Справа № 583/4269/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2020 року Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого-судді Ярошенко Т.О.

з участю секретаря судового засідання Алєксєєнко І. В.

прокурора Волохатих К. С.

розглянувши матеріали, які надійшли від Управління стратегічних розслідувань в Сумській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Іллічівка, Охтирського району, Сумської області, громадянки України, не одруженої, маючої на утриманні неповнолітню дитину, працюючої фахівцем із закупівель у Комунальній установі Богодухівський геріатричний пансіонат, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ,

за ч.1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , будучи суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією у відповідності до підпункту «б» п. 1 ч.1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» в порушення вимог ч. 1 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» несвоєчасно подала без поважних причин декларацію осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2019 рік, а саме 16.09.2020 року, чим вчинила адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке встановлена ч. 1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративне правопорушення, а саме несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

30.11.2020 року ОСОБА_1 в судовому засіданні заявила відвід головуючому судді Ярошенко Т. О. (а. с. 54-55).

Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 02 грудня 2020 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід головуючого судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області Ярошенко Т. О. по справі за адміністративним матеріалом відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП (а. с. 61).

Після розгляду заяви ОСОБА_1 про відвід судді розгляд справи призначено на 10.12.2020 року.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи в установленому законом порядку, в судове засідання не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила.

Повістку про виклик до суду ОСОБА_1 направлено на її електронну адресу, яку вона отримала, що підтверджується звітом з електронної пошти (а. с.78). Крім того, судова повістка ОСОБА_1 04.12.2020 року направлена поштою за адресою її проживання: АДРЕСА_1 , яка була отримана для передачі ОСОБА_1 її матір`ю ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується відомостями з офіційного сайту Укрпошти (а. с. 80).

Також, інформація про розгляд вказаної справи розміщена на офіційному веб-сайті судової влади України.

Суд вважає, що ОСОБА_1 повідомлена про розгляд вказаної справи належним чином, про що також свідчить її клопотання про виклик свідка ОСОБА_2 та особи, яка склала відносно неї протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_3 , яке подане нею 10.12.2020 року, а тому суд вжив усіх необхідних заходів щодо повідомлення ОСОБА_1 про час і місце судового розгляду, однак вона не з`явилась та доказів про поважність причин своєї неявки до суду не надала.

10.12.2020 року ОСОБА_1 надано заяву про недовіру судді Ярошенко Т. О., яку судом залишено без розгляду , так як суд вважає, що вона має ознаки зловживання правом на відвід з метою затягування розгляду справи.

Незважаючи на те, що відповідно до положень ст. 268 КУпАП присутність особи є обов`язковою при розгляді справи про адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, суд враховуючи процесуальну поведінку особи, що притягується до адміністративної відповідальності, яка ухиляється від явки до суду, враховуючи її необґрунтовані звернення з заявою про відвід судді та заявлення необґрунтованих клопотань, направлених на зволікання з розглядом справи, що свідчить про небажання ОСОБА_1 реалізувати свої процесуальні права особисто в судовому засіданні, усталену судову практику Європейського суду з прав людини щодо оцінки поведінки особи та її вплив на тривалість розгляду справи, суд не знаходить порушень прав ОСОБА_1 , визначених ст. 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення, в тому числі і право на доступ до суду, оскільки в справі є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи. Враховуючи строки розгляду справи, визначені ст. 277 КУпАП, суд не вбачає підстав для зупинення провадження в справі та застосування до ОСОБА_1 заходів примусу, які в даному випадку не будуть ефективними, в тому числі з урахуванням карантинних заходів, з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, продовження постановою Кабінету Міністрів України "Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" від 22.07.2020 року №641 карантину та вважає, що доступ до правосуддя особи не обмежено, її право на участь у судовому засіданні не порушено.

Згідно ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Розумність тривалого судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 10 липня 1984 року у справі «Гінчо проти Португалії» передбачив, що держави учасниці Ради Європи зобов`язані організовувати свою правову систему таким чином, щоб забезпечити додержання положень п.1 ст. 6 Конвенції та вимог щодо судового розгляду упродовж розумного строку. При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходи, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження. Крім того, позивач, як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язаний з розумним інтервалом часу сам цікавитися провадженням у його справі, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

Слід зазначити, що Європейський суд у своїх рішеннях наголошує на тому, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Кожна з сторін, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу цікавитись провадженням у її справі.

В ст. 129 Конституції України, закріплено конституційний припис, згідно якого, розгляд справ в судах відбувається відкрито, що, в свою чергу, гарантує особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, своєчасно дізнатись як про результати судового розгляду, так й отримати копію судового рішення з метою оскаржити постанову суду у встановлений законом строк.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Відповідно до принципу диспозитивності, на якій неодноразово наголошує Європейський суд з прав людини у своїх рішення, особи, які беруть участь у справі, мають можливість вільно розпоряджатися своїми матеріальними та процесуальними правами на власний розсуд.

Вказаний принцип надає кожному учаснику процесу можливість самостійно розпоряджатися наданими йому законом процесуальними правами, в тому числі і правом брати участь в судових засіданнях.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Отже, особа має цікавитись ходом справи та результатами окремих судових засідань, використовувати засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Аналіз наведених норм дає суду підстави дійти висновку, що наведене положення відповідає практиці Європейського суду з прав людини, і не може автоматично вважатись порушенням п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а неявку особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, суд розцінює як спосіб уникнути відповідальності, оскільки доказів про поважність причин своєї неявки суду ОСОБА_1 не надала, подавши в день розгляду справи клопотання про виклик свідків. Враховуючи, що ОСОБА_1 , будучи обізнаною про наявність відносно неї протоколу від 18.11.2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, мала достатньо часу для підготовки до судового розгляду та ознайомлення з матеріалами справи, так як заява нею подана 30.11.2020 року (а. с. 67), але до суду для ознайомлення з матеріалами справи вона не з`явилась. Твердження особи, яка притягується до адміністративної відповідальності про те, що їй не було відомо про розгляд справи не відповідають дійсності, оскільки судова повістка їй направлялась через електрону пошту, про що в справі мається звіт (а. с. 78) та 04.12.2020 року поштою, яка була отримана її матір`ю для передачі (а. с. 80), а також інформація про розгляд справи розміщена на офіційному веб-сайті судової влади України, на думку суду, ОСОБА_1 вдалася до використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, недобросовісно користуючись своїми правами та зловживаючи ними шляхом подання необґрунтованих заяв. Тому з урахуванням категорії справи, строків розгляду справи, поведінки ОСОБА_1 , суд вважає можливим розгляд справи проводити у відсутність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

10.12.2020 року ОСОБА_1 подала на електронну адресу суду клопотання про допит в якості свідка старшого оперуповноваженого 1-го сектору (протидії) управління стратегічних розслідувань Національної поліції України ОСОБА_3 , який склав протокол про адміністративне правопорушення відносно неї та допитати в якості свідка ОСОБА_2 , так як вона сформувала та оприлюднила декларацію за 2019 рік у березні 2020 року, яке судом відхилено як необґрунтоване.

Крім того, суд зазначає, що 30.11.2020 року ОСОБА_1 подала заяву про ознайомлення з матеріалами справи, будучи в суді, судом вжито всіх заходів для надання справи для ознайомлення ОСОБА_1 , однак вона своїм правом не скористалася. Тому порушень прав ОСОБА_1 суд не вбачає, а розцінює таку поведінку особи як зловживання своїми правами, направлену на зволікання з розглядом справи.

Прокурор в судовому засіданні не заперечував проти розгляду справи у відсутність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності та висловив думку про винуватість особи і необхідність накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 .

Суд проаналізувавши матеріали справи, ретельно дослідивши письмові докази, вислухавши думку прокурора, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КУпАП законодавство України про адміністративне правопорушення складається з цього кодексу та інших законів України, а згідно положень ст. 9 Конституції України, ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» усталена судова практика ЄСПЛ є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права. Провадження в справах здійснюється на основі суворого додержання законності (ч. 2 ст. 7 КУпАП), а завданнями провадження є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (ст.245 КУпАП).

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 17.03.2020 року, яким було додано п. 2-1 до Прикінцевих положень Закону України «Про запобігання корупції», встановлено, що декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, які відповідно до статті 45 цього Закону подаються за минулий рік до 1 квітня, у 2020 році суб`єкти декларування подають до 1 червня.

Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Факт несвоєчасної подачі ОСОБА_1 декларації підтверджується: протоколом про адміністративне правопорушення № 360/2020 від 18.11.2020, в якому зазначено обставини вчинення правопорушення ОСОБА_1 (а. с.5-11); рішенням Чернеччинської сільської ради Охтирського району Сумської області від 01.12.2017 «Про початок повноважень депутатів Чернеччинської сільської ради Охтирського району Сумської області (а. с. 15-16); протоколом першої сесії сьомого скликання Чернеччинської сільської ради Охтирського району Сумської області від 01.12.2017 (а. с. 17-18), якими Чернеччинська сільська рада Охтирського району Сумської області визнала повноваження депутатів Чернеччинської сільської ради Охтирського району Сумської області, серед яких під номером шістнадцять міститься ОСОБА_1 ; протоколами сесій Чернеччинської сільської ради Охтирського району від 18.01.2018 року та 15.03.2018 рік, з яких вбачається, що депутати проінформовані про необхідність виконання вимог Закону України «Про запобігання корупції» та необхідність подати декларації за минулий рік, де була присутня також ОСОБА_1 (а. с. 19-24); послідовністю дій користувача «Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», які вчиняла ОСОБА_1 за період з 25.07.2018 року по 16.09.2020 року, в якій зазначено, що 23.03.2020 року з 12 год. 07 хв. ОСОБА_1 переглянула список документів, створила чернетку декларації, з вказаним документом працювала до 14 год. 36 хв., остання дія виконана о 14 год. 36 хв.25 сек. «перевірка повноти та достовірності зазначеної інформації». 17.08.2020 року ОСОБА_1 здійснила оновлення чернетки декларації, а 16.09.2020 року вона подала декларацію, про що о 22 год. 02 хв. вказано дію «декларацію успішно подано» (а. с. 29-33); роздруківкою публічної частини інформаційно-телекомунікаційної системи «Єдиний державний реєстр декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», за якою ОСОБА_1 подала декларацію саме 16.09.2020 року (а.с. 12), листом Національної агенції з питань запобігання корупції від 24.06.2020 №71-03/27283/20, який свідчить про справність реєстру, а тому ОСОБА_1 мала технічну можливість подати декларацію вчасно (а. с. 47).

Даних щодо обставин, які об`єктивно могли завадити ОСОБА_1 подати до Національного агентства з питань запобігання корупції щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2019 рік у встановлений законом строк матеріали справи не містять. ОСОБА_1 суду не надала належних, допустимих, переконливих доказів у спростування наведених у протоколі обставин, а її клопотання про допит свідка ОСОБА_2 не заслуговує на увагу суду, є необґрунтованим, так як не впливає на вирішення даної справи, оскільки в матеріалах справи маються письмові докази, роздруковані з Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, які є достовірними та достатніми, що підтверджують винуватість ОСОБА_1 . Доказів про поважність причин несвоєчасного подання декларації ОСОБА_1 суду не надала.

Як встановлено, ОСОБА_1 будучи обізнаною щодо вимог Закону України «Про запобігання корупції», усвідомлюючи про обов`язок щорічно до 1 квітня у 2020 році до 01 червня подавати декларацію за минулий рік шляхом заповнення форми на офіційному веб-сайті Національного агентства, подала таку декларацію 16.09.2020 року.

Будь-яких сумнівів щодо достовірності доказів, доданих до протоколу, у суду не виникає, суд вказані докази приймає до уваги як належні та допустимі.

Протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.172-6 КУпАП відносно ОСОБА_1 відповідає вимогам ст.256 КУпАП щодо змісту, оскільки в протоколі зазначено дату його складання, дані про службову особу, яка його склала та особу правопорушника, місце, час вчинення та суть правопорушення.

Наведені обставини дають суду підстави дійти висновку, що протокол про адміністративне правопорушення складено у відповідності до вимог діючого законодавства, зазначені письмові докази, досліджені судом, суд вважає достатньо переконливими, чіткими та такими, що узгоджуються між собою, одержані законним шляхом, а тому у суду не виникло жодних сумнівів щодо доведеності вини ОСОБА_1 у скоєному.

Відповідно до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, такими, що не викликають жодних сумнівів.

Аналізуючи приведені докази та даючи їм оцінку, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_1 в скоєному доведена в судовому засіданні поза розумним сумнівом, так як наведені вище докази є в їх сукупності вагомими, чіткими і узгодженими між собою.

Згідно зі ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

У пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 25 травня 1998 року «Про практику розгляду судами справ про корупційні діяння та інші правопорушення, пов`язані з корупцією» роз`яснено, що у справах даної категорії суди повинні забезпечувати своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне дослідження всіх обставин, передбачених ст.ст. 247, 280 КУпАП. При цьому необхідно особливу увагу звертати на те чи мало місце правопорушення, за яке особа притягується до відповідальності, чи містить діяння склад адміністративного правопорушення, чи є особа винною в його вчиненні, чи належить вона до суб`єктів вказаного правопорушення.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку суддя встановлює наявність чи відсутність правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, крім іншого, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису тощо (ч. 1 ст. 251 КУпАП), а згідно ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу. Суддя оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП).

Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Так, ст.172-6 ч.1 КУпАП передбачає відповідальність за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Відповідно до вимог ст.10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала або свідомо припускала настання цих наслідків.

Аналіз вказаних норм приводить до висновку, що склад правопорушення за ч.1 ст.172-6 КУпАП є формальним, обов`язковим елементом його об`єктивної сторони є умисна дія, тобто умисне несвоєчасне подання електронної декларації, а тому, орган, уповноважений на складання протоколу про адміністративне правопорушення та прокурор, що приймає участь в розгляді таких протоколів судом, зобов`язані довести суду наявність в діях особи, що притягується до адміністративної відповідальності за вчинення цього адміністративного правопорушення, умислу на несвоєчасне подання електронної декларації.

Аналізуючи зазначені положення процесуального закону та оцінюючи кожен наведений вище доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження в справі про адміністративне правопорушення, не вбачає будь-яких підстав не довіряти цим доказам. При цьому наведені докази жодним чином не спростовуються іншими доказами чи матеріалами справи.

Відповідно до ст.68 Конституції України незнання законів не звільняє особу від відповідальності.

Слід відмітити, що необґрунтоване, за переконанням суду, зволікання з боку ОСОБА_1 у розгляді даної справи могло призвести до спливу визначених законом строків розгляду справи та негативних наслідків у виді безпідставного закриття провадження у справі, що є неприпустимим, оскільки зводиться нанівець легітимна мета провадження у справі про адміністративне правопорушення (охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством тощо) та унеможливлення існування розумної пропорційності між використаними судом засобами та поставленою метою.

На підставі досліджених та перевірених судом доказів, суд вважає, що в судовому засіданні був встановлений факт несвоєчасного без поважних причин подання ОСОБА_1 щорічної декларації за 2019 рік, що підпадає під санкцію ч.1 ст.172-6 КУпАП.

При призначенні адміністративного стягнення суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Суд враховує характер скоєного, особу правопорушника, яка має на утриманні малолітню дитину, отримує незначні доходи, враховує, що наслідки не представляють суспільної небезпеки, не завдали та не здатні завдати значної шкоди суспільним або державним інтересам, правам та свободам інших осіб.

Водночас, вирішуючи питання щодо можливості накладення стягнення на ОСОБА_1 за вчинення даного адміністративного правопорушення, суд приймає до уваги положення ст.22 КУпАП, які вказують, що при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення суд може звільнити порушника від адміністративної відповідальності та обмежитися усним зауваженням.

При цьому, у кожному конкретному випадку суд має вирішувати питання про визнання діяння малозначним, виходячи з того, що його наслідки не представляють суспільної небезпеки, не завдали або не здатні завдати значної шкоди суспільним або державним інтересам, правам та свободам інших осіб.

Будь-яких застережень щодо неможливості застосування до окремих складів адміністративних правопорушень положень ст.22 КУпАП закон не містить.

Таким чином, враховуючи обставини справи, те, що ОСОБА_1 має постійне місце проживання, виховує малолітню дитину, а також те, що вона не мала на меті умисно приховати свій майновий стан, дане правопорушення не потягло настання будь-яких негативних наслідків суспільним або державним інтересам, суд вважає за можливе звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності через малозначність вчиненого адміністративного правопорушення, обмежившись усним зауваженням.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9, 22, 33-35, 245, 280, 283-285 КУпАП, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

На підставі ст. 22 КУпАП звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за ст. 172-6 ч. 1 КУпАП та обмежитись усним зауваженням.

Провадження в справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст.172-6 ч. 1 КУпАП закрити на підставі ч. 2 ст. 284 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена в Сумський апеляційний суд через Охтирський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня винесення.

Суддя Охтирського

міськрайонного суду Т.О. Ярошенко