П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.11.2020 м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Фазикош О.В., за участі секретаря Лупак В.І., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення які надійшли з Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції, відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешк. АДРЕСА_1 , за ч.1 ст. 130 КУпАП,-

ВСТАНОВИВ:

В протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 №370992 від 29.08.2020 року, вказано, що 29.08.2020 року о 00 год. 40 хв. в м. Ужгород, вул. Льва Толстого11, водій керував т.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на стан сп`яніння, у встановленому законом порядку , водій відмовився у присутності 2-ох свідків о 00 год. 47 хв., чим порушив п.2.5 ПДР, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

ОСОБА_1 про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, однак на розгляд справи не з`явився. В попередніх судових засіданнях вину свою заперечив, вказував що більше 40 хв. сперечався з працівником поліції стосовно того, що виїхав з парковки забравши дружину та її сестру з дня народження, не встигнувши включити світло та вказуючи, що не має потреби в накладенні штрафу з огляду на малозначність його діяння. Після чого працівник поліції почав вказувати про необхідність проходження медичного огляду на стан сп`яніння, а на пропозицію пройти огляд у лікаря нарколога поліцейський сказав, що це «вчорашній день» та треба проходити на місці, після чого він продовжив з ним сперечатись вже стосовно цього. Вказував, що у зв`язку із упередженою поведінкою поліцейських мав сумніви в достовірності та об`єктивності їх можливих дій при перевірці на місці на предмет його можливого перебування в стані сп`яніння. Фрагмент зафіксований на відеозаписі вважає вирваним з контексту всієї події. Вину свою заперечує в повній мірі.

Адвокат Семенов Ю.О., захисник ОСОБА_1 , в судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, разом із тим подав заяву в якій просив розглянути справу за відсутності гр. ОСОБА_1 та його адвоката. Просив врахувати при постановленні судового рішення, надані ним, в ході розгляду справи заперечення на протокол про адміністративне правопорушення, а також інші клопотання. В попередніх судових засіданнях адвокат Семенов Ю.О., захисник Новака М.М. вину останнього заперечував, просив провадження по адміністративній справі закрити у звязку з відсутністю складу адміністративного правопрушення в діях ОСОБА_1 .. Доводи адвоката зводяться до того, що ОСОБА_1 не погоджувався із інкримінуванням йому ч.1 ст.130 КУпАП, був не згідний з рішенням патрульних поліцейських, так як того дня, в час зазначений у протоколі про адміністративне правопорушення, він ніяким чином не порушував вимоги ПДР, не згідний з рішенням патрульних поліцейських, алкоголь на той момент не вживав і був зупинений поліцейськими за формальні порушення ПДР України. Адвокат зазначає, що від проходження медичного огляду у лікаря ОСОБА_1 не відмовлявся.

До суду адвокатом було подано клопотання про виклик свідків: дружину ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та її рідної сестри ОСОБА_3 , які перебували в автомобілі разом із ОСОБА_1 29.08.2020 року. Про виклик свідка працівника поліції інспектора ОСОБА_4 який складав протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП. Про виклик свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , друковані бланки письмових пояснень яких додані до протоколу про адміністративне правопорушення. Мотивує виклик свідків тим, що вказаним особам відомі обставини, що підлягають установленню по даній справ. Про передачу матеріалів справи про адміністративне правопорушення до органу досудового розслідування, зокрема просить: провадження у справі № 308/9193/20 про адміністративне правопорушення відносно гр. ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити за відсутності в діях гр. ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення. Про передачу матеріалів справи № 308/9193/20 про адміністративне правопорушення відносно гр. ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП до Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області в порядку ст. 253 КУпАП або на до оформлення. Про закриття провадження у справі про адміністративне оскільки в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Окрім того адвокат вказав і на те, що у даному протоколі про адміністративне правопорушення від 29.08.2019р. гр. ОСОБА_1 зазначив, що не згідний з рішенням патрульних поліцейських, алкоголь на той момент не вживав і був зупинений поліцейськими за незначне порушення ПДР України. Поряд з цим, гр. ОСОБА_1 надав письмове заперечення у додатку до протоколу. Адвокат звертає увагу на те, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння у медичному закладі, при цьому зазначає, що останнього в порушення вимог п.7 розділу І Інструкції співробітник поліції не направив останнього для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, працівник поліції не доставляв гр. ОСОБА_1 до медичного закладу.

У судовому засіданні від 11.11.2020 року було допитано в якості свідка інспектора взводу № 1 роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції, лейтенанта поліції ОСОБА_4 , який пояснив, що 29.08.2020 р., ОСОБА_1 , було зупинено оскільки він керуючи автомобілем в нічний час доби не ввімкнув фари. Разом із тим, повідомив, що ОСОБА_1 перебував за кермом з ознаками алкогольного сп`яніння, зокрема: тремтіння рук, почервоніння обличчя, запах алкоголю, зазначені у протоколі. У зв`язку із чим водієві було запропоновано пройти огляд на стан спяніння, однак останній відмовився. ОСОБА_1 було роз`яснено наслідки відмови від проходження огляду на стан спяніння. При цьому пояснив, що направлення водія для проходження огляду у лікаря нарколог не складалося саме у зв`язку із відмовою ОСОБА_1 від проходження такого. ОСОБА_4 підтвердив, що разом із ОСОБА_1 , в автомобілі перебували ще дві дівчини.

Допитана в судовому засіданні від 20.11.2020 р. в якості свідка ОСОБА_2 , дружина ОСОБА_1 повідомила, що 29.08.2020 року, її із сестрою забирав чоловік із дня народження. Вони не проїхали і пару метрів, коли їх зупинили патрульні. Згідно пояснень ОСОБА_2 , саме вона та її сестра вживали алкогольні напої, можливо працівники поліції відчули запах алкоголю від них. Окрім того пояснила, що на висловлену позицію чоловіка щодо проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в лікаря-нарколога інспектор зазначив, що це «минулий вік».

В судове засідання не одноразово викликались свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , разом із тим за викликом суду повторно не в`явилися.

Дослідивши письмові докази у справі, беручи до уваги покази свідків допитаних в судових засіданнях, дослідженні в судовому засіданні записи що містяться на CD диску, доданому до матеріалів справи, приходжу до наступних висновків.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визначається, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку передбачено адміністративну відповідальність.

Аналіз вказаної норми дає підстави стверджувати, що склад адміністративного правопорушення це передбачена нормами права сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких те чи інше діяння можна кваліфікувати як адміністративне правопорушення.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише при наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, обов`язковими елементами якого є: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона (вина). Відсутність хоча б одного із вказаних елементів виключає склад правопорушення взагалі, а порушена справа підлягає закриттю.

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 130 КУпАП, передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Твердження сторони захисту стосовно відсутності акту який встановлює адміністративну відповідальність внаслідок його скасування, та необхідність направлення матеріалів провадження в порядку ст. 256 КУпАП до органу досудового розслідування, суд вважає безпідставними з огляду на наступне.

Так, до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» № 2617-VІІІ від 22 листопада 2018 року, тобто до 01 липня 2020 року, положеннями КУпАП було передбачено адміністративну відповідальність, зокремаза керування транспортним засобом, в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Після набрання чинності вказаного закону, тобто з 01 липня 2020 року, відповідальність, зокрема за керування транспортним засобом, в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, виключено з ч. 1 ст. 130 КУпАП та закріплено у ст. 286-1 Кримінального кодексу України «Керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції».

Разом з тим, Законом України від 17 червня 2020 року № 720-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень», який набрав чинності 03 липня 2020 року, внесені нові зміни до Закону № 2617-VIIІ, а саме, згідно з вимогами пункту 117 Розділу І Закону у пункті 1 Розділу І Закону № 2617-VIIІ виключено підпункт 4, який запровадивши нову редакцію ст. 130 КУпАП виключав адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами у стані сп`яніння -відтак адміністративна відповідальність за ці дії відновлена з 03 липня 2020 року; у пункті 2 Розділу І Закону № 2617-VIIІ виключено підпункт 171, який доповнивши КК України ст. 286-1 криміналізував відповідальність за керування транспортними засобами особами у стані сп`яніння відтак з 03 липня 2020 року відбулася декриміналізація цих дій.

Оскільки Законом №720-ІХ такі зміни виключені, суд керується положеннями статті 8 КУпАП. Так, статтею 8КУпАП визначено, що особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають. Провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.

Так як ОСОБА_1 інкримінується вчинення дій, які охоплюються складом адміністративного правопорушення за частиною 1 статті 130КУпАП після 03.07.2020 року, а саме 29.08.2020 року, а зміни, введені підпунктом 4 пункту 1 Розділу І (яким положення статті 130КУпАП викладено у новій редакції) та підпунктом 171 пункту 2 Розділу 1 (яким введено в дію положення статті 286-1 КК України) Закону №2617-VIII виключені Законом № 720-ІХ, тобто положення статті 130КУпАП на момент розгляду справи діє в редакції Закону від 07 липня 2016 року за №1446-VIII, має бути застосований закон, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Відповідно до п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Судом при вирішенні справи береться до уваги те, що ч. 1 ст.130КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Таким чином не будь-яка відмова від проходження освідчення на стан алкогольного сп`яніння утворює склад адміністративного правопорушення, а лише відмова зафіксована компетентними органами у відповідності до процедури та у порядку, визначеному законом.

Згідно ч. 3ст. 266 КУпАПу разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

Направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно п. 7 Розділу І, п. 6 Розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом МВС України та МОЗ України № 1452/735 від 09 листопада 2015 року(даліІнструкція), у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до ст. 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103Про затвердження порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду(далі Постанова) у п. 6 зазначено, що водій транспортного засобу, який відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.

За змістом вказаних норм лише відмова від проходження медичного огляду на встановлення стану алкогольного сп`яніння у присутності двох свідків або у медичному закладі є підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності за порушення п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

Вказаний обов`язок особи, співвідноситься з обов`язком працівників поліції забезпечити такий огляд, як на місці зупинки так і у медичному закладі у відповідності із нормами ст. 266 КУпАП у порядку визначеному законом.

Відповідно до положень п.1.3, п.3.3. Розділу ІІІ «Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відео реєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них» затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції НПУ №100 від 03.02.2016, необхідність відеофіксації: «використання нагрудних відеокамер (відео реєстраторів) як превентивного поліцейського заходу є важливим елементом функціонування патрульної поліції, покликаним гарантувати чесність, відкритість та антикорупційну спрямованість діяльності патрульної поліції». Випадки застосування такого превентивного заходу: «нагрудна відеокамера (відео реєстратор) повинна активуватись працівником патрульної поліції та знаходитись у режимі відео-зйомки при будь-якому контакті з особами, зокрема, але не виключно: при оформленні дорожньо-транспортної пригоди; при перевірці документів; при поверхневому; при загрозі використання фізичної сили, спеціальних засобів або вогнепальної зброї; при наданні допомоги особам; у випадках, коли усвідомлення особою факту відео-фіксації її поведінки може сприяти вирішенню конфліктної ситуації. Відповідно до п. 3.5 Розділу ІІІ Інструкції, «після активації нагрудної відеокамери (відео реєстратора) все спілкування повинно бути записане безперервно».

Факт керування підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, та не заперечується особою відносно якої складено протокол в судовому засіданні. Разом із тим, ОСОБА_1 заперечує факт перебування його в стані алкогольного сп`яніння та відповідно керування з ознаками алкогольного сп`яніння. Крім того, заперечує факт відмови від проходження у лікаря нарколога огляду на стан сп`яніння.

Відповідно до роз`яснень, що міститься в п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005 р. №14 під керуванням транспортними засобами слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу, незалежно від того, керує особа транспортними засобами, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Для притягнення до відповідальності за ст.130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.

Слід зазначити, що в процесі доказування вини, доцільно керуватись принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 р. у справі «Кобець проти України»(з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282.

Відтак, доказування має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, адже не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», не доказує співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

В порушення затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008р.№ 1103 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції та вимог п.п.1.3-1.4 розділу 1, п.8,п.12 розділу 11 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак наркотичного сп`яніння, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 року №1452/735в протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено чи видавалось правопорушнику як водію транспортного засобу направлення на огляд з метою виявлення стану алкогольного чи наркотичного спяніння відповідно до форми, наведеної в додатку 1 до цієї Інструкції, та до матеріалів справи таке направлення не долучено.

Окрім того, з пояснень ОСОБА_4 - інспектора УПП допитаного в судовому засіданні, яким було складено протокол про адміністративне правопорушення відносно гр. ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП, направлення до лікаря нарколога не складалось.

Судом зі змісту відеозапису з місця події, відтвореним та дослідженим під час судового засідання, встановлено, що ОСОБА_1 знаходиться на вулиці в темну пору доби, працівники поліції у відсутності свідків роз`яснюють причину зупинки транспортного засобу, а саме внаслідок початку руху без включених фар. Зазначають, що в ході спілкування, працівники поліції визначили, що ОСОБА_1 вживав спиртні напої, після чого пропонують пройти огляд на стан сп`яніння, а ОСОБА_1 пропонує розійтись. Ознак алкогольного сп`яніння працівники поліції не називають.

Зі змісту відеозапису з місця події, відтвореним та дослідженим під час судового засідання, встановлено, що ОСОБА_1 знаходиться на вулиці в темну пору доби, працівники поліції у присутності двох осіб жіночої статі, роз`яснюють що було зупинено водія внаслідок порушення ПДР, та у працівників поліції в ході спілкування з ним виникла підозра що він перебуває в стані алкогольного сп`яніння, після чого пропонують пройти огляд на стан сп`яніння, на місці, в лікаря нарколога, або відмовитись. При цьому вказуючи, що таким чином він автоматично визнає що керував в стані алкогольного сп`яніння. ОСОБА_1 починає сперечатись. Поліцейські запитують у ОСОБА_1 чи бажає пройти тест, на що останній починає пояснювати коли і як виїхав з парковки. На що поліцейський вказує що він відмовився від проходження. Ознак алкогольного сп`яніння працівники поліції також не називають.

На наступних двох відеозаписах зафіксовано процедуру частково складання протоколу. Окрім того, зі змісту відтворених двох наступних відеозаписів з місця події не вбачається залучення двох свідків, підписи яких наявні в протоколі та долучених на окремих аркушах поясненнях при складанні такого протоколу. Так, працівник поліції вручає розписку про необхідність залишення автомобіля на місці зупинки, ОСОБА_1 повторно заперечує факт перебування в стані алкогольного сп`яніння, на що поліцейський вказує, «що получається він в стані алкогольного спяніння».

При цьому, відмова від проходження огляду у медичному закладі має наслідки притягнення водія до адміністративної відповідальності за таку відмову, а не підтвердження стану алкогольного сп`яніння, як зазначається працівником поліції на відеозаписах.

При дослідженні відеозаписів встановлено, що під час фіксації відеокамерами, відомостей про встановлення анкетних даних свідків такий не містить. Так само відсутнє і підтвердження відібрання пояснень від самих свідків.

На виклик суду в судове засідання з метою дачі пояснень на підтвердження або спростування відомостей, викладених у фабулі протоколу, зазначені в протоколі свідки гр. ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилися.

При цьому ОСОБА_1 в судовому засіданні вказував, що у присутності вказаних свідків наполягав на проходженні медичного огляду у лікаря нарколога.

Відповідно до ст.266КУпАП та п.1.2 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі затверджена наказом МВС України від 07.11.2015 року за №1395- огляд водіїв на стан сп`яніння проводиться лише у тому випадку, коли є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Згідно п.1.3 Інструкції ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота;порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Згідно Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1103 від 17.12.2008 року, огляду підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками такого стану, установленими МОЗ і МВС.

Огляд проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ і Держспоживстандартом; лікарем закладу охорони здоров`я.

Огляд на місці зупинки транспортного засобу проводиться у присутності двох свідків. Не можуть бути залучені як свідки працівники Національної поліції або особи, щодо неупередженості яких є сумніви.

Результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються в Акті огляду, форма якого затверджується МОЗ за погодженням з МВС. У разі встановлення стану сп`яніння результати огляду, виявлено поліцейським, зазначаються в протоколі про адміністративне правопорушення, до якого долучається акт огляду. Акт огляду на стан сп`яніння за результатами такого огляду, проведеного поліцейським, складається у двох примірниках, один з яких вручається водію, а другий залишається в поліцейського та/або долучається до протоколу про адміністративне правопорушення в разі встановлення стану сп`яніння.

Водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.

У разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення інспектором зазначено ознаки алкогольного сп`яніння: нестійка хода, запах алкоголю із порожнини рота.

Допитаний в якості свідка інспектор взводу № 1 роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції, лейтенантом поліції ОСОБА_4 , який складав протокол, зазначив ознаки алкогольного сп`яніння були: тремтіння рук, почервоніння обличчя, яких не зазначено в протоколі від 29.08.2020 року серії ДПР 18 №370992, а також запах алкоголю з порожнини рота.

При цьому з досліджених відеозаписів з місця події працівник поліції жодного разу не вказав ознак алкогольного спяніння.

Одночасно суд констатує про відсутність відомостей про складання акту медичного огляду на місці зупинки транспортного засобу з метою фіксування ознак алкогольного сп`яніння.

Слід зазначити, що обов`язок особи на проходження огляду на стан сп`яніння, співвідноситься з обов`язком працівників поліції забезпечити такий огляд, як на місці зупинки так і у медичному закладі у відповідності із нормами ст. 266 КУпАП у порядку визначеному законом.

Матеріали провадження не містять жодних відомостей, які б свідчили про необхідність обов`язкового проведення огляду на стан алкогольного спяніння щодо ОСОБА_1 безпосередньо в медичному закладі, відповідно до ч. 3 ст. 266 КУпАП, або до п. 8 Інструкції.

Відповідно до вимог ч. 5ст. 266 КУпАП та пункту 22 Розділу ІІІ Інструкції, огляд на стан спяніння, проведений з порушенням, зокрема пунктів 6, 7 Розділу І Інструкції, вважається недійсним.

Крім того, відповідно до п. 7 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 р. № 1452/735, У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі заклад охорони здоров`я). Додатком за № 1 Інструкції затверджено форму такого направлення.

Дослідивши адміністративний протокол та додатки до нього суддя зазначає, що таке направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння в додатках до протоколу відсутнє, працівник поліції підтвердив факт що таке направлення не складалось взагалі.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. (ст.251 КУпАП).

Кодексом України про адміністративні правопорушення передбачено, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП).

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 7 та ст. 245 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом та забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Зазначені обставини свідчать про те, що зміст протоколу про адміністративне правопорушення і стан доказів, доданих до протоколу, не відповідають фактичним обставинам справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, що сформульовані у п.43 рішення від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» ( з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини»), згідно яких «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом».

Із врахуванням положень і тлумаченьст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободсуд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.

Згідно рішення Конституційного суду України від 22.12.2010 року №23-рп/2010, яке є обовязковим до виконання на території України, фактичні дані або будь-які інші докази, одержані в незаконний спосіб, а саме: з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина; з порушенням встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних; не уповноваженою на те особою тощо є неналежними доказами.

Таким чином, враховуючи, що в суді встановлено, що докази щодо керування ОСОБА_1 транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння зібрані з порушенням вимог Конституції України, КУпАП та Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої Наказом МВС України від 06.11.2015 року №1376, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним Наказом МВС України та Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 року №1452/735, а тому є неналежними та недопустимими.

Отже, доходжу висновку, що поліцейськими не дотримано вимоги щодо фіксації факту керування особою транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння та відмови від проходження огляду на стан сп`яніння.

За наведених вище обставин відсутні будь - які інші належні і допустимі докази, які б підтверджували вину правопорушника у вчиненні вищевказаного правопорушення.

Будь-яких інших доказів, які б підтверджували факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння не надано.

На переконання суду, вказані суперечності, не дотримання вимог щодо відеофіксаіції, не дотримання процедури направлення водія для огляду у закладі охорони здоров`я, у свою чергу дає підстави дійти висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 , складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 130 КУпАП.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, що сформульовані у п.43 рішення від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» ( з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини»), згідно яких «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом».

При цьому слід зазначити, що розглядаючи адміністративні матеріали, які направлені до суду з метою притягнення винної особи до адміністративної відповідальності і які визнані органом, що їх направляє достатніми для досягнення поставленої мети, суд не може вийти за межі обвинувачення або уточнити в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунути певні розбіжності або неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення, оскільки в такому випадку суд перебиратиме на себе функції сторони обвинувачення, чим порушить принцип рівності сторін і вимоги змагальності процесу. За таких обставин особа буде позбавлена можливості захищатися від висунутого проти неї обвинувачення перед незалежним судом. Навпаки, вона буде змушена захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується.

Із врахуванням положень і тлумачень ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.

За таких обставин, суд вважає, що суть правопорушення з кваліфікацією дій ОСОБА_1 , за ч.1 ст.130КУпАП є сумнівною, що є не прийнятним, оскільки, суперечить практиці Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що вина особи повинна бути обґрунтована доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівів, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25).

З огляду на викладене, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б вказували на наявність в діях ОСОБА_1 , складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1ст. 130 КУпАП.

Відповідно дост. 62 Конституції Україниніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У відповідності до п.1 ч.1 ст.247КУпАПпровадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події та складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи те, що при розгляді справи доказів, що стверджують факт скоєння ОСОБА_1 правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України не було встановлено, відсутнє направлення на проходження медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, акт огляду на місці зупинки, а за відсутності будь-яких інших доказів, передбачених ст. 251 КУпАП, вина особи не може встановлюватися тільки на підставі протоколу про адміністративне правопорушення, за таких обставин, суд вважає що необхідно закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 через відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України

На підставі викладеного, керуючись ч. 1 ст.130, ст.ст.247,252,280 КУпАП,-

ПОСТАНОВИВ:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за ч.1ст.130 КУпАП закрити, на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у звязку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення

Постанова може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Апеляційна скарга подається до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Постанова судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.В.Фазикош