Справа № 181/154/20
Провадження №3/181/80/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2020 року смт. Межова

Суддя Межівського районного суду Дніпропетровської області Літвінова Л.Ф., розглянувши матеріали, які надійшли від Межівського ВП Синельниківського ВП ГУНП в Дніпропетровській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Антонівське, Межівського району, Дніпропетровської області, громадянина України, непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , за ч. 2 ст. 187 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Згідно ухвали Межівського районного суду Дніпропетровської області встановлено адміністративний нагляд відносно гр. ОСОБА_1 строком на 1 рік, де передбачені певні обмеження, а саме: заборона виходу з території домоволодіння з 21.00 години до 05.00 години ранку наступного дня. Так, 17.02.2020 року о 22.10 годині гр. ОСОБА_1 був відсутній вдома, чим своїми діями порушив правила адміністративного нагляду.

Таким чином, ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 187 КУпАП.

ОСОБА_1 у судовому засіданні визнав факт вчинення ним адміністративного правопорушення. В скоєному кається.

Вина ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КУпАП, підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 103845 від 19.02.2020 року, рапортом помічника чергового СРПП № 4 Межівського ВП від 17.02.2020 року, рапортом інспектора СРПП № 3 Межівського ВП від 17.02.2020 року, письмовими поясненнями порушника, копією ухвали Межівського районного суду Дніпропетровської області від 18 червня 2018 року.

Вивчивши матеріали адміністративної справи, суддя дійшов висновку, що належним способом здобуто достатньо доказів у підтвердження того, що ОСОБА_1 скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 187 КУпАП, при обставинах, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення.

При накладенні адміністративного стягнення відповідно до ст.33 КУпАП суддя враховує, що правопорушення скоєно не вперше, особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, в скоєному зізналася, щиро розкаялася, а тому вважає за необхідне накласти стягнення у вигляді адміністративного арешту, передбаченому санкцією ч.2 ст.187 КУпАП, як найбільш доцільне і достатнє для виправлення.

Стосовно ст.326 КУпАП, якою передбачено, що постанова районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду (судді) про застосування адміністративного арешту виконується негайно після її винесення, слід зазначити наступне.

Відповідно до ст.289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Згідно з ч.1 ст.294 КУпАП постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 цього Кодексу, а також постанов, прийнятих за результатами розгляду справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 185-3 цього Кодексу.

Проте, рішенням Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) від 30 жовтня 2014 року по справі Швидка проти України (Заява № 17888/12), яке, окрім іншого, розглядалося в аспекті можливості оскарження рішення суду по справі про адміністративне правопорушення, яким було призначено стягнення у вигляді адміністративного арешту, і ефективності застосування рішення апеляційного суду, в разі скасування рішення місцевого суду, було визначено таке.

П.44 суд вважає за належне розглянути цю скаргу за статтею 2 Протоколу №7, у якій зазначено таке:

1. Кожен, кого суд визнав винним у вчиненні кримінального правопорушення, має право на перегляд судом вищої інстанції факту визнання його винним або винесеного йому вироку. Здійснення цього права, включаючи підстави, на яких воно може бути здійснене, регулюється законом.

2. Із цього права можуть поширюватися винятки для передбачених законом незначних правопорушень або коли відповідну особу судив у першій інстанції найвищий суд, або коли її було визнано винною і засуджено після оскарження виправдувального вироку.

53. Суд зазначає, що апеляційна скарга заявниці на постанову від 30 серпня 2011 року, подана того ж дня, не зупиняла виконання судового рішення, а накладене стягнення було застосовано невідкладно. Це було зроблено відповідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення, яким передбачено невідкладне виконання постанови лише, якщо вона стосується позбавлення волі. Якщо б покарання було іншим, рішення суду першої інстанції набрало б законної сили лише за відсутності апеляційної скарги упродовж встановленого законодавством строку або якщо б апеляційний суд залишив його без змін. Проте у цій справі перегляд судом апеляційної інстанції відбувся після того, як заявниця відбула у повному обсязі призначене судом першої інстанції покарання. Суд вважає незрозумілим, як такий перегляд на цій стадії міг ефективно виправити недоліки рішення суду нижчої інстанції.

54. Суд не оминає увагою той факт, що якби апеляційний суд скасував постанову суду першої інстанції, то заявниця могла вимагати на цій підставі виплати їй відшкодування як матеріальної, так і моральної шкоди. Проте такий ретроспективний та виключно компенсаторний засіб юридичного захисту не можна вважати заміною права на перегляд, закріпленого у статті 2 Протоколу №7. Інше рішення суперечитиме усталеному принципові практики Суду, згідно з яким Конвенція покликана гарантувати не якісь теоретичні або ілюзорні права, а права, які є ефективними на практиці (див., mutatismutandis, вищезазначене рішення у справі Ейрі проти Ірландії(Airey v. Ireland), п. 24, та рішення у справі ОСОБА_2 проти Іспанії (Garciia Manibardo v. Spain), заява № 38695/97, п. 43, ECHR 2000?II).

55. З огляду на вищевикладене Суд констатує, що у цій справі було порушення статті 2 Протоколу №7.

Таким чином, з метою недопущення порушення прав і свобод особи, яка притягується до адміністративної відповідальності та якій обрано захід стягнення у вигляді адміністративного арешту, з урахуванням практики ЕСПЛ, суд вважає, що не слід виконувати постанову про застосування адміністративного арешту негайно після її винесення.

В зв`язку з цим необхідно надати ОСОБА_1 десятиденний строк для можливості оскарження даної постанови.

Відповідно до Закону України Про судовий збір у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення з порушника стягується судовий збір, який станом на день винесення цієї постанови складає 420 гривень 40 копійок.

Керуючись ст.ст.24, 33, ч. 2 ст. 187, п. 1 ч. 1 ст. 284 КУпАП,-

ПОСТАНОВИВ:

Визнати ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 187 КУпАП, та накласти стягнення у вигляді адміністративного арешту строком на 10 (десять) діб.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в розмірі 420 (чотирьохсот двадцяти) гривень 40 копійок.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Межівський районний суд Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Виконання зазначеної постанови допустити через десять днів з дня її винесення. В разі оскарження після відповідного рішення апеляційного суду. Негайному виконанню не допускати.

Cуддя: Л. Ф. Літвінова