ЛЕНІНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
Справа № 553/2334/20
Провадження № 3/553/1012/2020
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2020 року м.Полтава

Ленінський районний суд м.Полтави у складі головуючого судді Високих М.С., з участю секретаря судового засідання Яковенко В.С., особи, яка притягується до відповідальності ОСОБА_1 , його захисника Лазоренка Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні об`єднану справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Полтави, громадянина України, працюючого на ПП «Полтавський ливарно-механічній завод», проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, ч.4 ст.130 КУпАП,

в с т а н о в и в:

01.11.2020 о 04 год. 00 хв. по вул.Деповська, 4 у м.Полтаві, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки «Daewoo Lanos», державний номерний знак НОМЕР_1 , та рухаючись у напрямку вул.Сакко, в порушення п.12.1 ПДР України, не врахував дорожню обстановку, погодні умови, не вибрав безпечної швидкості руху, внаслідок чого не впорався з керуванням, допустив виїзд на узбіччя та скоїв наїзд на перешкоду, а саме на електроопору №36Ф. У результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобіль зазнав механічних пошкоджень.

Таким чином ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП.

Також на розгляд Ленінського районного суду м.Полтави надійшов протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №118844 складений 01.11.2020 щодо ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП.

Відповідно до вказаного протоколу, 01.11.2020 о 04 год. 00 хв. по вул.Деповська, 4 у м.Полтаві, ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Daewoo Lanos», державний номерний знак НОМЕР_1 , та будучи причетним до дорожньо-транспортної пригоди, до проведення медичного огляду, вживав алкоголь після ДТП, чим порушив п.2.10є ПДР України. Огляд на стан сп`яніння проводився у встановленому законом порядку, зі згоди водія, на місці зупинки, в присутності двох свідків, із застосуванням приладу «Драгер», та склав 1,38 проміле алкоголю у видихуваному повітрі.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою причетність до дорожньо-транспортної пригоди визнав повністю, при цьому не оспорював фактичних обставин справи, за яких стався наїзд на перешкоду. Пояснив, що повертаючись додому він заснув за кермом, у результаті чого виїхав на узбіччя, де наїхав на електроопору. В автомобілі знаходився один, за медичною допомогою не звертався, автомобіль внаслідок ДТП зазнав пошкоджень, які вказані у переліку.

Щодо правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП, ОСОБА_1 винним себе не визнав та наголосив, що вжив алкогольні напої до того, як сів за кермо, і керував транспортним засобом у стані сп`яніння. Після дорожньо-транспортної пригоди він алкоголь не вживав, а пішов додому пішки спати, оскільки автомобіль був у несправному стані. При цьому зазначив, що приблизно о 02 год. 00 хв. він разом із друзями вжив алкогольного пива, і приблизно о 04 год. 00 хв. повертаючись додому за кермом автомобіля потрапив у ДТП. На ранок йому зателефонували працівники поліції, яким він повідомив, що вжив алкоголь після аварії, оскільки злякався.

Захисник особи, яка притягується до відповідальності, ОСОБА_2 в судовому засіданні просив закрити провадження у справі в частині притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч.4 ст.130 КУпАП за відсутності достатніх доказів, які б свідчили про наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, про що надав письмове клопотання. Щодо причетності до дорожньо-транспортної пригоди підтримав пояснення ОСОБА_1 та прохав не застосовувати до нього стягнення у виді позбавлення спеціального права.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 показав суду, що близько місяця тому, вони разом із ОСОБА_1 відпочивали у с.Лісок. Так, ОСОБА_1 біля 02 год. 00 хв. приїхав до нього додому на своєму автомобілі, де вони разом відпочивали та вживали пиво. Оскільки ОСОБА_1 був заморений та майже засипав, приблизно о 04 год. 00 хв. він поїхав додому, який знаходиться на відстані близько 300 м. Потім ОСОБА_4 повідомив свідку про те, що потрапив у дорожньо-транспортну пригоду.

Заслухавши пояснення особи, яка притягується до відповідальності, його захисника, показання свідка, оцінивши досліджені в судовому засідання докази з точки зору їх належності та допустимості, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши всі обставини справи у їх сукупності, суд вважає доведеною вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, оскільки він, будучи учасником дорожнього руху, допустив порушення вимог п.12.1 ПДР України, у результаті чого сталась дорожньо-транспортна пригода і транспортний засіб зазнав пошкоджень.

Крім пояснень особи, яка притягується до відповідальності, винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, повністю підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами: даними схеми місця ДТП з переліком видимих (зовнішніх) пошкоджень транспортних засобів, письмовими поясненнями ОСОБА_1 та відеозаписом з бодікамери, на якому зафіксовано пошкоджений автомобіль.

Виходячи із змісту Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила (пункти 1.3, 1.4).

У відповідності до п.12.1 ПДР України, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Вказаних вимог Правил дорожнього руху ОСОБА_1 не дотримався, внаслідок чого відбувся наїзд на перешкоду, що спричинило пошкодження транспортного засобу.

Разом із тим, вирішуючи справу в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП, суд зазначає про наступне.

Диспозицією ч.4 ст.130 КУпАП встановлена відповідальність, зокрема, за вживання водієм транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди за його участю алкоголю.

У відповідності до ст.245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Орган (посадова особа) при розгляді справ про адміністративне правопорушення зобов`язаний, зокрема, з`ясувати чи було вчинене адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності тощо (стаття 280 КУпАП).

Отже, вирішуючи справу в межах складеного протоколу і відповідно до поставленого особі за провину правопорушення, суд має з`ясувати чи причетна особа до дорожньо-транспортної пригоди та чи вживала така особа після пригоди алкоголь.

При цьому, наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи встановлюються органом (посадовою особою) на підставі доказів у справі про адміністративне правопорушення, тобто будь-яких фактичних даних, на основі яких встановлюються зазначені обставини. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису тощо.

Згідно із внесеним на розгляд суду протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №118844, ОСОБА_1 поставлено за провину порушення вимог п.2.10є Правил дорожнього руху України, відповідальність за що передбачена ч.4 ст.130 КУпАП.

Так, відповідно до п.2.10 є Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою КМУ від 10.10.2001 року №1306, у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний до проведення медичного огляду не вживати без призначення медичного працівника алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, які входять до офіційно затвердженого складу аптечки).

В судовому засіданні ОСОБА_1 пояснив, що не вживав алкоголь після дорожньо-транспортної пригоди, а сів за кермо вже будучи у стані алкогольного сп`яніння та допустив наїзд на перешкоду, внаслідок чого автомобіль зазнав механічних пошкоджень. Вказані ОСОБА_1 обставини були підтверджені показаннями свідка, наданими останнім в ході розгляду справи, який зазначив, що разом із ОСОБА_1 вживали пиво до 04 год. 00 хв.

Суд звертає увагу на те, що вказані ОСОБА_1 обставини не спростовуються приєднаними до протоколу матеріалами та записом відеофіксації, а будучи належно повідомленими про розгляд справи свідки, які вказані у протоколі, у судове засідання не прибули.

Таким чином, в діях ОСОБА_1 містяться ознаки правопорушення, що передбачає відповідальність водіїв за керування транспортними засобами у стані сп`яніння, а не відповідальність за вживання водієм транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди за його участю алкоголю.

З урахуванням викладеного суд не погоджується із кваліфікацією дій ОСОБА_1 за ч.4 ст.130 КУпАП та зазначає, що у справах про адміністративні правопорушення суддя позбавлений права самостійно змінювати кваліфікацію вчиненого чи корегувати фабулу викладеного у протоколі правопорушення, що поставлено особі за провину відповідним уповноваженим органом.

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23.10.1995 ствердив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності» (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Маліге проти Франції» від 23.09.1998).

Суд наголошує, що стандарти, які встановлює Конвенція про захист прав і основних свобод людини для кримінального провадження, поширено ЄСПЛ й на провадження у справах про адміністративні правопорушення, і «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати протокол про адміністративне правопорушення.

Крім того, у справі «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013, заява №36673/04), ЄСПЛ констатував, що у випадку коли викладена у протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь звинувачення.

У відповідності до ст.62 Конституції України, як норми прямої дії, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Отже, винуватість особи у вчиненні правопорушення повинна бути доведена «поза розумним сумнівом», а усі сумніви тлумачаться на користь правопорушника. Таким чином, суд зобов`язаний дослідити усі докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності, а із врахуванням положень і тлумачень ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.

За таких обставин, враховуючи, що суд розглядає справу виключно в межах протоколу про адміністративне правопорушення і позбавлений права самостійно змінювати кваліфікацію дій особи, яка притягується до відповідальності, враховуючи відсутність достатньо переконливих доказів на підтвердження наявності в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП, «поза розумним сумнівом», суд доходить висновку про закриття провадження у справі в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.130 КУпАП.

Виходячи із змісту ст.247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема, в разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення, з огляду на що провадження у справі в цій частині підлягає до закриття.

Разом із тим, визначаючи вид та міру адміністративного стягнення за ст.124 КУпАП, суд, виходячи із положень ст.23 КУпАП, зазначає, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Відповідно до ч.1 ст.33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених Кодексом України про адміністративні правопорушення та іншими законами України.

Із змісту частини другою згаданої статті вбачається, що при накладенні стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність судом не враховуються.

Як убачається з приєднаних до справи матеріалів, ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІІ групи, має позитивні характеристики за місцем роботи, проте, з огляду на положення ч.2 ст.33 КУпАП вказані обставини судом не враховуються.

В судовому засіданні ОСОБА_1 пояснив, що дорожньо-транспортна пригода сталась внаслідок того, що він заснув за кермом, а перед тим як сісти за кермо, він вживав алкогольні напої. Отже, водій ОСОБА_1 , після вживання алкоголю, розуміючи свій фізіологічний стан, свідомо сів за кермо, чим наразив на небезпеку інших учасників дорожнього руху.

З огляду на викладене, враховуючи всі обставини справи у їх сукупності та ступінь суспільної небезпечності вчиненого ОСОБА_1 правопорушення, суд вважає, що для досягнення мети адміністративного стягнення на нього необхідно накласти стягнення у виді позбавлення спеціального права у мінімальному розмірі, що передбачений санкцією ст.124 КУпАП України. Тільки таке стягнення, з урахуванням принципу індивідуалізації, об`єктивно буде сприяти вихованню правопорушника у дусі додержання законів України та запобігати вчиненню ним нових правопорушень.

Питання про судовий збір вирішено судом у порядку ст.401 КпАП України, згідно з якою у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення, судовий збір сплачується особою, на яку таке стягнення накладено.

На підставі викладеного та керуючись ст.40-1, п.1 ст.247, ст.ст.283, 294 КУпАП, суд,

п о с т а н о в и в:

Визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк шість місяців.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 420,40 грн. судового збору.

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова суду може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду через Ленінський районний суд м.Полтави. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня її винесення.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку оскарження.

Суддя

Ленінського районного суду м.Полтави Марина Сергіївна Високих