Номер провадження: 33/813/278/20
Номер справи місцевого суду: 504/3161/19
Головуючий у першій інстанції Вінська Н.В.
Доповідач Котелевський Р. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.02.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Котелевського Р.І.

за участю:

секретаря судового засідання Стоянової Л.І.

особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Комінтернівського районного суду Одеської області від 25.11.2019 року, -

встановив:

оскаржуваною постановою судді районного суду,

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 (десят тисяч двісті) гривень, з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на 1 (один) рік, та стягнуто судовий збір у сумі 384,20 грн.

Відповідно до оскаржуваної постанови, ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за те, що він, 02.09.2019 року о 14 год. 50 хв., керував транспортним засобом «ВАЗ 2105» д/н НОМЕР_1 по вул. Садова у с. Красносілка, Лиманського р-ну Одеської області з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з ротової порожнини, нестійка хода. Однак від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння у присутності свідків відмовився, порушивши вимоги п.2.5 «Правил дорожнього руху», чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погоджуючись з оскаржуваною постановою ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу та клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження постанови районного суду. В апеляційній скарзі апелянт вказує, що суд дав не вірну оцінку доказам по справі, а саме не врахував, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом. Апелянт просить скасувати постанову судді районного суду. В обґрунтування клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження постанови районного суду апелянт вказує, що постанова районним судом прийнята за його відсутності та про розгляд справи він не повідомлявся належним чином. Про існування оскаржуваної постанови ОСОБА_1 дізнався та отримав її копію 12.12.2019 року та 19.12.2019 року було подано апеляційну скаргу.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; вивчивши матеріали адміністративної справи та долучені до справи докази; перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Відповідно до положень ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, або якщо відмовлено у його поновленні.

Відповідно до змісту оскаржуваної постанови судді районного суду, 25.11.2019 року ОСОБА_1 не був присутнім в судовому засіданні суду першої інстанції (а.с.11).

Матеріали судової справи не містять відомостей про направлення ОСОБА_1 копії оскаржуваної постанови. За твердженням апелянта, копія оскаржуваної постанови районного суду отримана ним 12.12.2019 року, тобто після спливу строку на апеляційне оскарження, а тому у апеляційного суду відсутні підстави ставити під сумнів такі твердження апелянта, оскільки матеріалами справи їх не спростовують. Апеляційна скарга, подана 19.12.2019 року (а.с. 12-18), містить клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження. За таких підстав, з урахуванням відсутності обставин ставити під сумнів твердження апелянта про отримання останнім копії постанови районного суду 12.12.2019 року, апеляційний суд вважає за необхідне поновити строк на апеляційне оскарження та забезпечити ОСОБА_1 право на доступ до правосуддя.

Що стосується доводів апеляційної скарги про незаконність оскаржуваного рішення, апеляційним судом встановлено таке.

У відповідності до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно з положеннями ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги, але не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст.ст. 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283,284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до вимог ст.ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, допитавши ОСОБА_1 , апеляційний суд приходить до висновку про слушність доводів апеляційної скарги, оскільки постанова суду є необґрунтованою та постановлена з недотриманням вимог діючого КУпАП, за результатами неповного дослідження доказів та без врахування положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини.

Так, Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі ЄКПЛ або Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Ратифікація Конвенції відбулася на підставі Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року; Конвенція набула чинності для України 11.09.1997 року.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано право на справедливий і публічний розгляд справи.

Прецедентна практика ЄСПЛ, застосовуючи критерій суворості покарання за вчинення адміністративного правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, відносить адміністративні правопорушення до кримінально-правової сфери з усіма гарантіями статті 6 Конвенції.

Разом з цим, і інші адміністративні правопорушення можуть підпадати під сферу дії кримінально-правового аспекту статті 6 Конвенції. Зокрема це порушення правил дорожнього руху (позбавлення права управління - Рішення ЄСПЛ «Лутц проти Німеччини» від 25.08.1987 року; Рішення ЄСПЛ «Маліге (Malige) проти Франції» від 23.09.1998 року).

ЄСПЛ дійшов висновку, що стаття 6 Конвенції не може застосовуватися з точки зору «кримінального обвинувачення» до такої міри покарання як негайне позбавлення посвідчення водія (Комюніке Секретаря Європейського Суду з прав людини стосовно рішення у справі «Ескубе проти Бельгії»).

Отже, ЄСПЛ вирішуючи питання застосування ст. 6 Конвенції не ставить в залежність виведення з під юрисдикції кримінальних судів певних видів правопорушень віднесених до юрисдикції інших органів, посадових осіб.

Виходить, що у справах про адміністративні правопорушення на які ЄСПЛ поширює кримінально правовий аспект, - особа, щодо якої розглядається справа та потерпілий, додатково користуються гарантіями ст.6 Конвенції: право на оскарження судових рішень, право на допомогу перекладача, право на виклик та допит свідків, на розумний строк розгляду справи, негайне і достатнє інформування про характер і причини обвинувачення, право на юридичну допомогу, право на безоплатну допомогу захисника (за браком коштів), ін. Крім того, в таких справах діє презумпція невинуватості.

Судді районного суду, крім положень КУпАП, слід було керуватися в тому числі й Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини, але вимоги КУпАП та практики ЄС при розгляді справи в районному суді не були виконані, внаслідок чого поза увагою судді залишилися обставини, які мали суттєве значення для правильного вирішення даної справи.

Що стосується доводів апеляційної скарги про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, апеляційним судом встановлено таке.

Під час розгляду справи в районному суді, поза увагою судді залишився той факт, що під керуванням транспортним засобом слід розуміти виконання особою функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Для притягнення до відповідальності за ст.130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 вину категорично не визнавав та надав пояснення, що 02.09.2019 року, близько 14 год, він заїхав у двір свого домоволодіння, за адресою: Одеська область, Лиманський р-н АДРЕСА_2 с. Красносілка, вул. Садова АДРЕСА_2 буд.1/1, залишив автомобіль та пішов з дому. Через деякий час він повернувся та побачив у своєму дворі співробітників поліції, які були поряд з його автомобілем. ОСОБА_1 підійшов до свого автомобіля та поцікавився причину находження співробітників поліції біля його автомобіля. Останні висунули йому вимогу поїхати з ними для проходження тесту на стан алкогольного сп`яніння, вказавши, що останній деякий час тому керував автомобілем у стані алкогольного сп`яніння. ОСОБА_1 відмовився від проведення медичного огляду, пояснивши працівникам поліції, що автомобілем в стані алкогольного сп`яніння не керував. Протокол про адміністративне правопорушення в його присутності не складався. Щодо свідків, які вказані у протоколі про адміністративне правопорушення, останній пояснив, що йому такі особи не відомі.

За результатами апеляційного перегляду оскаржуваної постанови судді районного суду, судом встановлено, що будь-яких доказів, які б спростовували доводи ОСОБА_1 та підтверджували факт керування останнім транспортним засобом за обставин, викладених в протоколі, матеріали справи не містять.

Так, в обґрунтування висновку про доведеності вини ОСОБА_1 суддя районного суду послався на дані протоколу про адміністративне правопорушення та пояснення свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Разом з цим, з протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ №076207 вбачається, що він складений 02.09.2019 року, о 1500 год., за адресою: Одеська область, Лиманський р-н, с. Красносілка, вул. Садова. Згідно даних протоколу, він був складений в присутності ОСОБА_1 та свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , але в ньому зазначено, що правопорушник відмовився від його підписання (а.с.2).

Апеляційний суд констатує, що суддею районного суду не були оцінені пояснення свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які долучені до матеріалів справи, на предмет допустимості їх як доказів винуватості ОСОБА_1 , оскільки вказані особи, у відповідності до матеріалів справи, не були свідками зупинки працівниками поліції ОСОБА_1 під час його керування автомобілем, а тому їх покази не можуть бути беззаперечним доказом керування ОСОБА_1 автомобілем з ознаками алкогольного сп`яніння.

В матеріалах справи міститься рапорт та довідка за результатом розгляду повідомлення ОСОБА_3 про порушення водієм правил дорожнього руху, відповідно до яких, 02.09.2019 року, о 1352 год., до чергової частини Лиманського ВП ГУНП в Одеській області, надійшло повідомлення від ОСОБА_3 про те, що водій автомобіля «ВАЗ-2105», червоного кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 порушує ПДР в с. Красносілка (а.с.3,7). В результаті опрацювання повідомлення працівниками поліції був встановлений ОСОБА_1 , відносно якого було складено протокол.

Наведені обставини, зокрема дата та час повідомлення про нібито допущене порушення ОСОБА_1 правил дорожнього руху та місце його вчинення, та дата, час та місце складання протоколу, свідчать про те, що доводи ОСОБА_1 про те, що він не керував автомобілем в стані алкогольного сп`яніння, або з його ознаками, та про те, що він не зупинявся працівниками поліції з цього приводу, не спростовані.

Більш того, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять відеозапису фіксації правопорушення, що надавало б апеляційному суду оцінити відомості викладені в протоколі про адміністративне правопорушення та доводи ОСОБА_1 , зокрема встановити факт керування останнім автомобілем та його зупинки працівниками поліції.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд констатує, що доводи ОСОБА_1 про те, що він не керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, або з ознаками сп`яніння, а також про те, що він не зупинявся працівниками поліції, доказами, які містяться в матеріалах справи про адміністративне правопорушення не підтверджуються.

Вирішуючи питання щодо належності, допустимості та достатності доказів на підтвердження факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння та його відмову пройти у встановленому законом порядку медичних огляд для встановлення стану сп`яніння, апеляційний суд враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема позицію суду у справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyevav. Russia», рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що «…суд не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом)».

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні достатні докази на підтвердження факту керування транспортним засобом ОСОБА_1 , а тому, з урахуванням положень п.2.5 Правил дорожнього руху України, відсутні підстави вважати, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, що дає апеляційному суду підстави зробити висновок про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 8 Конституції України, «В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії…».

Статтею 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Апеляційний суд констатує, що зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення відомості про те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння та відмовився в присутності понятих від проходження медичного огляду для встановлення стану сп`яніння, не підтверджуються доказами, які містяться в матеріалах справи.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про безпідставність прийнятого суддею районного суду рішення про визнання ОСОБА_5 винним в скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП.

Відповідно до вимог ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та закрити провадження по справі.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин постанова судді районного суду підлягає скасуванню з закриттям провадження у справі, відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд, -

постановив:

Поновити ОСОБА_1 строк на оскарження постанови судді Комінтернівського районного суду Одеської області від 25.11.2019 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову судді Комінтернівського районного суду Одеської області від 25.11.2019 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнаний винним та притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП скасувати, а провадження по справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Одеського апеляційного суду Р.І. Котелевський