ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №641/7836/19 Суддя 1-ї інстанції: Маньковська О.О.
Провадження № 33/818/154/20
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.03.2020 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Цілюрик В.П., з участю захисника особи, відносно якої винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП ОСОБА_1 адвоката Станіславського Валерія Петровича, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкові справу за апеляційною скаргою захисника Станіславського В.П. на постанову судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 12.12.2019 року у відношенні ОСОБА_1 ,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 12 грудня 2019 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , 15 вересня 2019 року о 06.00 керував автомобілем LEXUS 350 державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , біля будинку 169/24 по вул. Героїв Сталінграду в м. Харкові з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме - запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння рук, нестійка хода. Від проходження огляду на предмет сп`яніння у встановленому законом порядку в присутності двох свідків відмовився як на місці зупинки, так і в медичному закладі охорони здоров`я, своїми діями порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України (ПДР).

Дії водія кваліфіковані як порушення вимог п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погодившись з таким рішенням, захисник Мазніцина О.О. 23.12.2019 року подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 12 грудня 2019 скасувати, закрити провадження у справі. Окрім цього захисник просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови, посилаючись на те, що у з повним текстом постанови ознайомився 18.12.2019 року.

В апеляційній скарзі захисник зазначає, що в судовому засіданні ОСОБА_1 свою провину заперечував, при цьому пояснив, про шо також виклав у письмових поясненнях, копія яких надається, що за кермом автомобіля Lexus 350 д.н.з. НОМЕР_2 15.09.2019 року о 06 годині 00 хвилин не перебував. Зазначив, що у співробітників поліції склалося щодо нього неприязне ставлення, оскільки в ту ніч, при виході з розважального закладу «Містерія», побачивши, що працівники патрульної поліції фактично не здійснюють патрулювання, а приховано шукають усіх осіб, які виходять з розважального закладу, щоб потім їх зупинити за формальною причиною для перевірки на стан сп`яніння, почав грубо до них лаятися та принижувати, за що поліцейські почали йому погрожувати та, встановивши перебування в його власності транспортного засобу, вирішили незаконно скласти на нього протокол про використання автомобіля в стані сп`яніння.

Розуміючи, що його поведінка була непристойна, він почав вибачатися перед співробітниками поліції та зазначив, що його поведінка не пристойна, за що він винен. Пояснив, що поняті не бачили, що він перебуває за кермом. Зазначив, що співробітники поліції пропонували пройти огляд на предмет сп`яніння як на місці події, так і в медичному закладі охорони здоров`я в присутності двох свідків.

Відомостей, які б підтверджували, що його ОСОБА_1 керував автомобілем Lexus 350 державний номер НОМЕР_2 до адміністративного матеріалу не надано. Крім того, наданий до адміністративного матеріалу запис з нагрудних камер співробітників поліції не містить факт зупинки ОСОБА_1 , тому підтвердження того, що він керував транспортним засобом відсутнє.

Відеозапис вважає фрагментарним та не підтверджує того факту, що ОСОБА_1 перебував за кермом в нетверезому стані. Посилається на рішення Верховного Суду 15.03.2019 року у справі 686/11314/17, в якому зазначається, оскільки поліцейськими не доведено і не задокументовано факту порушення водієм Правил дорожнього руху, то вимоги інспектора до водія про пред`явлення документів на право керування є неправомірними, а правоохоронці можуть зупиняти авто, коли є факт правопорушення, до зупинки транспортний засіб має знаходитися в русі, оскільки керування транспортним засобом можливе коли він рухається. При тимчасовому затриманні складається акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу. В даному випадку жодних доказів, які б свідчили про керування ОСОБА_1 автомобілем та його подальшої зупинки немає.

Проте, на одному із уривків відео, ОСОБА_1 говорить свідкам та співробітникам поліції, що за кермом він не перебував і машини навіть немає поруч. Також, в поясненнях, наданих суду письмово, ОСОБА_1 самим першим реченням зазначає, що за кермом автомобіля Lexus 350 держаний номер НОМЕР_2 не перебував. Автомобіль був припаркований та не знаходився у русі. Висновки суду щодо критичної оцінки показів свідка ОСОБА_2 не підкріплені доказами. Зазначає, що карним є не відмова від проходження огляду на стан сп`яніння, а саме керування транспортним засобом у стані, що передбачений ч. 1 ст. 130 КУпАП. Звертає увагу, що розмір штрафу перевищує розмір мінімальної заробітної плати по Україні та перевищує розмір штрафу за кримінально-карне діяння.

Заслухавши пояснення захисника Станіславського В.П., який підтримав вимоги апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до вимог статей 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Апеляційним судом не встановлено порушень судом першої інстанції вимог вказаних вище норм.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (стаття 1 КУпАП).

Відповідно до статті 2 КУпАП, законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України. Закони України про адміністративні правопорушення до включення їх у встановленому порядку до цього Кодексу застосовуються безпосередньо.

Положення статті 7 КУпАП передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення згідно зі статтею 251 КУпАП є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Частина 2 статті 251 КУпАП встановлює, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення окрім іншого, повинен вирішити чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.

Згідно частини 7 статті 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Відповідно до частини 1 статті 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

В ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (ЄСПЛ) вказано, що стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту.

Відмовляючи у задоволенні апеляційних вимог апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги щодо заперечення факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, оскільки вони спростовуються рапортом інспектора поліції Саврук А., де вказано, що під час патрулювання екіпажу 4202 надійшло звернення від громадян, що водій автомобіля Lexus, білого кольору, державний номер НОМЕР_2 в стані алкогольного сп`яніння збирається від`їжджати від`їхав від закладу «Містерія» по вул. Петра Григоренка. Під час перевірки вказаної інформації, за адресою Героїв АДРЕСА_2 , 169/24 було зупинено вищевказаний автомобіль під керуванням ОСОБА_1 , та виявлено ознаки алкогольного сп`яніння. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та в закладі охорони здоров`я відмовився.

Твердження, що наявний в матеріалах справи відеозапис не підтверджує, що ОСОБА_1 перебував за кермом в нетверезому стані апеляційний суд до уваги не бере, оскільки в провину останньому інкриміновано відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, що в апеляційній скарзі не спростовується.

Посилання апелянта, що на відеозапису не відображено поруч з ОСОБА_1 автомобіля Lexus апеляційний суд відхиляє, оскільки згідно відеозапису останні цифри 0169 о 06:28:19 видно, що на заправці окрім автомобілів Lexus, білого кольору, патрульного екіпажу та червоного автомобіля за кермом якого знаходився інший чоловік, інших транспортних засобів немає.

Доводи, що адміністративна відповідальність за ч.1 ст. 130 КупАП настає у разі керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння є хибними, оскільки вони суперечать змісту вказаної правової норми.

Частина 1 ст. 130 КУпАП є бланкетною, в ній закріплені лише загальні ознака правопорушення, в якій встановлено, що адміністративна відповідальність настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції

Пунктом 2.5 Правил дорожнього руху України встановлено обов`язок водія на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення впливу алкогольних, наркотичних чи інших речовин.

Суд зауважує, що законодавець саме з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, життя та здоров`я його учасників, поклав на водіїв транспортних засобів додаткові обов`язки, зокрема пройти на вимогу працівника поліції в установленому порядку медичний огляд для визначення стану сп`яніння.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП полягає у керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції; передача керування транспортними засобами особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння; а так само і ухилення осіб від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.

Крім того, санкція ч.1 ст. 130 КУпАП має імперативний характер, та не має альтернативних варіантів накладення адміністративного стягнення.

Враховуючи вище викладене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо кваліфікації дій ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП, оскільки це підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, яким суд першої інстанції надав повну та об`єктивну оцінку, та прийняв законе і обґрунтоване рішення, у зв`язку з чим підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративне правопорушення, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_1 адвоката Станіславського Валерія Петровича залишити без задоволення, а постанову судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 12.12.2019 року відносно ОСОБА_1 без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Постанова набрала законної сили 03.03.2020 року.

Суддя Харківського апеляційного суду В.П. Цілюрик