Справа № 522/603/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2020 року суддя Приморського районного суду м. Одеси Осіік Д.В., за участю прокурора Острик О.В., розглянувши протокол про адміністративне правопорушення№3/2020 від 09.01.2020 р., який надійшов з Одеського управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Бобрик-1, Любашівського району, Одеської області, громадянки України, з вищою освітою, контролера 2-ї категорії взводу охорони підрозділу територіального управління Служби судової охорони у Одеській області, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч.1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси з Одеського управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України надійшов протокол та додані до нього матеріали відносно ОСОБА_1 про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП.

Згідно протоколу № 3/2020 від 09.01.2020 р., ОСОБА_1 , перебуваючи з 07.11.2015 р. на службі в Національній поліції України, на посаді інспектора взводу №1 роти № 4 батальйону № 1 Управління патрульної поліції в Одеській поліції України, маючи спеціальне звання - лейтенанта поліції та спеціальний жетон з індивідуальним номером - 0004411, несвоєчасно подала декларацію (перед звільненням), особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, чим порушила вимоги передбачені ч.2 ст. 45 закону України «Про запобігання корупції». Вказані дії містять ознаки адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП.

Відповідно до підпункту «з» пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону, є - поліцейські, тобто ОСОБА_1 .

Відповідно до ч.2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а" і "в" пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, які припиняють діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, подають декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями.

Встановлено, що лейтенант поліції ОСОБА_1 наказом Національної поліції України від 07.11.2015 № 116 о/с призначена інспектором роти № 4 батальйону № 1 Управління патрульної поліції у м. Одесі департаменту патрульної поліції Національної поліції України.

Наказом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 13.06.2019 № 416 о/с, відповідно до пункту 7 частини 1 статті 77 (за власним бажанням) Закону України «Про Національну поліцію» лейтенанта поліції ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції, з 14.06.2019. Підставою для видання наказу був рапорт ОСОБА_1 від 30.05.2019.

Однак, ОСОБА_1 , будучи поліцейським, повинна була подати декларацію суб`єкта декларування, який припиняє діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, яка подається не пізніше дня такого припинення, якщо припинення зазначених функцій відбувається з ініціативи роботодавця, декларація подається не пізніше двадцяти робочих днів з дня, коли суб`єкт декларування дізнався чи повинен був дізнатися про таке припинення.

Тобто, у строк до 00.00 години 15.06.2019, однак, вона подала декларацію перед звільнення несвоєчасно, а саме 15.06.2019 о 14.год.31 хв.

Таким чином, своїми діями ОСОБА_1 вчинила правопорушення, передбачене ч.1 ст. 172-6 КУпАП, а саме перед звільненням зі служби в поліції та припиненням діяльності, пов`язаної з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, несвоєчасно подала без поважних причин електронну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період з 01.01.2019 по 14.06.2019, не охоплений раніше поданими деклараціями.

У судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вказаному адміністративному правопорушенні не визнала та просила закрити провадження по справі про адміністративне правопорушення з підстав відсутності події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП, та з тих підстав, що ОСОБА_1 не є суб`єктом відповідальності за порушення вимог ч. 1ст. 46 Закону.

Прокурор у судовому засіданні заперечував проти клопотання .

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, приходжу до наступного висновку.

Відповідно до п. 9 ст.1 ЗУ «Про запобігання корупції» (далі - закону) правопорушення пов`язане з корупцією - це діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у ч. 1 ст. 3 Закону, за яке Законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну чи цивільно-правову відповідальність.

Відповідно до ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 172-6 КУпАП, є невід`ємною складовою, для вирішення питання про притягнення осіб до відповідальності, і як зазначив ВССУ в своєму листі від 22.05.2017 року № 223-943/0/4-17, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу; вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Згідно зі ст. 2 КУпАП, законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, суддя під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, а в даному випадку про адміністративне корупційне правопорушення, в числі інших визначених законом обставин, зобов`язаний з`ясувати: чи мало місце правопорушення, за яке особа притягається до відповідальності; чи містить діяння склад адміністративного корупційного правопорушення, передбаченого Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції» або, з огляду на час вчинення правопорушення чи розгляду в суді, Законом України «Про запобігання корупції»; чи є особа винною в його вчиненні, отже чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

При цьому, при розгляді справ цієї категорії слід керуватися Конституцією України, Конвенцією ООН проти корупції (Нью-Йорк, 31 жовтня 2003 року), Кримінальною конвенцією Ради Європи про боротьбу з корупцією (Страсбург, 27 січня 1999 року), додатковим протоколом до Кримінальної конвенції Ради Європи про боротьбу з корупцією (Страсбург, 15 травня 2003 року), Законом України від 14 жовтня 2014 року № 1700-VII «Про запобігання корупції» (далі - Закон), Кодексом України про адміністративні правопорушення, іншими нормативно-правовими актами України, а також практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Враховуючи викладені обставини, звертаю увагу на те, що рішенням ЄСПЛ, від 14 жовтня 2010 року, у справі «Щокін проти України» визначено концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу «якості закону». В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Держава перед застосуванням каральних заходів щодо правопорушників зобов`язана перш за все створити умови для належного виконання особою своїх обов`язків, в даному випадку прийняття чітких законів (підзаконних нормативно-правових актів), які б не підлягали двухзначному трактуванню, створенню і належному веденню електронного реєстру. Покарання не повинно бути застосованим до особи за наявності формальних підстав правопорушення, та повинно бути відповідним вчиненому діянню з урахуванням усіх обставин (суб`єктивних та об`єктивних ознак).

На підставі Закону України " Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення ефективності інституційного механізму запобігання корупції" від 02.10.2019 року, та роз`яснення НАЗК від 13.02.2020 № 59/20 внесено зміни до частини другої ст. 45 Закону України "Про запобігання корупції", зокрема щодо строків подачі декларацій (перед звільненням), декларація суб`єкта декларування, який припиняє відповідну діяльність - декларація, яка подається відповідно до абзацу першого частини другої статті 45 Закону України не пізніше двадцяти робочих днів з дня припинення діяльності, пов`язаної з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або іншої діяльності,зазначеної у підпунктах «а» та «в» пункту 2 частини першої статті 3 Закону.

Тобто на момент розгляду справи судом, діяння, що ставиться у провину ОСОБА_1 , не вважається адміністративним правопорушенням, так як остання на момент розгляду справи не є особою, що порушила вимоги ст. 45 Закону України "Про запобігання корупції".

Відповідно до п.6 ч.1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з скасуванням акта, який встановлює адміністративну відповідальність.

З урахуванням вище наведеного, суддя приходить до обґрунтованого висновку, що провадження по справі підлягає закриттю з вказаних підстав.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1, 3, 52 Закону України "Про запобігання корупції", ст.ст. 9, 172-6, 245, 247ч.1 п.1, 251, 284, 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження в справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП закрити у зв`язку із скасуванням акта, який встановлює адміністративну відповідальність, на підставі п.6 ч.1 ст. 247 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси протягом десяти діб з дня її винесення.

Суддя: