Провадження № 33/801/957/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Шидловський О. В.
Доповідач: Медвецький С. К.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2020 року м. Вінниця
Суддя Вінницького апеляційного суду Медвецький С. К., розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 03 листопада 2020 року у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

в с т а н о в и в :

11 вересня 2020 року о 23:20 год. по вул. Ватутіна, 137В в м. Вінниці, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки Volkswagen Passat, реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , з ознаками алкогольного сп`яніння, чим порушив п. 2.9 «а» ПДР України.

Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився в присутності двох свідків із застосуванням приладу Drager. Результат огляду 1,39% проміле.

Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 03 листопада 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн в дохід держави, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік.

Вирішено питання про судовий збір.

При постановленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції виходив з доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить постанову суду першої інстанції скасувати, а провадження у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, а обставини викладені в постанові суду першої інстанції не відповідають дійсності.

Крім цього вказав, що судом першої інстанції не в повній мірі досліджено докази його вини у вчиненні адміністративного правопорушення. Не було викликано свідків, не витребувано докази та не оглянуто матеріали відеофіксації, що свідчить про неповноту з`ясування обставин справи.

Проаналізувавши наведені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи і дослідивши обставини справи, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Положеннями частини 7 статті 294 КУпАП передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

У результаті дослідження матеріалів справи в ході апеляційного розгляду встановлено такі обставини.

Судом установлено, що 12 вересня 2020 року інспектором взводу №2 роти №1 БУПП у Вінницькій області ДПП лейтенантом поліції Олійником Р. О., складено протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до протоколу серії ДПР18 № 355309, 11 вересня 2020 року о 23:20 год. у м. Вінниці по вул. Ватутіна, 137В, водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом марки «Volkswagen Passat», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, чим порушив п. 2.9 «а» ПДР України.

Відповідно до акта огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціального технічного засобу «Drager» від 12 вересня 2020 року, результат огляду - 1, 39 проміле. Акт складено в присутності двох свідків: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КУпАП).

Відповідно до ст. 2 КУпАП законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України. Закони України про адміністративні правопорушення до включення їх у встановленому порядку до цього Кодексу застосовуються безпосередньо.

Положеннями ст. 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з вимогами ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Пункт 1.3 Правил дорожнього руху (далі - ПДР України) передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

У пункті 1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно пункту 2.9. «а» Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідальність за порушення зазначених вимог ПДР України передбачена статтею 130 КУпАП.

Виходячи зі складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст.130 КУпАП, об`єктивна сторона правопорушення полягає в керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, також передача керування транспортними засобами особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а так само і ухилення осіб від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.

Відповідно до п. 2 розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (далі за змістом - Інструкція), огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі - поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Ознаками алкогольного сп`яніння, згідно з п. 3 розділу І Інструкції, є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкіряного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейськими на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом або лікарем закладу охорони здоров`я (п. 6 розділу І Інструкції).

З огляду на вище викладене, працівниками поліції був проведений огляд у відповідності до Інструкції та ст. 266 КУпАП.

Законодавець саме з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, життя та здоров?я його учасників, поклав на водіїв транспортних засобів додаткові обов?язки, зокрема пройти на вимогу працівника поліції в установленому порядку медичний огляд для визначення стану сп?яніння.

У рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що працівники поліції не роз`яснили ОСОБА_1 його права, оскільки указаний факт зафіксовано відеофіксацією з нагрудної камери працівника поліції під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом є безпідставними з огляду на наступне.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції було оглянуто матеріали відеофіксації з нагрудної камери працівника поліції під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення відносно водія ОСОБА_1 , яке мало місце 11 вересня 2020 року о 23:20 год. по вул. Ватутіна, 137В в м. Вінниці.

З указаного відеозапису слідує, що ОСОБА_1 визнає факт керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Окрім цього, у власних поясненнях ОСОБА_1 зазначив про те, що він керував транспортним засобом «Volkswagen Passat», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , намагаючись припаркувати його у дворі будинку по вул. Ватутіна, 137 у м. Вінниці. (а.с. 8)

Аналогічні відомості зазначено скаржником і у апеляційній скарзі.

Щодо посилань скаржника на те, що суд першої інстанції не допитав в судовому засіданні свідків та працівника поліції, яким складено протокол про адміністративне правопорушення, слід зазначити, що справа розглядалась без участі ОСОБА_1 та він відповідно такого клопотання суду не заявляв.

Крім того, апеляційним судом за клопотанням скаржника викликались до суду свідки, пояснення яких не були заслухані по причині їх неявки.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції належними чином не повідомив ОСОБА_1 про дату час та місце розгляду справи також є безпідставними.

Як слідує з матеріалів справи у протоколі про адміністративне правопорушення та у власних поясненнях ОСОБА_1 надав відомості про адресу свого проживання: АДРЕСА_1 .

На зазначену адресу суд першої інстанції надіслав судову повістку, яка повернулася на адресу суду без вручення з відміткою поштової установи, що адресат за вказаною адресою відсутній.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначив адресу свого проживання: АДРЕСА_2 та за вказаною адресою отримав поштову кореспонденцію.

Указані обставини свідчать про те, що ОСОБА_1 свідомо вказав неправильну адресу свого проживання, з метою затягування строків розгляду справи та уникнення покарання.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України; та практику Суду як джерело права.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Разом з тим стаття 6 не може тлумачитися як надання сторонам справи автоматичного права на отримання певної форми надіслання судових документів, наприклад, рекомендованим листом.

На зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись з подіями процесу (рішення ЄСПЛ «Богонос проти Росії» від 05 лютого 2004 року).

За таких умов, питання в цій справі стосується не лише того, якою мірою суд першої інстанції забезпечив своєчасне надіслання скаржнику процесуальних документів, а того, в якій мірі суд перешкоджав його розумним зусиллям отримати ці документи.

Інші обставини, на які посилається заявник, зводяться до незгоди з постановленим судовим рішенням, свого підтвердження в ході апеляційного перегляду справи не знайшли та висновків суду першої інстанції не спростовують.

Отже, суд першої інстанції відповідно до ст. 245 КУпАП у повній мірі дослідив та проаналізував наявні в матеріалах справи про адміністративне правопорушення докази і надав їм належну правову оцінку, а відтак дійшов правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за вчинення якого застосував до нього адміністративне стягнення в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, що з урахуванням характеру вчиненого правопорушення є правильним та достатнім і відповідає вимогам ст. 33 КУпАП.

Апеляційний суд, погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки ці висновки ґрунтуються на вимогах закону, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги та закриття провадження у справі відсутні.

Керуючись ст. ст. 280, 283, 294, 295 КУпАП,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 03 листопада 2020 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Вінницького
апеляційного суду С.К. Медвецький