Справа №: 307/3335/20
Провадження № 3/307/1452/20
П О С Т А Н О В А

16 грудня 2020 року м. Тячів

Суддя Тячівського районного суду Закарпатської області Ніточко В.В.,

з участю ОСОБА_1 ,

розглянувши матеріали, якi надійшли від Тячівського ВП ГУНП в Закарпатській області,

про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживає в АДРЕСА_1 , не працює,

за ч.1 ст.130 Кодексу України про адмiнiстративнi правопорушення (КУпАП)

В С Т А Н О В И В:

поліцейським Тячівського ВП ГУНП в Закарпатській області Цонинець І.В. 30 жовтня 2020 року складено протокол про адміністративне правопорушення, згідно якого ОСОБА_1 , 30 жовтня 2020 року, в м. Тячів, по вул. Московській, керував автомобілем Skoda Superb, номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, від проходження медичного огляду для визначення ступеню алкогольного сп`яніння відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5. Правил дорожнього руху затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року та вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

В суді ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав та пояснив, що 30 жовтня 2020 року, ввечері, він разом з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебував в кафе "Дольче Віта", де з ОСОБА_3 вживав алкогольні напої. Приблизно о 21 год. 10 хв., вони вийшли з кафе, сіли в автомобіль та поїхали додому. За кермом його автомобіля перебував ОСОБА_2 , який не вживав алкоголь. По дорозі, в м. Тячів, їх зупинили працівники поліції, спитали, хто є власником автомобіля, та незважаючи на те, що за кермом перебував ОСОБА_2 , запропонували йому, як власнику автомобіля проти медичний огляд для визначення стану сп`яніння. Від проходження медичного огляду він відмовився, оскільки автомобілем не керував.

Свідок ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснив, що 30 жовтня 2020 року, ввечері, він разом з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебував в кафе "Дольче Віта", де ОСОБА_1 та ОСОБА_3 вживали алкогольні напої. Приблизно о 21 год. 00 хв., вони вийшли з кафе та поїхали додому. ОСОБА_1 запропонував йому сісти за кермо автомобіля, оскільки вживав алкоголь, на що він погодився. По дорозі, в м. Тячів, автомобіль під його керуванням зупинили працівники поліції, спитали, хто є власником автомобіля, на що він відповів, що власником автомобіля є ОСОБА_1 . Однак, працівники поліції запропонували ОСОБА_1 , як власнику автомобіля, пройти медичний огляд для визначення стану сп`яніння, на що останній відмовився.

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив, що 30 жовтня 2020 року, ввечері, він разом з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебував в кафе "Дольче Віта", де він та ОСОБА_1 вживали алкогольні напої. Приблизно о 21 год. 00 хв., вони вийшли з кафе та поїхали додому. ОСОБА_1 запропонував ОСОБА_2 сісти за кермо автомобіля, оскільки вживав алкоголь, на що останній погодився. По дорозі, в м. Тячів, автомобіль під керуванням ОСОБА_2 зупинили працівники поліції, спитали, хто є власником автомобіля та запропонували ОСОБА_1 , як власнику автомобіля, пройти медичний огляд для визначення стану сп`яніння, на що останній відмовився.

Вислухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, приходжу до наступного висновку.

Верховенство права є найважливішим принципом правової держави. Змістом цього принципу є пріоритет (тобто верховенство) людини, її прав та свобод, які визнаються найвищою соціальною цінністю в Україні. Цей принцип закріплено у ст. 3 Конституції України.

Окрім того, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Як зазначено в п. 4.1 Рішення Конституційного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 69 Кримінального кодексу України (справа про призначення судом більш м`якого покарання) від 02 листопада 2004 року, суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях визначив окремі ознаки принципу верховенства права у розбудові національних систем правосуддя та здійсненні судочинства, яких мають дотримуватись держави - члени Ради Європи, що підписали Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

При цьому суд бере до уваги правову позицію Європейського суду з прав людини, яка викладена в справі "Пономарьов проти України" (пункт 40 мотивувальної частини рішення від 3 квітня 2008 року), в якому Суд наголосив, що "право на справедливий судовий розгляд", яке гарантовано п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст.130 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно п.2.5. Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи заподіяно матеріальну шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушення визнається протиправна, винна дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління, і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише при наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, обов`язковими елементами якого є: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона (вина). Відсутність хоча б одного із вказаних елементів виключає склад правопорушення взагалі, а порушена справа підлягає закриттю.

У відповідності до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Положеннями ст. 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Таким чином, суд звертає увагу, що вищезазначена правова норма визначає ряд фактичних даних на основі яких посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення.

Протокол про адміністративне правопорушення сам по собі, без підтвердження іншими належними та допустимими доказами, не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи.

Так, у матеріалах справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 наявна розписка свідка ОСОБА_2 від 30 жовтня 2020 року, в якій останній зобов`язується зберігати по своїй адресі автомобіль Skoda Superb, номерний знак НОМЕР_1 , до повного витверезіння власника автомобіля.

Із долученого до справи диску з відеозаписом події вбачається, що працівники поліції пропонують ОСОБА_1 , біля автомобіля Skoda Superb, пройти медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння. Однак, на даному відеозаписі відсутні будь-які відомості про те, хто саме керував автомобілем Skoda Superb до моменту його зупинення працівниками поліції.

Суд намагався перевірити покази свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 шляхом їх безпосереднього допиту, однак вони, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання для дачі показів не з`явилися.

Працівник поліції Цонинець І.В., який складав протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, доказів на спростування показів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , не подав.

Інших належних та допустимих доказів, які б об`єктивно доводили той факт, що ОСОБА_1 30 жовтня 2020 року, в м. Тячів, по вул. Московській, керував автомобілем Skoda Superb, номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, матеріали справи не містять, і в суду відсутня можливість спростувати чи перевірити покази ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

У відповідності до ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14 лютого 2008 року у справі "Кобець проти України" (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі "Авшар проти Туреччини" (Avsar v. Turkey), п. 282), доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Також, у справі "Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain" від 06 грудня 1998 року (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Вислухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків та беручи до уваги вищенаведене, вважаю, що у справі відсутні будь-які докази, яким би підтверджувався факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

А тому, на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП провадження у даній справі слід закрити за відсутність у діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 247, ст. 283, 284, КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.

Апеляційна скарга подається до Закарпатського апеляційного суду через Тячівський районний суд Закарпатської області.

Суддя В.В. Ніточко