з`явились, про причини не явки до суду не повідомили. Інші процесуальні важелі щодо явки свідків у судове засідання у суду відсутні.

Таким чином, слід констатувати, що судом, з метою перевірки показань ОСОБА_2 , були вжиті всі необхідні та можливі заходи щодо допиту свідків, які були присутніми під час складання протоколу про адміністративне правопорушення.

З урахуванням наведеного, пояснення ОСОБА_2 суд визнає належними та допустимими доказами, з підстав відсутності будь-яких доказів неправдивості його показань.

В свою чергу, пояснення свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які долучені до матеріалів справи, перевірити які під час судового розгляду не надалося можливим не можна вважати допустимими доказами. На переконання суду вказані пояснення жодним чином не можуть вплинути на вирішення справи, оскільки пояснення вказаних осіб не містять у собі відомостей про те, що вони бачили як ОСОБА_2 керував автомобілем та був зупинений працівниками поліції, вони у судовому засіданні не допитувалися та не попереджалися про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих свідчень, а тому їх покази не можуть бути беззаперечним доказом вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення. Більш того, вказані письмові пояснення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не можуть бути визнані допустимим доказами у справі виходячи з того, з них вбачається, що ці пояснення двох осіб містяться на одному аркуші, виконані у виді бланку, набрані за допомогою комп`ютерної техніки, а відомості про свідків у них внесені кульковою ручкою. Такі обставини свідчать про те, що працівниками поліції пояснення свідків, які є ідентичними, набрані завчасно, що ставить під сумнів їх правдивість.

Таким чином, за результатами розгляду справи, судом встановлено, що будь-яких доказів, які б спростовували доводи ОСОБА_4 відносно того, що він не керував автомобілем за викладених в протоколі про адміністративне правопорушення обставинами, матеріали справи не містять.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що пояснення ОСОБА_2 відносно того, що працівники поліції не зупиняли автомобіль «Тойота»» державний номерний знак НОМЕР_1 , в якому він знаходився на місці водія у припаркованій машині та перевіряв справність машини, та не керував вказаним транспортним засобом, доказами, які долучені до справи, не спростовані.

Вирішуючи питання щодо належності, допустимості та достатності доказів на підтвердження факту керування ОСОБА_2 транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння, та його відмову від проходження в установленому законом порядку медичного огляду на стан сп`яніння, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема позицію суду у справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyevav. Russia», рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява №926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що «…суд не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом)».

Таким чином, суд приходить до висновку, що в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні достатні докази на підтвердження факту керування ОСОБА_8 транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння при викладених в протоколі про адміністративне правопорушення обставинах.

За таких обставин, з урахуванням положень п.2.5 Правил дорожнього руху України, відсутні підстави вважати, що в діях ОСОБА_4 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, що дає суду підстави зробити висновок про недоведеність вчинення ОСОБА_8 адміністративного правопорушення.

З урахуванням встановлених обставин, суд констатує, що зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення відомості про те, що ОСОБА_2 керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння та як водій відмовився в присутності понятих від проходження огляду для встановлення стану сп`яніння, не підтверджуються доказами, які містяться в матеріалах справи, а його винуватість не доведена допустимими і належними доказами..

Відповідно до ст. 8 Конституції України «В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії…».

Статтею 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, суд приходить до однозначного висновку, що ОСОБА_2 не підлягає адміністративній відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП і, відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.247 КпАП України провадження по справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України.

Керуючись ст.283-285 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

постановив:

Провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подання до Приморського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя

Приморського районного суду м. Одеси А.С. Русєва

30.11.2020

Єдиний унікальний номер справи: №522/18845/20

Номер провадження №3/522/11402/20

Головуючий суддя Русєва А.С.