П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2020 року суддя Черкаського районного суду Черкаської області Соколишина Л.Б., розглянувши матеріали, які надійшли від Управління держпраці у Черкаській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Чумаки, Дніпропетровського району, Дніпропетровської області, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , директора СПП «РВД-Агро»,

за ч. 1 ст. 41 КУпАП,-

в с т а н о в и в:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 06 лютого 2020 року, ОСОБА_1 , будучи директором СПП «РВД-Агро», допустив порушення законодавства про працю, а саме наказом від 29 січня 2020 року № 12-К ОСОБА_2 безпідставно звільнено з роботи з 29 січня 2020 року за власним бажанням за ч. 1 ст. 38 КЗпП України, так як останній звернувся на підприємство із заявою про звільнення його за власним бажанням за ч. 3 ст. 38 КЗпП України, тобто якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавства про працю, умови трудового чи колективного договору, чим порушено ст. 38 КЗпП України.

Представник ОСОБА_1 адвокат Булатецький А.А. у судовому засіданні вину свого підзахисного не визнав та пояснив, що протягом року на підприємстві СПП «РВД-Агро» Ігнатенком ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було видано накази, які наразі директор підприємства ставить під сумнів. А саме, ними було підроблено протокол зборів трудового колективу від 13 вересня 2019 року, яким посаду начальника юридично відділу скорочено. Вказав, що з даного приводу 05 лютого 2020 підприємством була подана до Черкаського районного відділення поліції ГУНП в Черкаській області заява про вчинення ОСОБА_2 та ОСОБА_4 кримінального правопорушення за ст. 358 КК України. Пояснив, що з 29 листопада 2019 ОСОБА_2 припинив ходити на роботу. Крім того, останній написав скаргу до Управління Держпраці у Черкаській області. Зазначив, що ОСОБА_2 безпідставно 15 січня 2020 року особисто надав до СПП «РВД-Агро» заяву від 16 січня 2020 року про звільнення на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України з 17 січня 2020 року. Підприємство розглянуло заяву ОСОБА_2 про звільнення за власним бажанням та надало відповідь про те, що не заперечує проти його звільнення за власним бажанням, однак не погоджується з формулюванням та підставою звільнення за ч. 3 ст. 38 КЗпП, оскільки у підприємства відсутні порушення норм чинного законодавства України про працю, на які посилається ОСОБА_2 у своїй заяві про звільнення, а тому підстави для звільнення за ч. 3 ст. 38 КЗпП відсутні. Враховуючи письмове волевиявлення ОСОБА_2 на звільнення за власним бажанням ОСОБА_2 листом від 16 січня 2020 року було повідомлено про звільнення його за власним бажанням відповідно до ч. 1 ст. 38 КЗпП та 29 січня 2020 року здійснено остаточний розрахунок, видано трудову книжку. Зазначив, що за ініціативою ОСОБА_2 у період з 05 грудня 2019 року по 18 лютого 2019 року на підприємстві проводилося інспекційне відвідування. Вважає, що ОСОБА_1 не допустив жодних порушень, оскільки підстав для звільнення ОСОБА_2 на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП у підприємства не було, а останній під час ознайомлення з наказом про звільнення та отримуючи трудову книжку не висловлював жодних заперечень щодо формулювання підстав звільнення. Просить суд закрити справу за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Суд, заслухавши пояснення представника Данька В.І. адвокада ОСОБА_5 А.А., дослідивши письмові матеріали справи вважає за необхідне зазначити наступне.

Частиною 3 ст. 38 КЗпП передбачено, що працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

Згідно з актом інспекційного відвідування фізичної особи, яка використовує найману працю №ЧК 66/1448/АВ від 05 лютого 2020 року інспектором праці Петуховою ОСОБА_6 виявлено порушення ст. 38 КЗпП, а саме наказом №12-К від 29 січня 2020 року ОСОБА_2 безпідставно звільнено з роботи з 29 січня 2020 року за власним бажанням за ч. 1 ст. 38 КЗпП, так як останній звернувся на підприємство з заявою про звільнення його за власним бажанням за ч. 3 ст. 38 КЗпП України, тобто якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавства про працю, умови трудового чи колективного договору.

Суд наголошує, що ОСОБА_1 , встановивши відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_2 про звільнення його на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП, повинен був відмовити останньому у задоволенні його заяви, а не змінювати самостійно формулювання причин звільнення, посилаючись на указану заяву, як на підставу для звільнення особи.

Суд констатує, що ОСОБА_1 не повинен був вільно інтерпретувати заяву ОСОБА_2 , як заяву про звільнення за власним бажанням з будь-яких підстав, оскільки ним конкретизовано причини подачі такої заяви про звільнення до СПП «РВД-Агро».

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , будучи директором СПП «РВД-Агро», допустив порушення законодавства про працю, а саме наказом від 29 січня 2020 року № 12-К ОСОБА_2 безпідставно звільнено з роботи з 29 січня 2020 року за власним бажанням за ч. 1 ст. 38 КЗпП України, так як останній звернувся на підприємство із заявою про звільнення його за власним бажанням за ч. 3 ст. 38 КЗпП України, тобто якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавства про працю, умови трудового чи колективного договору, чим порушено ст. 38 КЗпП України.

У діях ОСОБА_1 вбачається склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 41 КУпАП - порушення вимог законодавства про працю.

Вина ОСОБА_1 у вчиненому правопорушенні підтверджується:

- даними протоколу про адміністративне правопорушення № ЧК 66/1448/АВ/П/ПТ;

- даними акту інспекційного відвідування № ЧК 66/1448/АВ.

Враховуючи особу ОСОБА_1 , характер вчиненого ним правопорушення, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, суд вважає, що до нього необхідно застосувати адміністративне стягнення у виді штрафу.

З ОСОБА_1 на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 41, 283, 284 КУпАП,-

п о с т а н о в и в:

Визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 41 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 (п`ятсот десять) грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 420 (чотириста двадцять) грн. 40 коп. судового збору.

Постанова може бути оскаржена до судової палати у кримінальних справах Черкаського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня ухвалення постанови.

Суддя: Л. Б. Соколишина