ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/2204/20 Номер провадження 33/814/605/20Головуючий у 1-й інстанції Шиян В. М. Доповідач ап. інст. Рябішин А. О.
ПОСТАНОВА ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2020 року м. Полтава

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду Рябішин А.О., з секретарем Журою Н.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи , що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Київського районного суду м. Полтави від 05 червня 2020 року щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ,

про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст.126 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В :

Зміст оскарженого судового рішення та встановлені суддею суду першої інстанції обставини

Постановою судді Київського районного суду м. Полтави від 05 червня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП та піддано його адміністративному стягненню у виді позбавлення прав керування транспортними засобами строком на 6 ( шість ) місяців.

Строк позбавлення прав керування транспортними засобами постановлено обчислювати з дня здачі або вилучення водійських прав.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір 420 гривні 40 копійок на користь держави.

Згідно з постановою судді , 15.05.2020 року о 23 год. 20 хв. ОСОБА_1 керував автомобілем MITSUBISHI PAJERO д.н.з. НОМЕР_2 по вул. Гвардійській, буд. 28 в м. Полтаві, будучи особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами, згідно постанови ВП №1488617 від 14.02.2018 року Хорольським районним відділом державної виконавчої служби ГТУЮ у Полтавській області.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи , яка її подала

Не погодившись з даним рішенням судді місцевого суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови , яке обґрунтовується тим , що в судовому засіданні , в якому прийнято оскаржену постанову щодо нього , він присутнім не був. Дізнався про її існування 23 липня 2020 року , коли був зупинений працівниками поліції та подав апеляційну скаргу протягом визначеного законом строку з цієї дати.

По суті прийнятого рішення апелянт зазначає про незаконність прийнятого рішення щодо нього та просить постанову змінити та пом`якшити призначене покарання , обмежившись усним зауваженням , посилаючись на те , що можливість керування транспортними засобами - , це єдина можливість отримувати дохід та сплачувати аліменти. Крім того , постановою державного виконавця тимчасові обмеження вже скасовані.

Позиція апелянта в судовому засіданні апеляційного суду

Судове провадження призначалося до розгляду 4 рази , проте судове засідання апелянт жодного разу не з`явився , та не повідомляв про причини своєї неявки Судові повідомлення направлялися за адресою вказаною в апеляційній скарзі та поверталися з поштовою відміткою «адресат відсутній».

В судове засідання , призначене на 11 грудня 2020 року, апелянт був повідомлений шляхом оголошення виклику на офіційному сайті Полтавського апеляційного суду.

Вирішаючи питання про можливість розгляду справи без участі ОСОБА_1 апеляційний враховує , що свідоме недоотримання судової кореспонденції , яка направлялася судом апеляційної інстанції за адресою , зазначеною самим скаржником в апеляційній скарзі , розцінюється як дії , спрямовані на затягування розгляду справи та свідчить про зловживання процесуальними правами , які направлені на перешкоджання здійснення своєчасного розгляду справи.

Крім того , згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини , учасники справи в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження; процесуальна бездіяльність скаржника не може ставити під сумнів здійснення судочинства судом апеляційної інстанції відповідно до вимог процесуального закону.

З огляду на викладене суду апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу без участі ОСОБА_1 .

Мотиви суду

Вивчивши матеріали провадження , перевіривши доводи апеляційної скарги та клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови , апеляційний суд доходить до таких висновків.

Відповідно до положень ст. 294 КУпАП постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 цього Кодексу.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_1 не був присутнім під час ухвалення постанови щодо нього та в матеріалах справи відсутнє підтвердження про отримання ним копії оскарженого рішення , а тому , з метою недопущення порушення прави особи на оскарження судового рішення та доступу до правосуддя , строк на апеляційне оскарження підлягає оскарженню.

Згідно з положень частини 7 статті 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Постанова судді в частині доведення винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення , передбаченого ст. 126 КУпАП в апеляційному порядку не оскаржуються. Не переглядаються зазначені обставини і апеляційним судом.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП, ґрунтується на зібраних у справі та перевірених у судовому засіданні доказах і є законним та обґрунтованим.

Разом з тим, відповідно до ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Згідно ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Статтею 22 КУпАП передбачено, що при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

За результатами апеляційного перегляду справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 суд вважає, що вчинене ним адміністративне правопорушення є малозначним, у зв`язку з наступним.

Як встановлено , Постановою державного виконавця від 14 лютого 2018 року ОСОБА_1 , в межах виконавчого провадження про стягнення з нього аліментів , тимчасово обмежено у праві керування транспортними засобами.

Постановою державного виконавця від 20 липня 2020 року тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві керування транспортними засобами скасовано. Згідно зі змісту вказаної постанови ОСОБА_1 працевлаштований водієм в ТзОВ «Отеко» .

Оцінюючи в сукупності всі обставини по даному адміністративному правопорушенню , зокрема те , що обмеження у керуванні транспортним засобом скасоване , суд вважає , що скоєне ним адміністративне правопорушення є невеликим і через свою малозначність не становить такого ступеня протиправності , який би свідчив про необхідність притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

При цьому , враховуючи те , що апелянт працевлаштований водієм , стягнення у виді позбавлення прав керування транспортними засобами не буде сприяти забезпеченню виконання фінансових зобов`язань у виді сплати

аліментів , які і послугували причиною вчинення правопорушення , передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП.

З огляду на викладене , враховуючи відсутність обставин, що обтяжують відповідальність, особу ОСОБА_1 , його вік, сімейні обставини, перебування на утриманні неповнолітньої дитини , матеріальний стан, виходячи з мети адміністративного стягнення, суд вважає, що вчинене останнім правопорушення є малозначним, тому до нього слід застосувати положення ст. 22 КУпАП, звільнити від адміністративної відповідальності та обмежитись відносно нього усним зауваженням, а провадження по справі закрити.

Керуючись ст. ст. 22, 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

П О С Т А Н О В И В :

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Київського районного суду м. Полтави від 05 червня 2020 року;

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити;

Постанову Київського районного суду м. Полтави від 05 червня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 126 КУпАП скасувати;

Звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 126 КУпАП, на підставі ст.22 КУпАП, за малозначністю вчиненого адміністративного правопорушення, обмежившись усним зауваженням;

Провадження у справі щодо ОСОБА_1 закрити;

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя А.О.Рябішин