Номер провадження: 33/813/104/20
Номер справи місцевого суду: 3-2327/10
Головуючий у першій інстанції Трушина О. І.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.03.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді - Комлевої О.С.,

за участю секретаря судового засідання Воронової Є.Р.,

особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Біляївського районного суду Одеської області від 13 листопада 2019 року, -

встановив:

Короткий зміст оскаржуваної постанови суду першої інстанції.

Постановою Біляївського районного суду Одеської області від 13 листопада 2019 року, заяву ОСОБА_1 про повернення без виконання постанови Біляївського районного суду Одеської області від 15 липня 2010 року залишено без задоволення.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

Не погоджуючись із вказаною постановою суду, ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, просив постанову Біляївського районного суду Одеської області від 13 листопада 2019 року скасувати та надіслати справу на новий розгляд.

Зокрема, апелянт посилається на те, що постанова судом винесена без всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, оскільки:

- судом було встановлено, що ОСОБА_1 посвідчення водія не видавалось. Строк виконання постанови суду сплинув, постанову не виконано, оскільки посвідчення водія у ОСОБА_1 відсутнє і отримати його на теперішній час немає можливості через наявність постанови від 14.11.2019 року по адміністративній справі №3-31553/07;

- позбавлення права отримати посвідчення водія негативно відображається на родині ОСОБА_1 , оскільки він має на утриманні батьків, яким необхідні ліки. Кваліфікації та професії ОСОБА_1 не має, тож транспортні перевезення єдиний спосіб отримати заробіток;

- у протоколі про адміністративне правопорушення відсутні відомості про тимчасове вилучення у ОСОБА_1 посвідчення водія, що є недбалістю особи, яка склала протокол. Тож посилання суду першої інстанції на те, що ОСОБА_1 не повідомив суд про відсутність у нього водійського посвідчення суперечить нормі закону, на яку посилається Біляївський районний суд Одеської області;

- з моменту притягнення ОСОБА_1 до адміністративного стягнення минуло 9 років, постанова Біляївського районного суду Одеської області була не виконана і взагалі не може бути виконана через відсутність у нього водійського посвідчення;

- судом помилково застосовано ст. 321 КУпАП, оскільки дана норма має на увазі наявність можливості позбавлення спеціального права. У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 такого права не має, строк неможливо обчислювати з дня здачі або вилучення посвідчення водія.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Частиною 7 ст. 294 КУпАП України передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 15 липня 2010 року Біляївським районним судом Одеської області ОСОБА_1 визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП і його було піддано адміністративному стягненню у виді позбавлення права керувати всіма видами транспортними засобами строком на 1 рік.

З листа ТСЦ 5146 РСЦ МВС в Одеській області від 24 жовтня 2019 року № 31/15/5146/З-75/оп вбачається, що згідно даних Єдиного державного реєстру МВС України громадянину ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідчення водія не видавалось.

Згідно ст. 304 КУпАП, питання, зв`язані з виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення, вирішуються органом (посадовою особою), який виніс постанову.

За загальним правилом не підлягає виконанню постанова про накладення адміністративного стягнення, якщо її не було звернуто до виконання протягом 3-х місяців з дня винесення. Законами України може бути встановлено й інші, більш тривалі строки для виконання постанов по справах про окремі види адміністративних правопорушень (ст. 303 КУпАП).

Згідно до ч. 4 ст. 299 КУпАП, постанова про накладення адміністративного стягнення звертається до виконання органом (посадовою особою), який виніс постанову.

Як зазначено в ч. 1 ст. 317 КУпАП, постанова про позбавлення права керування транспортними засобами виконується посадовими особами органів Національної поліції, зазначеними у пунктах 2-4 частини другої статті 222 цього Кодексу.

Ст. 318 КУпАП передбачає, що у разі винесення постанови про позбавлення права керування транспортним засобом вилучене посвідчення водія особі, щодо якої застосовано даний захід адміністративного стягнення, не повертається.

Відповідно до п.п. 4, 6 Порядку тимчасового вилучення посвідчення водія, талона про проходження державного технічного огляду і ліцензійної картки на транспортний засіб та їх повернення, затвердженого постановою КМУ №1086 від 17.12.2008 р. в редакції, діючої на час розгляду судом справи про адміністративне правопорушення, у разі вчинення правопорушення, за яке передбачено накладення адміністративного стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом, складається протокол про адміністративне правопорушення у двох примірниках і тимчасово вилучається посвідчення водія, про що робиться запис у протоколі. Тимчасово вилучене посвідчення повертається водієві у разі винесення судом постанови про позбавлення водія права керування транспортним засобом після закінчення визначеного строку позбавлення права керування транспортним засобом та успішного складення в Державтоінспекції теоретичного і практичного іспиту для отримання права на керування транспортним засобом відповідної категорії.

Згідно ст. 321 КУпАП судноводії і особи, що порушили правила полювання, вважаються позбавленими спеціального права з дня винесення постанови про позбавлення цього права. Якщо зазначені особи, які позбавлені спеціального права, ухиляються від здачі документа, що посвідчує це право, то строк позбавлення їх спеціального права обчислюється з дня здачі або вилучення такого документа.

Ця норма закону застосовується також до водіїв транспортних засобів.

Після закінчення призначеного строку позбавлення спеціального права особі, щодо якої застосовано даний захід адміністративного стягнення, повертаються в установленому порядку вилучені в неї документи. Вилучене посвідчення водія транспортного засобу повертається особі, яку було позбавлено права керування транспортними засобами, після успішного складання нею у Державній автомобільній інспекції, іспитів для отримання права керування.

Тобто мається на увазі, що на момент винесення судом постанови про позбавлення особи права керування транспортним засобом посвідчення водія у такої особи повинно бути вже вилучено працівниками МВС, а якщо посвідчення водія по якій-то причині не вилучено, то строк виконання постанови відраховується з моменту здачі особою посвідчення водія або його примусового вилучення.

Із заяви ОСОБА_1 вбачається, що у 2010 році він посвідчення водія не мав, суду, який розглядав матеріали про адміністративне правопорушення відносно нього за ст.130 ч.1 КУпАП, даний факт не повідомив, хоча, як вбачається з постанови від 15 липня 2010 року, в судове засідання він викликався. Таким чином постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.130 ч. 1 КУпАП до теперішнього часу не виконана і підлягає виконанню.

Статтею 302 КУпАП передбачено, що за наявності обставин, зазначених у пунктах 5, 6 і 9 ст. 247 цього Кодексу, орган (посадова особа), який виніс постанову про накладення адміністративного стягнення, припиняє її виконання.

Підстав для припинення виконання постанови суду про позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортним засобом, передбачених пунктами 5,6 і 9 ст.247 КУпАП, судом не встановлено.

Інших обставин, які припиняють виконання постанови суду про накладення адміністративного стягнення, Кодекс України про адміністративні правопорушення не передбачає.

Крім того, приймаючи до уваги те, що після винесення постанови, остання була судом звернута до виконання у встановлений законом тримісячний термін, внаслідок чого було внесені відповідні відомості Єдиний державний реєстр МВС, тому у суду відсутні підстави для визнання постанови такою, що не підлягає виконанню, оскільки застосування ч. 1 ст. 303 КУпАП можливе у випадку не направлення постанови на виконання органом, який її виніс.

З врахуванням викладеного, суд першої інстанції, з яким погоджується апеляційна інстанція, вірно дійшов висновку про те, що заява ОСОБА_1 про зобов`язання територіального сервісного центру 5146 РСЦ МВС в Одеській області про повернення без виконання постанови про позбавлення права керування транспортними засобами та про повернення постанови без виконання задоволенню не підлягає, оскільки дана заява безпідставна та не ґрунтується на законі.

Підстав для скасування постанови суду першої інстанції апеляційний суд не вбачає.

Доводи апеляційної скарги про те, щосудом було встановлено, що ОСОБА_1 посвідчення водія не видавалось, строк виконання постанови суду сплинув, постанову не виконано, оскільки посвідчення водія у ОСОБА_1 відсутнє і отримати його на теперішній час немає можливості через наявність постанови від 14.11.2007 року по адміністративній справі №3-31553/07, судом апеляційної інстанції вважаються такими, що не знайшли свого підтвердження, тому, що матеріали справи не містять постанови від 14.11.2007 року по адміністративній справі №3-31553/07, на яку посилається ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги про те, що - у протоколі про адміністративне правопорушення відсутні відомості про тимчасове вилучення у ОСОБА_1 посвідчення водія, що є недбалістю особи, яка склала протокол, а також посилання суду першої інстанції на те, що ОСОБА_1 не повідомив суд про відсутність у нього водійського посвідчення суперечить нормі закону, на яку посилається Біляївський районний суд Одеської області, суд апеляційної інстанції вважає такими, що не підтверджені будь-якими доказами. Тому, що матеріали справи не містять протоколу, в зв`язку зі знищенням за закінченням строку зберігання адміністративних матеріалів.

Більш того, відповідно до вимог ОСОБА_1 про зобов`язання виконати певні дії, це не є ні оскарженням постанови, а також не є визнанням постанови такою яка не підлягає виконанню у розумінні КУпАП.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права.

Також варто зауважити, що апеляційна скарга фактично є собою посилання на норми законодавства і не містить конкретних доводів та доказів по суті справи.

Будь-яких обставин, які б підтверджували наявність підстав для скасування оскарженої постанови апелянтом не надано, в зв`язку з чим апеляційний суд не вбачає підстав для зміни або скасування оскарженої постанови.

Керуючись ст. 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову судді Біляївського районного суду Одеської області від 13 листопада 2019 року - залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 16 березня 2020 року.

Суддя Одеського апеляційного суду О.С.Комлева