Справа № 466/1574/20
П О С Т А Н О В А

іменемУкраїни

«03» березня 2020 року м. Львів

Суддя Шевченківського районного суду м. Львова Федорова О.Ф., розглянувши матеріали, які надійшли з Шевченківського відділу поліції Головного управління національної поліції у Львівській області про притягнення до адміністративної відповідальності,-

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, перебуває у декретній відпустці, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , -

за вчинення правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

встановив:

Постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 03.03.2020 року справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 № 466/1574/20 за правопорушення передбачене ч.3 ст. 184 КУпАП, № 466/1579/20 за правопорушення передбачене ч.3 ст. 184 КУпАП, № 466/1572/20 за правопорушення передбачене ч.3 ст. 184 КУпАП, № 466/1576/20 за правопорушення передбачене ч.3 ст. 184 КУпАП - об`єднані в одне провадження та присвоєно справі № 466/1574/20.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серія ВАБ 305403 від 17.02.2020 рокугр. ОСОБА_1 , неналежно виконує батьківські обов`язки відносно своїх неповнолітньої дочки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка 02.02.2020 року об 17 год. 32 хв., таємно, шляхом вільного доступу з залу магазину «Близенько» по вул. Шевченка, 80 викрала шоколад «Максфан» у кількості - 3 шт. загальною вартістю 162 гривні. Таким чином, гр. ОСОБА_1 вчинила правопорушення передбачене ч. 3 ст. 184 КУпАП України.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серія ВАБ 305402 від 17.02.2020 рокугр. ОСОБА_1 , неналежно виконує батьківські обов`язки відносно своїх неповнолітньої дочки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка 06.02.2020 року об 19 год. 33 хв., таємно, шляхом вільного доступу з залу магазину «Близенько» по вул. Шевченка, 80 викрала ікру «Санта бремор» лососеву - 1 шт. загальною вартістю 41 гривня, крабові палички «Краб крабич» охолоджені 1 шт. загальною вартістю 36 гривень, крильця «Бащинський» загальною вартістю 35, 49 гривень, шоколад «Мілка Орео» - 1шт. загальною вартістю 95 гривень, а всього товару на загальну суму 227 гривень 44 копійки. Таким чином, гр. ОСОБА_1 вчинила правопорушення передбачене ч. 3 ст. 184 КУпАП України.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серія ВАБ 305401 від 17.02.2020 рокугр. ОСОБА_1 , неналежно виконує батьківські обов`язки відносно своїх неповнолітньої дочки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка 08.02.2020 року об 18 год. 59 хв. а саме: таємно, шляхом вільного доступу з залу магазину «Близенько» по вул. Шевченка, 80 викрала крабові палички «Краб крабич» охолоджені 1 шт. загальною вартістю 36 гривень, шоколад «Мілка Орео» - 1шт. загальною вартістю 95 гривень, сир «Моцарелла ферма» - 1 шт. загальною вартістю 54 ,50 гривні, а всього товару на загальну суму 185,50 гривень. Таким чином, гр. ОСОБА_1 вчинила правопорушення передбачене ч. 3 ст. 184 КУпАП України.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серія ВАБ 524433 від 17.02.2020 рокугр. ОСОБА_1 , неналежно виконує батьківські обов`язки відносно своє неповнолітньої дочки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка 16.02.2020 року об 12 год. 00 хв. таємно, шляхом вільного доступу з залу магазину «Близенько» по вул. Шевченка, 80 викрала шоколад мілка з печивом Орео 1 шт., шоколад мілка крем печиво - 1 шт. загальною вартістю 147,24 гривень. Таким чином, гр. ОСОБА_1 вчинила правопорушення передбачене ч. 3 ст. 184 КУпАП України.

В судове засідання ОСОБА_1 не зявилась, подала заявув якій зазначила, що свою вину визнала у тому, що не додивилась за дитиною. Пояснила, що така ситуація виникла вперше, викрадені речі дитина додому не приносила, де вона їх поділа їй невідомо. З дитиною вона провела бесіду роз?яснила наслідки вчиненого. Крім того пояснила, що вона має чотирьох дітей, перебуває у декретній відпустці та наданий час оформляє документи на багатодітну матір. Просила справу розглядати у її відсутності.

Дії ОСОБА_1 правильно кваліфіковані за ч.3 ст.184 КУпАП України - невиконання батьками або особами,що їх замінюють,обов`язків щодо виховання дітей, вчинення неповнолітніми віком від чотирнадцяти до шістнадцяти років правопорушення, відповідальність за яке передбачено цим Кодексом, крім порушень, передбачених частинами третьою або четвертою статті 173-4 цього Кодексу.

Суд вважає, що наявні належні допустимі докази на підтвердження того факту, що ОСОБА_1 ухиляється від виконання своїх батьківських обов"язків щодо забезпечення необхідного виховання неповнолітньої дитини ОСОБА_2 .

Відповідно до положень статті 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Презумпція невинуватості - є конституційною гарантією, яка закріплена статтею 62 Основного закону України та передбачає, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Положеннями ч.1 ст.11 Загальної Декларації прав людини від 10.12.1948р. та ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 01.11.1950р., ратифікованою Україною 17.97.1997 р. передбачено, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Правова природа адміністративної відповідальності також ґрунтується на конституційних принципах та правових презумпціях.

Так, згідно п.4.1. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року N 23-рп/2010 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 14-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (справа про адміністративну відповідальність у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху) зазначено, що Конституційний Суд України дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Наведені правові позиції закріплюють, що особа не вважається винною, доки її вина не буде доведена у встановленому законом порядку. Тобто, особа не повинна доказувати свою невинуватість і його поведінка вважається правомірною, доки не доведено зворотнє.

В Рекомендаціях №R (91) 1 Комітету Європи «Про адміністративні санкції» одним із принципів застосування адміністративних стягнень є встановлення обов`язку нести тягар доказування саме для адміністративних органів (принцип 7).

Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) в своїх рішеннях неодноразово зазначав, що санкції, які згідно національному законодавству Договірних держав не входять у сферу кримінальних покарань, можуть вважатися такими в світлі положень Конвенції. У своїх рішеннях у справах «Малофєєв проти Росії від 30 травня 2013 року», «Малиге проти Франції від 23 вересня 1998 року», «Озтюрк проти Германії» ЄСПЛ визнав адміністративні правопорушення кримінальними злочинами, які підпадають під гарантії статі 6 Конвенції.

Крім того, у п.21 свого рішення у справі «Надточий проти України від 15 травня 2008 року» ЄСПЛ зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Як зазначено в преамбулі Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006р., з наступними змінами, цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку з обов`язком держави виконати рішення ЄСПЛ у справах проти України; з необхідністю усунення причин порушення Україною Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і протоколів до неї; з впровадженням в українське судочинство та адміністративну практику європейських стандартів прав людини; зі створенням передумов для зменшення числа заяв до ЄСПЛ.

Згідно ч.3 ст. 184 КУпАП передбачена відповідальність за невиконання батьками або особами,що їх замінюють, обов`язків щодо виховання дітей, вчинення неповнолітніми віком від чотирнадцяти до шістнадцяти років правопорушення, відповідальність за яке передбачено цим Кодексом, крім порушень, передбачених частинами третьою або четвертою статті 173-4 цього Кодексу.

Відповідно дост.1 Закону України «Про охорону дитинства»(далі Закон) дитиною вважається особа віком до 18 років (повноліття), якщо згідно законом, застосовуваним до неї, вона не набуває прав повнолітньої раніше.

Під віком людини розуміють певний період її розвитку, якісно своєрідний ступінь формування її особистості. Певний рівень свідомості та соціального розвитку формується з досягненням віку, коли під впливом сім`ї, школи, соціального оточення підліток розуміє, що є добром і що є злом, у яких випадках його дії можуть заподіяти шкоди іншим людям і суспільству. Достатній рівень свідомості дає змогу пред`являти до неповнолітнього вимоги узгоджувати свою поведінку з правилами, встановленими у суспільстві. Обмеження мінімального віку кримінальної відповідальності (14-16 роками) пов`язано з тим, що саме у цьому віці відбувається становлення підлітка як особистості, перехід від дитячого стану до Дорослого. У цьому віці неповнолітні вже можуть розуміти й оцінювати свої вчинки, хоча психіка їх ще не зовсім сформована. Вони не завжди критично ставляться до своїх дій, схильні до наслідування, можуть вчинити правопорушення із помилкових уявлень про товариство, нерідко неспроможні протистояти негативному впливові їх оточення. Підліткам притаманні бурхлива енергія, емоційність, імпульсивність, сприйнятливість. Вони, як правило, довірливій люблять фантазувати. У цьому віці проявляється інтерес до пригод, подорожей, виникають різні захоплення, прагнення продемонструвати свою самостійність тощо.

Відповідно до ст. 12 Закону, на кожного з батьків покладено однакову відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має бути спрямоване на формування її особистості, розвиток поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві на засадах взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними і релігійними групами.

Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав й обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, а також за невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків.

Згідно ч.1ст. 152 Сімейного кодексу України право дитини на належне батьківське виховання забезпечуються системою державного контролю, що встановлена законом.

Відповідно до положень ст. 155 Сімейного кодексу України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до принципу статті 7 Декларації прав дитини, та ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (редакція зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), ратифікованої Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91 року батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Таким чином, суд вважає, що дії ОСОБА_1 за ознаками ч. 3 ст. 184 КУпАП кваліфіковані правильно, оскільки вона, являючись матір`ю неповнолітньої дитини, не виконує обов`язки щодо виховання дитини, яка будучи неповнолітньою особою віком від чотирнадцяти до шістнадцяти років вчинила правопорушення, відповідальність за яке передбачено цим Кодексом, крім порушень, передбачених частинами третьою або четвертою статті 173-4 цього Кодексу.

При призначенні стягнення, суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу ОСОБА_1 , ступінь її вини, та майновий стан, а саме: ОСОБА_1 не працює, має постійне місце проживання, на утриманні має чотирьох дітей, інвалідом не являється,раніше не притягувалася до адміністративної відповідальності.

Обставин, що згідно зі ст.ст. 34- 35 КУпАП,

пом`якшують відповідальність визнання вини;

обставини які обтяжують відповідальність - судом не встановлено.

Оглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, протоколи про адміністративні правопорушення, враховуючи особу що притягується до адміністративної відповідальності, яка вперше притягається до адміністративної відповідальності, її матеріальне становище, суд вважає, що до неї необхідно застосувати адміністративне стягнення у виді попередження відповідно до п.1 ч.1 ст. 24 КУпАП.

Відповідно до ст. 26 КупАП, попередження як захід адміністративного стягнення виноситься в письмовій формі. У передбачених законом випадках попередження фіксується іншим установленим способом.

Відповідно до ч.2 ст. 33 КУпАП, при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, та за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису). Особливості накладення стягнення при розгляді справ без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, та за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-4 цього Кодексу.

На підставі вищевказаного, з метою вжиття превентивних заходів щодо попередження правопорушень у майбутньому, та з метою виховання, враховуючи обставини передбачені ст. ст. 34-25 КУпАП з урахуванням особи, майнового стану та ступеню вини ОСОБА_1 , а також - характеру та обставин вчиненого нею правопорушення, суд вважає, що ОСОБА_1 необхідно призначити стягнення у вигляді попередження, що є достатньою мірою відповідальності з метою її виховання, а також запобігання вчиненню нових правопорушень.

Відповідно до ст. 36 КУпАП України

Якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Крім того, згідно ст. 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку покладено таке стягнення.

Відповідно до Закону України «Про судовий збір» із ОСОБА_1 необхідно стягнути судовий збір в розмірі 420 грн. 40 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 24,26,33, 184, 283, 284 КУпАП,-

постановив:

Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 184 КУпАП та призначити адміністративне стягнення у вигляді попередження.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН відсутній, на користь держави судовий збір в розмірі 420,40 (чотириста двадцять) гривень 40 (сорок) коп.

Постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 цього Кодексу, особою, щодо якої її винесено, а також потерпілим.

Постанова суду про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржена в порядку, визначеному цим Кодексом.

Скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, та/або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), - протягом десяти днів з дня набрання постановою законної сили.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Львова.

Постанова адміністративного органу (посадової особи) у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку оскарження цієї постанови

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України -

http://sh.lv.court.gov.ua/sud1328/.

Суддя О. Ф. Федорова