Справа № 524/7331/18
Провадження 3-в/524/60/20
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.12.2020 року Суддя Автозаводського районного суду м. Кременчука Гусач О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кременчуці подання начальника Автозаводського районного відділу Філії державної установи «Центр пробації» в Полтавській області Міністерства юстиції України про вирішення питання, пов`язаного з виконанням постанови, -

ВСТАНОВИВ:

Начальник Автозаводського районного відділу Філії державної установи «Центр пробації» в Полтавській області Гребенюк І. звернулася до суду з поданням про звільнення ОСОБА_1 від відбування стягнення у виді суспільно корисних робіт, згідно постанови судді Автозаводського районного суду м. Кременчука від 20.11.2018 року, якою ОСОБА_1 визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.183-1 КУпАП та підданий адміністративному стягненню у виді 120 годин суспільно корисних робіт. Вказана постанова суду 14.12.2018 року прийнята до виконання. ОСОБА_1 до відбування суспільно корисних робіт не приступив, оскільки його місце знаходження не відоме.

Представник Автозаводського районного відділу Філії державної установи «Центр пробації» в Полтавській області Івко О.М. в судовому засіданні подання підтримала.

Перевіривши матеріали додані до подання, вважаю, що у його задоволенні слід відмовити з таких підстав.

Постановою судді Автозаводського районного суду м. Кременчука від 20.11.2018 року, яка набрала законної сили, ОСОБА_1 визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.183-1 КУпАП та підданий адміністративному стягненню у виді 120 годин суспільно корисних робіт. До Автозаводського районного суду м. Кременчука були направдені подання на підставі ст. 304 КУпАП щодо вирішення питаннь, пов`язаних з виконанням постанови суду щодо ОСОБА_1 , у задоволені яких було відмовлено постановами судді Автозаводського районного суду м. Кременчука від 26.09.2020 року, 04.03.2020 року, 07.05.2020 року.

Згідно зі ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Як передбачено ст. 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства є: обов`язковість судового рішення.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, справи про адміністративні правопорушення, для цілей статті 6 ЄКПЛ належать до справ із обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення. Відтак, на дану категорію справ поширюються гарантії статті 6 ЄКПЛ.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, законодавство України про адміністративне правопорушення складається з Кодексу та інших законів України, а згідно з положеннями ст. 9 Конституції України, ст.19 Закону України «Про міжнароднідоговори України» та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» усталена судова практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) є частиною національного законодавства та обов`язкова для застосування судами як джерело права. Європейський суд з прав людини, надаючи автономного значення поняттям, які застосовуються в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), часто розцінює справи про адміністративні правопорушення саме як «кримінальні» у розумінні норм Конвенції.

Так, ЄСПЛ у своєму рішенні у справі «Надточий проти України» від 15.05.2008 р. зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Крім цього, КСУ у п. 3.4 і 3.6 свого рішення від 11.10.2011 року (справа № 10-рп/2011), аналізуючи положення міжнародних актів, наголосив, що «не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям «правопорушення», а відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним». У цьому рішенні Суд поширив певні гарантії кримінального процесу і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Положення Кодексу України про адміністративні правопорушення, не містить поняття строки давності виконання постанови суду про накладення адміністративного стягнення, тобто законодавцем залишено поза сферою свого регулювання питання щодо строків виконання таких постанов, створивши при цьому ситуацію безстрокового виконання такого рішення суду.

Натомість, дані строки, передбачені в КК України, а саме, ст. 80 регламентує звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

Згідно ч.1 ст. 303 Кодексу України про адміністративні правопорушення не підлягає виконанню постанова про накладення адміністративного стягнення, якщо її не було звернуто до виконання протягом трьох місяців з дня винесення.

Визначений у ч. 1 ст. 303 КУпАП строк давності виконання постанов про накладення адміністративних стягнень загальний і не залежить від виду стягнення, яке було призначено правопорушнику. Сутність строку давності виконання відповідних постанов полягає в тому, що він є граничним періодом у часі, протягом якого мають бути вчинені всі необхідні дії, спрямовані на виконання стягнення.

З матеріалів справи вбачається, що постанова суду щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, своєчасно звернута до виконання.

Законом визначений чіткий перелік випадків, у разі настання яких, орган (посадова особа), який виніс постанову про накладення адміністративного стягнення, припиняє її виконання, а саме: видання акта амністії, якщо він усуває застосування адміністративного стягнення; скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність; смерть особи, щодо якої було розпочато провадження в справі.

Норми ч.3,4 ст. 80 КК України, яка передбачає звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку , та на яку у своєму поданні посилається орган пробації, вказуть на те, що перебіг давності переривається якщо особа ухиляється від відбування покарання, або вчиняє інший злочин.

Сам факт того, що фактичне місце проживання чи перебування порушника невідоме не є підставою звернення до суду з поданням щодо вирішення питань, пов`язаних з виконанням постанови, оскільки звернення до суду з вказаним поданням знаходиться в причинному зв`язку з наявністю підстав, що унеможливлюють виконання постанови суду. Підстави, що унеможливлюють виконання постанови суду є обставини, що роблять виконання судового рішення взагалі неможливим, до таких обставин неможливо віднести відсутність за місцем проживання чи не встановлення місця перебування правопорушника, оскільки така відсутність може бути тимчасовою та/або з метою ухилення особи від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт.

Статтею 325-4 КУпАП передбачені наслідки ухилення особи від відбування суспільно корисних робіт, де зазначено, що у разі ухилення особи від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт вона підлягає притягненню до адміністративної відповідальності. У разі злісного ухилення особи від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт вона підлягає притягненню до кримінальної відповідальності в порядку, встановленому законом.

З матеріалів особової справи ОСОБА_1 вбачається, що останньому відомо про існування постанови у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності, однак до органу пробації правопорушник не з`являється, що може свідчити про його ухилення від відбування суспільно корисних робіт.

На підставі викладеного, у задоволенні подання слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 245, 304 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні подання начальника Автозаводського районного відділу Філії державної установи «Центр пробації» в Полтавській області Міністерства юстиції України щодо вирішення питання про звільнення ОСОБА_1 від відбуваня адміністратвиного стягнення у вигляді суспільно корисних робіт, накладеного постановою судді Автозаводського районного суду м. Кременчука від 20.11.2018 року відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена в Полтавський апеляційний суд через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя: О.М. Гусач