Справа № 3/593/476/2020
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"08" грудня 2020 р. Суддя Бережанського районного суду Тернопільської області Данилів О.М., розглянувши матеріали адміністративної справи, які надійшли з Бережанського відділу поліції Головного Управління Національної поліції в Тернопільській області, відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Куропатники Бережанського району Тернопільської області, інваліда 3-ї групи, приватного підприємця, жительки АДРЕСА_1 , про притягнення її до адміністративної відповідальності за ст. 44-3 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В:

Старшим дільничним офіцером поліції Бережанського ВП ГУНПУ в Тернопільській області Ковальчуком Анатолієм Олександровичем 14 вересня 2020 року було складено протокол про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 548956, з якого видно, що 14 вересня 2020 року, близько 12год., громадянка ОСОБА_1 , як субєкт господарювання, здійснила приймання відвідувачів в кафе ІНФОРМАЦІЯ_2 , що в АДРЕСА_2 , чим порушила вимоги пп.3 п.15 Постанови КМУ № 641 від 22 липня 2020 року. Дії ОСОБА_1 старшим дільничним офіцером поліції Бережанського ВП ГУНПУ в Тернопільській області кваліфіковані за ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В судовому засіданні ОСОБА_1 своєї вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, не визнала, суду пояснила, що вона є приватним підприємцем та здійснює свою підприємницьку діяльність в кафе ІНФОРМАЦІЯ_2 , що в АДРЕСА_2 . 14 вересня 2020 року, близько 12 години, коли вона знаходилася по місцю здійснення своєї підприємницької діяльності, до неї в приміщення кафе зайшло двоє хлопців, які, маючи із собою пляшку горілки, попросили у неї стаканчики та просили дати їм щось на закуску. Вона, знаючи про те, що приймання відвідувачів під час червоної зони є заборонено, відмовила їм, а так як хлопці пояснили, що м. Бережани вже не віднесено до червоної зони, а лише до помаранчевої, та вказані обмеження не діють, тому вона дала їм для випивки стаканчики. В той час, коли хлопці сіли за стіл та витягнули із пакета принесену із собою випивку, в приміщення кафе зайшли працівники поліції та склали протокол про адміністративне правопорушення, звернувши увагу на виявлене порушення. В своїх поясненнях ОСОБА_1 далі зазначила, що вона не здійснювала обслуговування відвідувачів, а просто їх не прогнала. Крім цього, просила суд при постановленні рішення врахувати те, що вона своїми діями не порушила пп.3 п. 15 Постанови Кабінету Міністрів України № 641 від 22 липня 2020 року, як це вказано інспектором поліції у складеному ним протоколі, оскільки вказана норма забороняє прийом відвідувачів субєктам господарювання, які провадять діяльність у сфері культури, крім відвідувачів автоконцертів, а вона, як субєкт господарювання, не провадила діяльності у сфері культури, а тому із вказаних підстав просила провадження по справі закрити за відсутності в її діях складу вищевказаного правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з ч.1,2 ст. 7 та ст. 245 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання принципу законності; завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Ст. 44-3 КУпАП передбачено відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Виходячи з наведеного, необхідною умовою наявності складу правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, є порушення обов`язкових правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, які встановлені: Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, рішеннями органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Із оглянутого в судовому засіданні протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 548956, що був складений 14 вересня 2020 року старшим дільничним офіцером поліції Бережанського ВП ГУНПУ в Тернопільській області Ковальчуком Анатолієм Олександровичем, видно, що 14 вересня 2020 року, близько 12год., громадянка ОСОБА_1 , як субкт господарювання, здійснила приймання відвідувачів в кафе ІНФОРМАЦІЯ_2 , що в АДРЕСА_2 , і цими своїми діями порушила п.п.3 п. 15 Постанови КМУ № 641 від 22 липня 2020 року, яка забороняє субєктам господарювання, які провадять діяльність у сфері культури, приймання відвідувачів, крім відвідувачів автоконцертів.

А так як ОСОБА_1 своєї вини не визнала та пояснила, що вона хоч є субєктом господарювання, оскільки фактично являється фізичною особою підприємцем та здійснює свою підприємницьку діяльність в кафе ІНФОРМАЦІЯ_2 , що в АДРЕСА_2 , напрямок якої згідно виданого їй 22 травня 2012 року свідоцтва платника єдиного податку серії А № 954822 є діяльність барів, однак вона як субєкт господарювання не має жодного відношення до діяльності у сфері культури, а тому п.п. 3 п. 15 Постанови КМУ № 641 від 22 липня 2020 року вона порушити не могла, та з вказаних причин не може нести за це відповідальності. Свої пояснення підтвердила, представивши суду для огляду видане на її імя Бережанською МДПІ свідоцтво платника єдиного податку, яке свідчить, що видом її діяльності, як субєкта господарювання, є діяльність барів, а особою, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 44-3 КУпАП, на підтвердження обставин, які ним зазначені у протоколі, не долучено жодного доказу, який би підтвердив вказану у ньому інформацію

Таким чином суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 не може бути притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 44-3КУпАП, так як вона не порушила пп.3 п. 15 Постанови КМУ № 641, як це зазначено інспектором поліції у складеному ним протоколі, оскільки судом не здобуто доказів, які би свідчили про те, що вона, як субєкт господарювання, здійснювала приймання відвідувачів у сфері культури, як це зазначено у складеному протоколі.

У справі «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30 травня 2013 року, заява № 36673/04) Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) встановив, серед іншого, порушення ч.3 ст.6 Конвенції у зв`язку з тим, що в протоколі про адміністративне правопорушення фабула правопорушення була сформульована лише в загальних рисах без конкретизації обставин вчинення правопорушення («проведення несанкціонованого пікету»), але національні суди, розглянувши справу без участі сторони обвинувачення (згідно законодавства РФ така участь не передбачена), відредагували фабулу правопорушення, зазначивши в постанові суду конкретні обставини правопорушення. У зв`язку з цим, на думку ЄСПЛ, заявниці була відома лише кваліфікація діяння, але не фактичні обставини обвинувачення. Таким чином, вона була позбавлена можливості належної підготовки до захисту.

У справі «Карелін проти Росії» («Каrеlіn v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року) ЄСПЛ розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення без участі сторони обвинувачення, що цілком відповідало нормам російського законодавства, ініціював дослідження доказів обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому, ЄСПЛ зазначив, що за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення частини 1 статті 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти неї обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

З огляду на зазначене, ЄСПЛ дійшов висновку, що суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді, а також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки, діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції.

Виходячи з наведеного, суд прийшов до висновку, що оскільки в протоколі про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 548956, складеному 14 вересня 2020 року відносно ОСОБА_1 за ст. 44-3 КУпАП, не наведено інших відомостей про вчинення останньою адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3КУпАП, тому із вказаних підстав провадження по справі слід закрити.

Крім цього, суд також звертає увагу на те, що відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантуються.

Згідно із ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 42 Конституціії України кожен має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом. Підприємницька діяльність депутатів, посадових і службових осіб органів державної влади та органів місцевого самоврядування обмежується законом. Держава забезпечує захист конкуренції у підприємницькій діяльності. Не допускаються зловживання монопольним становищем на ринку, неправомірне обмеження конкуренції та недобросовісна конкуренція. Види і межі монополії визначаються законом. Держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів.

Відповідно до ст. 43 Конституції кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Згідно з ч.1 ст. 1 Закону України «Про підприємництво» підприємництво - це безпосередня самостійна, систематична, на власний ризик діяльність по виробництву продукції, виконанню робіт, наданню послуг з метою отримання прибутку, яка здійснюється фізичними та юридичними особами, зареєстрованими як суб`єкти підприємницької діяльності у порядку, встановленому законодавством.

Статтею 3 Закону України "Про підприємництво" встановлено, що підприємці мають право без обмежень приймати рішення і здійснювати самостійно будь-яку діяльність, що не суперечить чинному законодавству. Особливості регулювання окремих видів підприємництва встановлюються законодавством України. Перелік видів діяльності, підприємництво в яких не застосовується у зв`язку з підвищеними вимогами до безпеки робіт та необхідністю централізації функцій управління, встановлюється Верховною Радою України.

Статтею 64 Конституції України встановлено, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції

Таким чином, обмеження конституційного права на підприємництво та на працю, які передбачено ст.ст. 42, 43 Конституції України, які виходячи з положень ст. 64 Конституції України, можуть бути обмежені законом та в умовах воєнного або надзвичайного стану, із зазначенням строку дії цього обмеження.

На території України не введено воєнний або надзвичайний стан, а отже обмеження права на прийом відвідувачів субєктом господарювання суперечить Конституції України.

Враховуючи вищевказане та керуючись ст. ст. 8, 19, 33, 42, 43, 64 Конституції України, ст. ст. 7, 9, 44-3, 245, 254, 247, 279, 283, 284 КУпАП, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Закрити провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст.44-3 КУпАП у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3КУпАП.

Постанова може бути оскаржена прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статтею 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення, особою, щодо якої її винесено, а також потерпілим, протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Бережанського районного суду

Тернопільської області Данилів О.М.