Справа № 355/471/20 Головуючий в суді І інстанції - Коваленко К.В.
Провадження № 33/824/1925/2020 Доповідач в суді II інстанції - Рудніченко О.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2020 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Рудніченко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Галича Олександра Миколайовича на постанову Баришівського районного суду Київської області від 15 квітня 2020 року, якою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , працюючого водієм,-

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В :

Як встановлено судом першої інстанції, 24 березня 2020 року о 16 год. 00 хв. на 77 км. автодороги Київ-Харків на території Баришівського району Київської області, громадянин ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Renault Trafic» д.н.з. НОМЕР_2 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився за допомогою приладу «Drager» зі згоди водія, в установленому законом порядку, в присутності двох свідків. Факт перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння підтверджується висновком результату тесту «Drager» 6820 від 24 березня 2020 року, де зазначено, що в організмі ОСОБА_1 виявлено вміст алкоголю в кількості 0,42 %о.

Постановою Баришівського районного суду Київської області від 15 квітня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 гривень, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 420 грн. 40 коп.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції захисник ОСОБА_1 - адвокат Галич О.М. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Баришівського районного суду Київської області від 15 квітня 2020 року, а провадження у справі закрити.

В обґрунтування апеляційної скарги захисник зазначає, що оскаржувана постанова є необґрунтованою та такою, що винесена з порушенням конституційних прав ОСОБА_1 та норм КУпАП, що призвело до неправильного вирішення справи, неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи і у відповідності до ст.294 КУпАП підлягає скасуванню постанови із закриттям провадження у справі з наступних підстав.

Так, ОСОБА_1 зазначав, що з результатами тесу за допомогою приладу «Драгер» він не погодився, повідомив інспекторам поліції про незгоду з результатами огляду та просив направити його на огляд до закладу охорони здоров`я про що зазначив у відповідній графі протоколу про адміністративне правопорушення, однак інспектори патрульної поліції відмовили йому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у закладі охорони здоров`я, неодноразово зазначаючи, що він вже пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Драгер».

Окрім того, на думку захисника, в матеріалах справи відсутні докази про скоєння ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 та його захисник Галич О.В. були повідомлені належним чином про розгляд справи в суді апеляційної інстанції, а саме 10 червня 2020 року, що стверджується наявними в справі рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Слід звернути увагу, що відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що положення підпункту «а» п.3 ст.6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті.

У своїх рішеннях ЄСПЛ визначає правові підходи щодо розуміння порушення права особи на участь у судовому розгляді як з точки зору принципу процесуальної рівності ,так й самої процесуальної поведінки сторони провадження ,та наголошує, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження («Олександр Шевченко проти України», «Трух проти України», «Пономарьов проти України»).

А тому, враховуючи принцип судочинства, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, апеляційний суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, оскільки безпідставне умисне затягування справи нівелює завдання КУпАП, яким є охорона конституційного ладу України, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції, законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (стаття 1 КУпАП). Стаття 268 (ч.2) КУпАП не містить заборони розглядати справу про адміністративне правопорушення за статтею 130 КУпАП без обов`язкової присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з вимогами ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у ст.251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Водночас, положеннями ст. 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Зазначені вимоги закону судом дотримані.

З провадження в справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 вбачається, що суддя місцевого суду при її розгляді дослідив письмові докази у справі, вислухав пояснення ОСОБА_1 , правильно встановив фактичні обставини правопорушення, визнавши доведеним невиконання водієм п. 2.9«а» ПДР України, отже дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

На противагу доводам апеляційного прохання, винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, підтверджується письмовими доказами, які правильно були враховані судом на обґрунтування свої висновків, а саме даними, які містяться:

- в протоколі про адміністративне правопорушення серії ОБ № 192199 від 24 березня 2020 року, який складений уповноваженою на те особою, а його зміст у повній мірі відповідає вимогам ст.256 КУпАП. При цьому протокол був підписаний особою, яка його склала, двома свідками, а саме ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та безпосередньо ОСОБА_1 (а.с.2);

- чеку тестування на алкоголь до протоколу ОБ № 192199 приладом «Drager Alcotest 6820» № ARHК - 0130 від 24.03.2020, відповідно до результатів якого, вміст алкоголю в організмі ОСОБА_1 становив 0,42% (а.с. 5);

- акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів за допомогою приладу «Drager» № ARHК - 0130, з результатом якого був згоден ОСОБА_1 , про що свідчить його підпис у вказаному акті (а.с.6);

- письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.7,8);

- відеозаписом з місця події (а.с.14).

Суддя місцевого суду, проаналізувавши усі докази по справі, які є належними, допустимими та достатніми, правильно встановив фактичні обставини правопорушення, визнавши доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 з будь-якими заявами до працівників поліції з приводу неправомірності їх дій не звертався, будь-яких скарг на неправомірність дій працівників поліції при складанні протоколу не подавав.

Інших доводів, які б заслуговували на увагу і підтверджували позицію апелянта щодо незаконності постанови судді місцевого суду та наявності підстав для закриття провадження у справі, в апеляційній скарзі не наведено.

Адміністративне стягнення на ОСОБА_1 накладено з дотриманням вимог ст.33, ч.1 ст.130 КУпАП та в межах строків, передбачених ст.38 цього Кодексу.

З огляду на те, що апеляційним переглядом справи щодо ОСОБА_1 не встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права, а висновки судді місцевого суду в постанові від 15 квітня 2020 року відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на належних та допустимих доказах і не спростовуються доводами апеляційної скарги, вважаю, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Галича Олександра Миколайовича - залишити без задоволення.

Постанову Баришівського районного суду Київської області від 15 квітня 2020 року щодо ОСОБА_1 - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О.М. Рудніченко