Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП Доповідач: Денісов В. П.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2020 року місто Луцьк

Суддя Волинського апеляційного суду Денісов В.П.,

з участю захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, адвоката Давидова О.В.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 листопада 2020 року щодо нього,

В С Т А Н О В И В:

Даною постановою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП із накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 600 (шестисот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень, із позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік, стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 420 (чотириста двадцять) гривень 40 коп. судового збору.

Згідно з постановою ОСОБА_1 визнаний винним за те, що 16 серпня 2020 року о 00 год 05 хв у с. Підгайці Луцького району, на вул. Надрічна, він керував автомобілем, марки «BMW 528» р.н. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння і від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погоджуючись з рішенням суду, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, оскаржує його з мотивів незаконності та необґрунтованості. Апелянт стверджує, що працівник поліції не повідомив йому причину зупинки транспортного засобу, сказав надати усі необхідні документи, що він і зробив, після чого сів в автомобіль патрульної поліції. Потім поліцейський запитав, чи вживав він спиртні напої, на що ОСОБА_1 відповів, що алкоголю взагалі не вживав і не заперечував проходження огляду за допомогою приладу «Драгер». Після цього працівник поліції почав телефонувати колегам, однак «Драгера» йому так і не привезли. Згодом поліцейський запропонував проїхати у медичний заклад, але ОСОБА_1 відмовився, у зв`язку із тим, що поспішав на футбол. Зауважує, що при складанні протоколу жодних свідків не було, а зазначений свідок ОСОБА_2 є працівником поліції. З огляду на наведене просить скасувати постанову місцевого суду, а провадження у справі закрити за відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши захисника, який підтримав апеляцію у повному обсязі та просив скасувати постанову судді і закрити провадження у справі, доходжу висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Вимоги ст.280 КУпАП регламентують, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положеннями ст.251 КУпАП визначено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

На думку апеляційного суду, дані вимоги закону при винесенні постанови місцевим судом дотримані не були.

В основу прийнятого рішення суду про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, суд першої інстанції поклав протокол про адміністративне правопорушення, відеозапис з місця вчинення адміністративного правопорушення, рапорт та інші матеріали справи.

Разом з тим, на думку суду апеляційної інстанції, місцевий суд дійшов передчасного висновку про наявність беззаперечних доказів вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, у скоєнні вказаного правопорушення.

Твердження апелянта про те, що свідком у протоколі про адміністративне правопорушення вказано лише працівника поліції, є слушними.

Так, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення від 16.08.2020 серії ДПР18 № 228326 16 серпня 2020 року о 00 год 05 хв у с. Підгайці Луцького району, на вул. Надрічна, ОСОБА_1 керував автомобілем, марки «BMW 528» р.н. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння і від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився (а.с.1).

Факт відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від проходження огляду на стан сп`яніння у протоколі ствердив свідок ОСОБА_2 (а.с.1).

Та обставина, що ОСОБА_2 є працівником поліції повністю підтверджується матеріалами справи (а.с.16-32).

У своєму рішення суд першої інстанції вказав: «Та обставина, що одним із свідків зазначений працівник поліції не спростовує факту відмови від проходження огляду на стан сп`яніння, який зафіксований на відеокамеру поліцейського» (а.с.47 абз.7).

Однак, такі висновки місцевого суду повністю суперечать положенням п.6 розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС та МОЗ від 09.11.2015 № 1452/735, яким передбачено, що не можуть бути залучені як свідки поліцейські або особи, щодо неупередженості яких є сумніви.

Залучення і зазначення у протоколі про адміністративне правопорушення свідком працівника поліції ОСОБА_2 суперечить вказаним вимогам Інструкції.

Вимогами ч.5 ст.266 КУпАП передбачено, що огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Слід зауважити, що місцевий суд звертав увагу на вказані порушення, оскільки своєю постановою від 18 вересня 2020 року повертав матеріали даної справи на доопрацювання, при цьому вказував на наявність у протоколі лише одного свідка, який є працівником поліції (а.с.42 абз.2).

Однак при повторному надходженні справи після доопрацювання свідки відмови від проходження медичного огляду на стан сп`яніння у протоколі щодо ОСОБА_1 так і не були зазначені, крім працівника поліції ОСОБА_2 (а.с.1).

Проте місцевий суд залишив поза увагою свою ж постанову про повернення матеріалів справи на доопрацювання від 18.09.2020 (а.с.42) та в оскаржуваному рішенні зазначив, те що одним свідком є працівник поліції не спростовує факту відмови від проходження огляду на стан сп`яніння (а.с.47).

Однак, суд апеляційної інстанції не може погодитися з такими висновками місцевого суду, оскільки в протоколі про адміністративне правопорушення від 16.08.2020, в порушення вимог п.6 розділу ІІ Інструкції та ч.5 ст.266 КУпАП, зазначено лише одного свідка, який до того ж є працівником поліції (а.с.1, 16-32), про що було вірно вказано судом у своїй постанові про повернення матеріалів справи на доопрацювання від 18.09.2020.

Отже, в апеляційному суді встановлено порушення вимог Інструкції та ч.5 ст.266 КУпАП під час складання протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 .

А тому протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 не може вважатися належним та допустимим доказом його вини у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Згідно з положеннями ч.2 ст.62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Місцевий суд, розглянувши дану справу, на вказані істотні порушення при складанні протоколу про адміністративне правопорушення уваги не звернув, при цьому залишив поза увагою свою ж постанову про направлення матеріалів даної справи на доопрацювання, а тому дійшов передчасного висновку про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, яке ставиться йому у провину.

За наведених обставин апеляційний суд вважає обґрунтованими доводи апелянта про відсутність у матеріалах справи належних і допустимих доказів, які зібрані у передбаченому законом порядку та свідчать про його вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Враховуючи наведені обставини у їх сукупності, виявлені істотні порушення при проведенні огляду на стан сп`яніння та при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а провадження у справі щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 листопада 2020 року щодо ОСОБА_1 скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Постанова набирає законної сили негайно після її проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського апеляційного суду В.П. Денісов