Провадження № 33/801/932/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Клапоущак С. Ю.
Доповідач: Оніщук В. В.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2020 року м. Вінниця

Суддя Вінницького апеляційного суду Оніщук В.В., за участю секретаря судового засідання Очеретної М.Ю., розглянувши апеляційну скаргу адвоката Бондара Віктора Броніславовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 23 вересня 2020 року у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , ( АДРЕСА_2 ), до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

в с т а н о в и в :

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 23 вересня 2020 року визнано винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн. на користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 420,40 грн.

Судом першої інстанції встановлено, що 29 червня 2020 року о 02:35 год. в м. Вінниці по проспекту Юності, 51 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Opel Insignia Sports Tourer», номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку проводився лікарем наркологом в КП «ВОНД «Соціотерапія», висновок №2194 позитивний 0,96 проміле. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.9 а Правил дорожнього руху.

Не погоджуючись із вказаною постановою суду першої інстанції, адвокат Бондар Віктор Броніславович, який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповноту з`ясування обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просив постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 23 вересня 2020 року про визнання винним ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, скасувати, а провадження у справі закрити.

В апеляційній скарзі зазначено, що суд першої інстанції неправомірно розглянув справу за відсутності особи, що притягається до адміністративної відповідальності, чим допустив порушення прав ОСОБА_1 на доступ до правосуддя .

Крім цього, зазначив, що судом першої інстанції не в повній мірі досліджено докази вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, а саме суд не прийняв до уваги те, що вживання ОСОБА_1 алкоголю та керування ним автомобілем в стані алкогольного сп`яніння не доведено.

Окрім іншого, в апеляційній скарзі порушується питання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 23 вересня 2020 року.

У судове засідання, призначене на 03 грудня 2020 року ОСОБА_1 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином як за адресою, зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення, так і за адресою, зазначеною його захисником у апеляційній скарзі. Рекомендовані повідомлення з повістками про виклик в судове засідання повернулися на адресу суду з відмітками відділення поштового зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою», що розцінюється судом як належне повідомлення особи про дату, час та місце розгляду справи.

Захисник ОСОБА_1 адвокат Бондар Віктор Броніславович, у судовому засіданні, яке відбулось 03 грудня 2020 року, апеляційну скаргу підтримав з посиланням на викладені у ній підстави, надавши відповідні пояснення, а також зазначив про можливість розгляду справи у відсутність ОСОБА_1 , який перебуває за межами України.

У судове засідання, призначене після оголошеної у справі перерви на 11 грудня 2020 року, адвокат Бондар В.Б. не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, при цьому 10 грудня 2020 року на адресу суду було надіслано клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату у зв`язку із неможливістю прибуття в судове засідання через складні погодні умови, однак суд вважає за необхідне в задоволенні даного клопотання відмовити, оскільки наведене у клопотанні посилання лише на погодні умови є недостатнім для підтвердження поважності причин неявки в судове засідання за умови наявності відповідного транспортного сполучення, при цьому суд звертає увагу на встановлені законом строки апеляційного перегляду, а також те, що відповідні пояснення адвокатом були надані.

Заслухавши доводи захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, який просить задовольнити апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, проаналізувавши наведені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи і дослідивши обставини справи, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Відповідно до частини другої статті 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні цього строку відмовлено.

Згідно вимог ст. 289 КУпАП в разі пропуску строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено.

На підтвердження обставин щодо поважності причин пропуску строку апеляційного оскарження представник ОСОБА_1 адвокат Бондар В.Б. зазначає, що копію оскаржуваної постанови суду першої інстанції ні він, ні ОСОБА_1 не отримували, оскаржувана постанова опублікована в Єдиному державному реєстрі судових рішень лише 26.10.2020, а апеляційну скаргу подано 05.11.2020.

Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи, а тому апеляційний суд дійшов висновку про необхідність поновлення захиснику ОСОБА_1 адвокату Бондару В.Б. строку на апеляційне оскарження постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 23 вересня 2020 року.

Щодо доводів апеляційної скарги по суті оскарження постанови суду першої інстанції, апеляційний суд виходить з наступного.

Згідно зі ст. 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення в першу чергу зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, а також чи винна дана особа в його вчиненні і чи підлягає вона адміністративній відповідальності, і лише після цього вирішувати питання про можливість накладення адміністративного стягнення.

Положеннями ч. 7 ст. 294 КУпАП передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

В результаті дослідження матеріалів справи в ході апеляційного розгляду встановлено такі обставини.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 №544551, 29 червня 2020 року о 02:35 год. в м. Вінниці по проспекту Юності, 51 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Opel Insignia Sports Tourer», номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку проводився лікарем наркологом в КП «ВОНД «Соціотерапія», висновок №2194 позитивний 0,96 проміле, чим порушив вимоги п. 2.9. «а» Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

Відповідно до п. 2.9. «а» Правил дорожнього руху України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Законодавець саме з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, життя та здоров`я його учасників, поклав на водіїв транспортних засобів додаткові обов`язки, зокрема пройти на вимогу працівника поліції в установленому порядку медичний огляд для визначення стану сп`яніння.

Згідно п.п. 6, 7 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС, МОЗ України № 1452/735 від 09 листопада 2015 року (далі Інструкція), огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Відповідно до розділу І п. 12 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України № 1452/735 від 09 листопада 2015 року у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Згідно із висновком КП ВОНД «Соціотерапія» №2194 від 29 червня 2020 року щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ОСОБА_1 був направлений поліцейським ОСОБА_2 на медичний огляд. Результати алкотестів 6820 перебування у стані алкогольного сп`яніння 0,84 та 0,96 проміле.

Апеляційним судом не встановлено порушень порядку проведення огляду на стан сп`яніння, визначеного «Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції».

При розгляді апеляційної скарги та наданні оцінки доказам і вирішенні питань про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, законності та обґрунтованості судового рішення, суд вважає за необхідне застосовувати відповідні положення кримінального процесуального закону, в тому числі і щодо сутності адміністративного правопорушення, яке за своєю юридичною природою фактично є обвинуваченням.

В контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (Заява N 7460/03) правопорушення, яке розглядається, має ознаки, притаманні "кримінальному обвинуваченню" у значенні статті 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне порушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

Згідно зі ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За змістом ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об?єктивному дослідженні всіх обставин в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 №544551, видно, що особу водія ОСОБА_1 встановлено на підставі посвідчення водія НОМЕР_2 , який 29 червня 2020 року о 02:35 год. в м. Вінниці по проспекту Юності, 51 керував транспортним засобом марки «Opel Insignia Sports Tourer», номерний знак НОМЕР_1 , що йому належить.

Із висновку медичного огляду на стан сп`яніння видно, що вказаний висновок підписаний обстежуваною особою ОСОБА_1 , який був ознайомлений із результатами огляду, будь-яких зауважень не висловлював, проти огляду не заперечував.

Крім того, згідно картки обліку адміністративного правопорушення, ОСОБА_1 29.06.2020 о 00 год. в м. Вінниця по просп. Юності, 53, керував транспортним засобом «Opel Insignia Sports Tourer», номерний знак НОМЕР_1 , в якому була технічна несправність задніх габаритів, чим вчинив порушення ст. 121-1 та ч.1 ст. 121 КУпАП, на підставі чого до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Доказів, що підтверджували б оскарження ОСОБА_1 дій працівників поліції, а також скасування застосованого за ст. 121-1 та ч.1 ст. 121 КУпАП стягнення, матеріали справи не містять та заявником апеляційної скарги не надано.

Вказані обставини спростовують доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом 29.06.2020, зокрема і під час складення відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, та як наслідок, відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Отже, аргументи апеляційної скарги про недоведеність керування ОСОБА_1 автомобілем в стані алкогольного сп`яніння на увагу не заслуговують, оскільки суперечать зібраним в матеріалах справи доказам, які в сукупності та взаємозв`язку між собою не спростовують факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Доводи скаржника про те, що судом не були допитані зазначені у клопотанні свідки, а саме працівники поліції та лікар, на увагу не заслуговують, оскільки не проведення судом допиту вказаних осіб не спростовує доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення.

Щодо посилань на порушення судом першої інстанції прав ОСОБА_1 , які виразились у тому, що розгляд справи проведено у його відсутність, то дані посилання є безпідставними, оскільки матеріали справи свідчать про те, що останньому було відомо про розгляд справи і захист його прав здійснювався адвокатом.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Таким чином, наявні у матеріалах справи докази, які проаналізовані в оскаржуваній постанові, повністю підтверджують правильність висновків суду першої інстанції про доведеність вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначено, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави. За результатами розгляду вказаної справи, Суд не встановив порушень прав заявників, передбачених ч. 1,2 ст. 6 Європейської Конвенції з прав людини.

З огляду на наведене, апеляційний суд вважає, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з`ясовані повно та об`єктивно, вина ОСОБА_1 доведена повністю, а його дії за ч. 1 ст. 130 КУпАП кваліфіковані правильно, тому твердження скаржника про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є надуманими та безпідставними.

Відповідно до ст. 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Суд першої інстанції з дотриманням вимог ст. 33 КУпАП, врахувавши характер вчиненого правопорушення та відомості про особу ОСОБА_1 прийшов до висновку, що достатнім для виправлення ОСОБА_1 та запобігання вчинення нових правопорушень буде призначення адміністративного стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки саме такий вид адміністративного стягнення досягне мети, визначеної ст. 23 КУпАП.

Отже, адміністративне стягнення, накладене на ОСОБА_1 в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП у виді штрафу в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік, відповідає положенням ст.ст. 33-35 КУпАП щодо загальних правил накладення стягнень за адміністративні правопорушення.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, тому її необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд апеляційної інстанції,

п о с т а н о в и в :

Поновити адвокату Бондару Віктору Броніславовичу, який діє в інтересах ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 23 вересня 2020 року.

Апеляційну скаргу адвоката Бондара Віктора Броніславовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 23 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Вінницького

апеляційного суду: В. В. Оніщук