Справа № 236/5020/19
Провадження № 3/236/54/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.03.2020 року суддя Краснолиманського міського суду Донецької області Бєлоусов А. Є., за участю секретаря судового засідання Колесник О.І., представника Лиманського відділення поліції Іванова Д.О., особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника адвоката Ковальова Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали, які надійшли із Лиманського відділення поліції Слов`янського ВП ГУ НП у Донецькій області, про притягнення до адміністративної відповідальності за ст.185 КУпАП

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Слов`янську Донецької області,є громадянином України, має неповну вищу освіту, є суб`єктом підприємницької діяльності, є одруженим, на утриманні не має неповнолітніх дітей, раніше не притягувався до кримінальної та адміністративної відповідальності, зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з матеріалами про адміністративне правопорушення,які надійшли до суду 08.01.2020 року з Лиманського відділення поліції Слов`янського ВП ГУ НП у Донецькій області, «12.12.2019 року о 12 год. 20 хв. на 88 км автодороги сполученням Лиман Добропілля (Лиманський район Донецької області) громадянин ОСОБА_1 висловлювався словами грубої нецензурної лайки. ображав, принижував, не виконував законні вимоги, махав руками, на неодноразові зауваження та вимоги припинити протиправні дії не реагував, чим здійснив злісну непокору працівникам поліції при виконанні ними службових обов`язків». В діях ОСОБА_1 , за твердженням представника територіального органу поліції, вбачаються ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП.

Представник Лиманського відділення поліції капітан поліції Іванов Д.О. в судовому засіданні пояснив, що 12.12.2019 року він перебував на патрулюванні автодороги сполученням Лиман Добропілля, під час виконання службових обов`язків зупинив автомобіль марки «Mercedes Vito», за кермом якого перебував ОСОБА_1 .. Поліцейський роз`яснив мету зупинки транспортного засобу (перевірка інформації щодо угону автомобіля) та попросив водія надати реєстраційні документи на транспортний засіб. ОСОБА_1 не виконав вимог працівника поліції, не реагував на законні вимоги, не відчинив салон автомобіля, не надав документів для перевірки, допускав непристойні висловлювання та жести на адресу працівників поліції. ОСОБА_2 викликав на місце події додатковий наряд поліції. Співробітники поліції зауважили водієві про необхідність припинити протиправні дії, попередили водія про застосування до нього сили та спеціальних засобів. В подальшому поліцейські змушені були проникнути силою до салону автомобіля «Mercedes Vito», затримати ОСОБА_1 із застосуванням до нього наручників та доставити водія до Лиманського відділення поліції для встановлення особи, перевірки технічного паспорту на автомобіль та з`ясування інформації щодо угону транспортного засобу. За результатами таких процесуальних дій жодних заборонених до обігу предметів у володінні ОСОБА_1 не було виявлено, інформація щодо угону автомобіля марки «Mercedes Vito» не знайшла свого підтвердження. На думку ОСОБА_2 , якби водій одразу виконав законні вимоги на автодорозі, його не довелося би затримувати та доставляти до адміністративної будівлі територіального органу поліції.

ОСОБА_1 під час судового розгляду справи заперечував свою вину у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП. Додатково він пояснив, що 12.12.2019 року їхав за кермом автомобіля марки «Mercedes Vito» автодорогою сполученням Лиман Добропілля, на переїзді поблизу с. Щурове м. Лиман помітив поліцейський патруль, один із працівників поліції зупинив автобус, котрий йшов попереду, внаслідок цього ОСОБА_1 змушений був застосувати екстрене гальмування. ОСОБА_1 одразу після цього зателефонував до служби «102» і повідомив, що працівником поліції створена аварійна ситуація. Співробітник поліції зупинив автомобіль «Mercedes Vito», зауважив, що начебто на вітровому склі транспортного засобу нанесена захисна плівка, водій на це зауваження заперечував. ОСОБА_1 з приводу зупинки автомобіля працівниками поліції телефонував адвокату, бажаючи отримати правову допомогу. Поліцейський у свою чергу викликав додатковий наряд поліції на місце події. Згодом кілька працівників поліції попереджали ОСОБА_1 про можливість застосування до нього сили, намагались проникнути до салону автомобіля «Mercedes Vito», коли їм це вдалося, вони витягли водія з автомобіля, порвали при цьому пасок безпеки у транспортному засобі, надягли на ОСОБА_1 наручники. Водій перед затриманням встиг з салону автомобіля зателефонувати своєму синові, повідомити, що його затримують поліцейські. За твердженням ОСОБА_1 , затримання працівниками поліції відбувалось у досить жорсткій формі, йому було заподіяно тілесні ушкодження, йому не були роз`яснені права та обов`язки при розгляді справи про адміністративне правопорушення, не була надана можливість користуватись правовою допомогою адвоката.

Захисник Ковальов Є.О. в судовому засіданні висловив думку про те, що його клієнт не має нести адміністративної відповідальності за ст. 185 КУпАП, він не скоював жодних дій, спрямованих на образу чи приниження працівників поліції, не здійснював спротиву під час його затримання, не дозволяв собі нецензурних, лайливих висловлювань чи жестів на адресу працівників поліції при виконанні ними службових обов`язків, а відтак, провадження у розглядуваній справі про адміністративне правопорушення має бути закрито через відсутність складу правопорушення.

Суддя, вислухавши пояснення представника Лиманського відділення поліції Іванова Д.О., особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , допитавши свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дійшов таких висновків.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

За змістом ст. 9 КУпАП єдиною підставою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність у її діях (бездіяльності)складу адміністративного правопорушення, яким визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Норми ст. 185 КУпАП передбачають адміністративну відповідальність, зокрема, за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Органи державної влади, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19 Основного Закону).

Нормами ст. 62 Конституції України визначено основоположні засади презумпції невинуватості. Зокрема, обов`язок встановлення всіх обставин умовного правопорушення та доведення вини особи покладається на сторону обвинувачення; всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно зі ст. 9 Основного Закону чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Україною 17.07.1997 року ратифікована Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 1950), яка набрала чинності для України 11.09.1997 року. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Нормами п.2 ст. 6 згаданої Конвенції передбачено, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Тлумачення поняття «кримінальне обвинувачення» у практиці Європейського суду з прав людини відрізняється своєю «автономністю». Суд сприймає кримінальне обвинувачення як універсальне поняття, яке є наслідком будь-яких діянь протиправного характеру незалежно від ступеню їх суспільної небезпечності.

Зокрема, "обвинувачення" відповідно до положень статті 6 параграфа 1 може бути визначено як "офіційне повідомлення, надане особі уповноваженими представниками влади, в підтвердження того, що вона вчинила злочин", визначення, яке також відповідає критерію, що "ситуація (підозрюваного) суттєво погіршилась" (рішення від 30.03.2004 року у справі «Меріт проти України», заява № 66561/01, п.70).

Також у рішенні від 06.09.2005 року у справі «Салов проти України», заява № 65518/01, п.65, Суд зазначив, що поняття "обвинувачення" має "автономне" значення; воно повинно розумітися в сенсі Конвенції, а не лише в контексті його значення в національному праві. Таким чином, воно може визначатися як "офіційне повідомлення особи компетентним органом державної влади, в якому стверджується, що особа вчинила кримінальний злочин", визначення, яке також відповідає поняттю "впливу важливих наслідків для стану підозрюваного".

У рішенні у справі «Делькур проти Бельгії» (Delcourt v. Belgium) від 17.01.1970 року, заява № 2689/65, Європейський суд з прав людини дійшов висновку про те, що в пункті 1 статті 6 вміщено концепцію терміну «кримінальне обвинувачення», яка характеризується скоріше матеріальним, аніж формальним характером.

Суттєвою ознакою застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є те, що Європейський суд з прав людини не пов`язує термін обвинувачення із власне обвинувальним висновком, що складається органами слідства по закінченню досудового слідства. Для визначення кримінального характеру того чи іншого обвинувачення Суд застосовує три послідовні критерії (критерій національного права, критерій адресатів, критерій форми і тяжкості правових наслідків).

Враховуючи, що національним законодавством України злісна непокора законному розпорядженню або вимозі поліцейського, члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, військовослужбовця розглядається як делікт (ст. 185 КУпАП), вказана норма поширює свою дію на невизначене коло осіб, тягне за собою застосування штрафу, передбачає можливість примусових робіт (громадські роботи, виправні роботи) чи короткострокового позбавлення волі (адміністративний арешт), суддя у цьому випадку оцінює процедуру складання службовими особами органу Національної поліції щодо ОСОБА_1 матеріалів у справі про адміністративне правопорушення як таку, що підпадає під дію ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З огляду на зміст протоколу про адміністративне правопорушення від 12.12.2019 року серії ГР № 402742, складеного відносно водія, та заперечення останнім своєї вини, посадові особи територіального органу поліції повинні довести факт злісної непокори ОСОБА_1 законним вимогам поліцейського при виконанні ним службових обов`язків.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобами фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Вирішуючи справу про адміністративне правопорушення по суті, суддя звертає увагу на такі докази:

1)оглянутий під час судового розгляду диск з відеозаписом з місця події, наданий працівниками поліції Згідно з відеозаписом, учасниками події були поліцейський ОСОБА_2 та водій ОСОБА_1 ; водій перебував за кермом зупиненого транспортного засобу, поліцейський розмовляв з водієм, стоячи поруч з автомобілем; ОСОБА_1 просив працівника поліції роз`яснити причину зупинення транспортного засобу, закон про «превентивні заходи», на це ОСОБА_2 зауважив, що вже роз`яснив ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», при цьому сама подія роз`яснення змісту певної норми Закону на відео не відображена; поліцейський стверджував, що заборонено рух транспортних засобів із нанесеною захисною плівкою на вітровому склі, зробив водієві з цього приводу «усне зауваження»; водій стверджував, що працівники поліції не мали права його зупиняти, запропонував «чекати поліцію», стверджував, що «поліцейський його безпідставно затримує», зауважив, що боді-камера у працівника поліції не перебуває на належному місці; ОСОБА_2 відповів водієві, що його «поки що не затримують, а затримувати будуть, коли доставлять до Лиманського відділення поліції»; в подальшому на відео зображено момент примусового проникнення двох співробітників поліції до салону автомобіля «Mercedes Vito», затримання ОСОБА_1 із застосуванням фізичної сили та наручників.

2)допит в судовому засіданні свідка ОСОБА_5 Свідок повідомив, що в один із днів грудня 2019 року світлої пори доби він їхав з м. Лиман до м. Слов`янська у службових справах, поблизу повороту на с. Щурове м. Лиман його було зупинено працівниками поліції. Працівники поліції у форменому одязі попросили ОСОБА_5 бути присутнім при проведенні процесуальних дій за участі водія автомобіля марки «Mercedes Vito», водій перебував на той час у салоні автомобіля, дверцята салону були зачинені. У водія поліцейські просили надати документи, однак останній відмовлявся. Співробітники поліції попередили водія про застосування до нього сили та спеціальних засобів, водій не це не реагував, тому поліцейські примусово відчинили салон транспортного засобу, силою витягли водія з салону, надягнули на нього наручники. На думку свідка, водій автомобіля марки «Mercedes Vito» до затримання поліцейськими поводив себе на місці події агресивно, однак свідок не може згадати, чи були зі сторони водія образи або приниження на адресу поліцейських, висловлювання нецензурною лайкою; свідок зауважив, що водій лише «грубо розмовляв»; свідок не бачив, щоб водій «махав руками» у бік поліцейських. За словами ОСОБА_5 , причиною зупинки автомобіля марки «Mercedes Vito» була начебто необхідність перевірити інформацію щодо розшуку цього транспортного засобу, свідок не бачив, щоб поліцейські показували затриманому водієві службове орієнтування з приводу розшуку чи угону автомобіля.

3)допит в судовому засіданні свідка ОСОБА_4 Свідок не зміг точно згадати дату події, висловив припущення , що все відбувалось в один із днів січня 2020 року; свідок проходив по вул. Незалежності у м. Лиман Донецької області, був зупинений працівником поліції, котрий запросив ОСОБА_4 бути понятим при особистому огляді затриманого чоловіка; свідок на запрошення поліцейського пройшов до адміністративної будівлі Лиманського відділення поліції, побачив в одному зі службових кабінетів затриманого (чоловік віком близько 40 років, одягнутий у куртку), останній в присутності працівника поліції та понятих витягнув з кишень ключі та мобільний телефон, будь-яких інших заборонених в обігу предметів у затриманого не було виявлено; протокол огляду затриманої особи складав поліцейський на прізвище ОСОБА_6 , він не зачитував протокол, а лише оголосив понятим короткий зміст цього документа та запропонував підписати, свідок добровільно на це погодився; свідок не пам`ятає, чи були при цьому поліцейським учасникам процесуальної дії роз`яснені їхні права та обов`язки.

4)допит в судовому засіданні свідка ОСОБА_3 Свідок пояснив, що в один із днів (точної дати не пам`ятає, здається,це сталось взимку 2020 року) він приїхав на власному автомобілі відвідати кабінет лікаря-стоматолога, розташований по вул. Свободи у м. Лиман Донецької області. Коли ОСОБА_3 вийшов з автомобіля, до нього підійшов працівник поліції у форменому одязі котрий запросив до адміністративної будівлі Лиманського відділення поліції, запропонував бути понятим при особистому огляді затриманого чоловіка; огляд здійснював капітан поліції, були при цьому присутні двоє понятих, понятим були роз`яснені їхні процесуальні права та обов`язки; затриманим чоловіком був ОСОБА_1 , він був одягнутий у куртку та штани, на ньому були черевики, в кишені куртки у затриманого були виявлені ключі, будь-яких інших заборонених в обігу предметів у затриманого не було виявлено. Свідок не зрозумів, за що саме було затримано ОСОБА_1 , але почув, як останній щось говорив поліцейським про грошові кошти, котрі начебто у нього зникли.

Аналізуючи склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, суддя звертає увагу на таке. Об`єктом цього діяння є суспільні відносини у сфері охорони громадського порядку та громадської безпеки. Об`єктивна сторона правопорушення виражається у злісній непокорі, тобто відмові виконати законне розпорядження або вимогу працівника поліції при виконанні ним службових обов`язків. Суб`єкт адміністративного проступку - загальний (фізична осудна особа, яка досягла 16- річного віку). Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу (коли особа усвідомлює характер своїх дій, передбачає настання шкідливих наслідків і бажає або свідомо допускає настання таких наслідків).

Поняттю «злісна непокора» притаманний певною мірою оціночний характер. Відповідно до п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.06.1992 року № 8 «Про застосування судами законодавства, що передбачає відповідальність за посягання на життя, здоров`я, гідність та власність суддів і працівників правоохоронних органів» злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника поліції при виконанні ним службових обов`язків або відмова, виражена в зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок.

Отже, об`єктивна сторона діяння, передбаченого ст. 185 КУпАП, має характеризуватись невиконанням не будь-яких, а саме законних вимог працівника поліції при виконанні ним службових обов`язків. При цьому таке невиконання має бути саме «злісним».

Згідно зі ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 1950) кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Наведена норма містить у собі так званий «трискладовий тест» юридичну конструкцію, яка є засобом перевірки наявності необхідних умов для обмеження прав, гарантованих Конвенцією. Тест вказує на те, що будь-яке обмеження права має пройти перевірку на відповідність сукупності трьох умов (чи здійснюється втручання «згідно із законом»? чи відповідає втручання законній (легітимній) меті? чи є таке втручання «необхідним у демократичному суспільстві»?). Обмеження, яке не відповідає таким умовам, порушує право особи.

Превентивні заходи, які були застосовані працівниками поліції до водія ОСОБА_1 (зупинення транспортного засобу, вимога щодо огляду технічного паспорта на автомобіль, подальше примусове проникнення до салону автомобіля та затримання особи) становили втручання у приватне життя вказаної особи, виходячи з критеріїв, визначених прецедентною практикою Європейського суду з прав людини (рішення у справі «Копп проти Швейцарії» (Корр v. Switzerland), від 25.03.1998 року, п. 55; рішення у справі «Аль-Нашіф проти Болгарії» (Al-Nashif v. Bulgaria), від 20.06.2002 року, заява № 50963/99, п. 123; рішення у справі «Котій проти України» від 05.03.2015 року, заява № 28718/09, п.62-75).

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський захід - це дія або комплекс дій превентивного або примусового характеру, що обмежує певні права і свободи людини та застосовується поліцейськими відповідно до закону для забезпечення виконання покладених на поліцію повноважень. Поліцейський захід застосовується виключно для виконання повноважень поліції. Обраний поліцейський захід має бути законним, необхідним, пропорційним та ефективним.

Обраний поліцейський захід є законним, якщо він визначений законом.

Обраний поліцейський захід є необхідним, якщо для виконання повноважень поліції неможливо застосувати інший захід або його застосування буде неефективним, а також якщо такий захід заподіє найменшу шкоду як адресату заходу, так і іншим особам.

Застосований поліцейський захід є пропорційним, якщо шкода, заподіяна охоронюваним законом правам і свободам людини або інтересам суспільства чи держави, не перевищує блага, для захисту якого він застосований, або створеної загрози заподіяння шкоди.

За змістом ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати превентивні заходи, в тому числі, перевірку документів особи, зупинення транспортного засобу.

Таким чином, втручання у права ОСОБА_1 працівниками поліції у справі, що розглядається здійснювалось «згідно із законом».

Згідно із п. 4 ч.1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби, зокрема, у разі, якщо транспортний засіб перебуває в розшуку.

Однак представником Лиманського відділення поліції Івановим Д.О. не було надано до суду доказів того, що автомобіль марки «Mercedes Vito», яким користувався ОСОБА_1 (чи схожий на нього за зовнішніми ознаками транспортний засіб) станом на 12.12.2019 року перебував у розшуку або що у розпорядженні органів поліції станом на 12.12.2019 року перебувала інформація з приводу можливого угону зазначеного транспортного засобу. Відтак, працівником поліції не було доведено, що втручання у права приватної особи, здійснюване ним, у розглядуваний ситуації переслідувало законну (легітимну) мету.

Згідно з поясненнями поліцейського ОСОБА_2 , наданими в судовому засіданні, після затримання ОСОБА_1 та отримання від нього технічного паспорту на транспортний засіб було з`ясовано, що автомобіль марки «Mercedes Vito» не є тим самим автомобілем, котрий перебував у розшуку. Отже, шкода, заподіяна затриманому водієві, в розглядуваному випадку не була пропорційною переслідуваній меті застосованого поліцейського заходу.

Додатково суддя звертає увагу на ту обставину, що згідно з даними протоколу у справі про адміністративне правопорушення серії ГР № 402742 від 12.12.2019 року ОСОБА_1 «висловлювався словами грубої нецензурної лайки, ображав, принижував, не виконував законні вимоги, махав руками, на неодноразові зауваження та вимоги припинити протиправні дії не реагував, чим здійснив злісну непокору працівникам поліції при виконанні ними службових обов`язків». За змістом ст. 254 КУпАП протокол у справі про адміністративне правопорушення є саме тим процесуальним документом, в якому фіксується подія правопорушення.

Водночас на дослідженому під час судового розгляду справи відеозаписі з боді-камер працівників поліції не вбачається наявної зі сторони водія нецензурної лайки, образ, приниження працівників поліції, будь-яких загрозливого характеру помахів руками у бік працівників поліції. Суддя у цьому контексті критично оцінює показання свідка ОСОБА_5 , оскільки вони мають суб`єктивний характер і спростовуються згаданим відеозаписом, котрому притаманні ознаки об`єктивного доказу. За таких обставин з боку ОСОБА_1 не вбачається саме «злісної непокори» вимогам працівника поліції при виконанні ним службових обов`язків.

Надані до суду письмові пояснення свідка ОСОБА_7 від 12.12.2019 року суддя не бере до уваги, оскільки зазначений свідок за клопотанням представника Лиманського відділення поліції двічі викликався до суду, для участі в судовому засіданні не зміг прибути через проходження ним військової служби у м. Харкові, не був допитаний безпосередньо суддею за участю особи, котра притягується до адміністративної відповідальності, та захисника. Згідно з правовою позицією, висловленою у постанові Верховного Суду від 27.06.2019 року у справі № 560/751/17, надані при розгляді справи про адміністративне правопорушення письмові пояснення осіб не є належними доказами правомірності притягнення до адміністративної відповідальності, оскільки вказані особи у судовому засіданні не допитувалися та не попереджалися про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих свідчень, а тому їх покази не можуть бути беззаперечним доказом вчинення адміністративного правопорушення.

Крім того, у діянні ОСОБА_1 вбачається лише бажання особи з`ясувати у представника органу Національної поліції передбачену законом причину зупинки автомобіля, а не наявність прямого умислу, спрямованого на бажання певних настання шкідливих наслідків (зокрема, приховування від органу влади автомобіля, котрий перебував би у розшуку).

За таких обставин суддя приходить до висновку, що органом поліції не доведено наявності у діянні ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате провадження підлягає закриттю,зокрема, за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

При наявності обставин, передбачених статтею 247 КУпАП орган (посадова особа) по справі про адміністративне правопорушення виносить постанову про закриття справи (ст. 284 КУпАП).

Враховуючи викладене,керуючись ст.ст. 7,9,247,280,284КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ :

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена особою, щодо якої її винесено,до Донецького апеляційного суду через Краснолиманський міський суд Донецької області протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Постанова набирає законної сили після спливу встановленого строку на її апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після перегляду справи апеляційним судом.

Суддя -