КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2020 року м. Київ

Суддя Київського апеляційного суду Васильєва М.А.,

за участю:

захисника Захаревської Н.П.

особи, яка притягнута до

адміністративної відповідальності? ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Ірпінського міського суду Київської області від 2 грудня 2019 року, якою

ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , не працює, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2

визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік,

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою суду ОСОБА_1 визнаний винуватим в тому, що 23 листопада 2019 о 05.05 год. у Київській області у м. Ірпінь, вул. Соборна, 189, гр. ОСОБА_1 керував автомобілем марки «RENAULTLAGUNA» державний номер НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп`яніння (зіниці очей не реагують на світло, бліде обличчя, тремтіння пальців рук). Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України.

Не погоджуючись з постановою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову, провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях особи події і складу адміністративного правопорушення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що суд не взяв до уваги його пояснення.

Апелянт наголошує на тому, що 23 листопада 2019 року, коли його зупинили поліцейські о 05.20 год., він вимушено і терміново віз свою мати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до лікарні у м. Буча через її погане самопочуття. Даний факт він пояснив поліцейським, проте, останні не прийняли це до уваги, що викликало у нього хвилювання та проявилось у тремтінні пальців рук, яке у короткий проміжок часу пройшло.

ОСОБА_1 вказує на те, що відповідно до пояснень свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 він відмовився від проходження медичного огляду для визначення стану сп`яніння в найближчому закладі охорони здоров`я, але дані свідки не підтверджували наявність будь-яких ознак наркотичного сп`яніння.

Також апелянт вказує на те, що, поліцейські запропонували йому пройти медичний огляд у лікарні м. Києва, на що він запропонував пройти такий огляд у лікарні м. Буча, яка територіально набагато ближче, і до того потрібно було відвезти до вказаної лікарні матір.

На переконання апелянта, направлення до Бородянської ЦРЛ, яке оформив поліцейський, не відповідає фактичним обставинам подій, оскільки у направленні вказаний час складання «05 год. 20 хв.». Разом з тим, у поясненнях, які були відібрані у свідків, вказаний час - «05 год. 40 хв.». Тобто, направлення було оформлене раніше, ніж відібрані пояснення у свідків. Окрім того, у направленні вказано, що поліцейський доставив апелянта до закладу охорони здоров`я, що також не відповідає дійсності.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників апеляційного провадження, опитавши свідків, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить такого висновку.

Згідно з вимогами ст.ст. 278, 280 КУпАП суд першої інстанції при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення має вирішити питання про правильність складання протоколу та інших матеріалів справи, чи є необхідність у витребуванні додаткових матеріалів, а при розгляді справи зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції ці вимоги закону дотримані не в повному обсязі.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення с будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа] встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису та інше, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Встановлені правила допустимості і відповідності доказів є гарантом їх достовірності та істинності.

При цьому, з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП, докази повинні оцінюватися за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Згідно з ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Приймаючи рішення про винуватість ОСОБА_1 , суд першої інстанції як на докази винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, в оскаржуваній постанові послався на протокол про адміністративне правопорушення та інші матеріали справи, але не розкрив зміст доказів, які б підтверджували винуватість ОСОБА_1 в інкримінованому йому правопорушенні, не проаналізував їх в сукупності, не перевірив їх з точки зору достатності та допустимості, не усунув наявні у справі суперечності.

Так, в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити, вказавши, що, якби не стан здоров`я мами, то поїхав би, куди сказали. Коли автомобіль під його керуванням був зупинений працівниками патрульної поліції, він пояснював, що відбувається, куди їде. Проте працівники поліції йому сказали, що вбачають у нього ознаки наркотичного сп`яніння та запропонували поїхати в лікарню в м. Київ. Він не міг хвору маму та дружину залишити в автомобілі, враховуючи, що на вулиці було холодно. Він пропонував поїхати в міську лікарню, однак співробітники поліції йому відмовили. Він пересадив маму та дружину в інший автомобіль, а сам залишився з поліцейськими. Свідків при тому, як він відмовлявся їхати в лікарню м. Києва, не було. Працівники поліції зупинили автомобіль, щось пояснили водію та жінці, яка сиділа на пасажирському сидінні, чоловік підійшов та підписав документи, а жінка, навіть, з автомобіля не виходила. Після цього працівники поліції склали документи, і він на своєму автомобілі поїхав додому.

Захисник Захаревська Н.П. підтримала подану апеляційну скаргу та пояснила, що суд першої інстанції не звернув увагу на допущені порушення працівниками поліції норм Інструкції та положень КУпАП. Працівники поліції порушили порядок проведення огляду, як того вимагає Інструкція, особу не відсторонили від керування транспортним засобом. Що стосується свідків, то останні не розуміли, що саме на місці відбувалось, від якого огляду відмовляється водій. Крім того, як пояснила захисник, працівниками поліції не надано відеозапис, а саме на орган, який складає протокол, лежить обов`язок доказування.

Допитана в суді апеляційної інстанції свідок ОСОБА_2 суду повідомила, що у ніч з 22 на 23 листопада 2019 року їй було погано, вона є онкохворою. Син повіз її до лікарні. Однак автомобіль зупинили працівники поліції, а її ( ОСОБА_5 ) та невістку пересадили в інший автомобіль. Син повернувся додому десь о 6 год. ранку. До лікарні зранку вона так і не потрапила. Коли син повернувся додому, не хотів все розповідати, оскільки хвилювався за неї. Що стосується зовнішнього стану сину, то у нього червоні очі через втому, так як він багато працює.

На підтвердження вказаних нею обставин свідок надала суду довідку Київської обласної лікарні № 742 від 23 листопада 2019 року, відповідно до якої вона пройшла медичне обстеження лікаря онколога.

З метою перевірки доводів апелянта судом апеляційної інстанції допитаний свідок ОСОБА_3 , який пояснив, що водій ОСОБА_1 наочно знайомий, так як бачив ОСОБА_1 , коли його ( ОСОБА_7 ) зупинили працівники поліції. Працівники поліції говорили, що водій відмовляється від освідування. На прохання працівників поліції він підписав документи, іншим свідком була його ( ОСОБА_3 ) дружина. Документи, які підписував, не читав, оскільки було пізно, був втомлений. Явних ознак сп`яніння у ОСОБА_1 він не бачив. Дружина увесь час перебувала в автомобілі. Чи чула дружина те, що говорили працівники поліції, він не знає, але, мабуть, не чула, бо автомобіль знаходився на деякий відстані від працівників поліції.

До Київського апеляційного суду неодноразово з метою перевірки пояснень ОСОБА_1 та доводів апеляційної скарги викликались працівники патрульної поліції та витребовувався відеозапис (ас. 31, 39, 51). Проте працівники патрульної поліції не з`явились, відеозапис апеляційному суду не надано, причина неявки працівників поліції суду апеляційної інстанції невідома.

Статтею 266 КУпАП, Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 9 листопада 2015 року за № 1452/735, передбачені порядок, процедура та особливості проведення огляду особи на стан сп`яніння, а також дії поліцейського в разі відмови особи від проходження такого огляду.

Порядок направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103.

Відповідно до п.12 Розділу П Інструкції у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Згідно з положеннями вказаної Інструкції, у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що ОСОБА_1 відмовився пройти огляд у медичній установі з метою встановлення стану сп`яніння. Проте суд першої інстанції не перевірив дотримання працівниками поліції при оформленні матеріалів щодо ОСОБА_1 вимог закону та не врахував, що відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння у медичній установі зафіксована з порушенням Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 9 листопада 2015 року за № 1452/735.

Будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_1 в порушенні ним ч. 1 ст. 130 КУпАП матеріали справи не містять.

Згідно з пунктом 4 Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 конституційний принцип правової держави передбачає встановлення правопорядку, який повинен гарантувати кожному утвердження і забезпечення прав і свобод людини (статті 1, 3, частина друга статті 19 Основного Закону України). Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: ... юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (частина друга статті 61); обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (частина третя статті 62); конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України (частина перша статті 64).

У відповідності до п. 4.1 вказаного Рішення, Конституційний Суд України на підставі наведеного дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

З огляду на обставини, встановлені під час апеляційного розгляду, з урахуванням положень, викладених у рішенні Європейського суду з прав людини від 20 вересня 2016 року у справі «Карелін проти Росії», відповідно до якого збір судом доказів на підтвердження винуватості особи за відсутністю сторони обвинувачення у справах про адміністративне правопорушення, свідчить про порушення права особи на неупереджений судовий розгляд, за відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення та постанові суду, апеляційний суд доходить висновку, що наявною сукупністю доказів у справі не доведена наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому апеляційна скарга підлягає до задоволення, постанова суду - скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову Ірпінського міського суду Київської області від 2 грудня 2019 року, якою ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік - скасувати, постанови нову постанову, якою провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду М.А. Васильєва