Провадження № 33/4820/699/20
Справа № 680/686/20 Головуючий в 1-й інстанції Волкова О. М.
Категорія: ч.1 ст.173-2 КУпАП Доповідач Барчук В. М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2020 року м.Хмельницький

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду Барчук В.М., з участю секретаря судового засідання Яхієвої М.А., особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , неповнолітнього потерпілого ОСОБА_2 , законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_3 , представника потерпілого Локтіонової С.А., захисника Наталюка Н.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницькому в режимі відеоконференції з Новоушицьким районним судом апеляційну скаргу адвоката Наталюка Назара Миколайовича в інтересах ОСОБА_1 на постанову Віньковецького районного суду від 20 жовтня 2020 року,-

в с т а н о в и в :

Постановою Віньковецького районного суду від 20 жовтня 2020 року

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительку АДРЕСА_1 , не працюючу, перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років,

визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Провадження в адміністративній справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

За постановою суду, ОСОБА_1 14 липня 2020 року близько 16 год. за місцем свого проживання, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , вчинила відносно свого неповнолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , насильство в сім`ї, а саме умисні дії психологічного характеру, що полягали у висловлюванні в його сторону нецензурною лайкою та погрозах, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю потерпілого, чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

В поданій апеляційній скарзі адвокат Наталюк Н.М. в інтересах ОСОБА_1 просить постанову Віньковецького районного суду від 20 жовтня 2020 року скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.173-2 КУпАП закрити за відсутністю в її діях події та складу адміністративного правопорушення.

Вказує, що події по факту насильства психологічного характеру відносно ОСОБА_2 не було.

Суд першої інстанції не взяв до уваги покази неповнолітнього ОСОБА_2 , який в судовому засіданні вказав, що 14.07.2020 року конфлікту з матір`ю не мав.

В протоколі не вказано жодного свідка правопорушення, а письмові пояснення свідка ОСОБА_3 , який є колишнім чоловіком та перебуває в неприязних відносинах з ОСОБА_1 , не можуть бути доказом по справі, так як він не був очевидцем зазначеної події.

Сімейна сварка між сином та матір`ю не охоплюється диспозицією ст. 173-2 КУпАП та не є об`єктивною стороною вказаного правопорушення, за що особу може бути притягнуто до адміністративної відповідальності.

Протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 не містить належним чином встановлених та підтверджених відомостей і фактів, які свідчать про вчинення адміністративного правопорушення.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення учасників провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення від 11.08.2020 серії АПР18 №477148 ОСОБА_1 14 липня 2020 року близько 16 год. за місцем свого проживання, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , вчинила відносно свого неповнолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , насильство в сім`ї, а саме умисні дії психологічного характеру, що полягали у висловлюванні в його сторону нецензурною лайкою та погрозах, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю потерпілого, чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП підтверджується:

- протоколом про адміністративне правопорушення від 11.08.2020 серії АПР18 №477148 відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.173-2 КУпАП, у якому викладені обставини вчиненого правопорушення;

- письмовими поясненнями неповнолітнього потерпілого ОСОБА_2 та поясненнями, наданими ним суду, згідно яких на теперішній час ОСОБА_4 проживає разом з батьком ОСОБА_3 у м. Хмельницькому, та навчається у 8 класі НВК № 6 м. Хмельницького. Раніше потерпілий мешкав у с. Пилипи Хребтіївські з матір`ю, бабою та дідом, які заставляли його до важкої фізичної праці, а саме косити, копати на городі, різати дрова, рвати черешні, торгувати у магазині. Через роботу мати не пускала його гуляти із товаришами, він не мав можливості нормально відпочивати, та по цій причині у нього з матір`ю виникали конфлікти. У липні ОСОБА_5 просив у матері дозволу поїхати до батька, але вона його не пускала, нецензурно обізвала, і сказала, що до батька поїде тоді, коли той купить квартиру. 14.07.2020 року по обіді, коли ОСОБА_5 ліг відпочити, мати стала заставляти його рвати черешні. Потерпілий відмовився, після чого ОСОБА_1 повела себе агресивно, обізвала його нецензурною лайкою, та пригрозила, що забере телефон. Оскільки він не міг більше витримувати такого відношення до себе, зокрема, важкої праці, то зателефонував до батька, який наступного дня приїхав і забрав його у м. Хмельницький. На теперішній час ОСОБА_5 із матір`ю не спілкується, і такого бажання не має, хоча йому ніхто не перешкоджає, та на його думку, вона повинна понести за вчинене заслужене покарання;

-заявою про вчинення домашнього насильства від 16.07.2020 року, згідно якої ОСОБА_3 як батько неповнолітнього ОСОБА_6 просив прийняти міри реагування та притягнути до відповідальності матір дитини - ОСОБА_7 , яка 14.07.2020 року після того, як син повідомив про своє бажання на декілька днів поїхати до батька, влаштувала йому скандал, обзивала нецензурною лайкою, погрожувала відібрати телефон, принижувала, залякувала та категорично заборонила виходити за межі домоволодіння, погуляти з товаришами. Натомість вона заставляє дитину тяжко працювати, а саме копати та полоти город, рубати дрова, косити бензокосою траву;

- поясненнями допитаного у судовому засіданні законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_6 - батька ОСОБА_3 , який повністю підтвердив обставини, викладені ним у поданій в поліцію заяві від 16.07.2020 року, та повідомив, що спочатку син зателефонував до нього 14.07.2020 року та попросив забрати, бо мати його обзиває. ОСОБА_3 просив дитину потерпіти, але наступного дня ОСОБА_5 знов подзвонив. Після цього він приїхав у с. Пилипи Хребтіївські і без відома матері забрав сина у м. Хмельницький, де відвідав з ним психолога, якому ОСОБА_5 розповів, що мати вчиняє над ним психологічне насильство, а саме обзиває нецензурно та у його присутності обзиває також батька, тобто ОСОБА_3 ;

- висновком психолога Хмельницького обласного центру соціально-психологічної допомоги від 22.07.2020 року № 51/01-06, за яким у методах виховання сина з боку ОСОБА_1 чітко прослідковується неналежне виконання батьківських обов`язків, психологічне насильство та залучення дитини до найгірших форм дитячої праці, зокрема виконання важких робіт.

Давши належну оцінку наявним в матеріалах справи та дослідженим судом доказам відповідно до вимог ст.252 КУпАП, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, яке виразилося у тому, що ОСОБА_1 14.07. 2020 року близько 16 год. за місцем свого проживання, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , вчинила відносно свого неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , насильство в сім`ї, а саме умисні дії психологічного характеру, що полягали у висловлюванні в його сторону нецензурною лайкою та погрозах, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю потерпілого.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 своєї вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП не визнала та вказала, що психологічного насильства відносно свого неповнолітнього сина ОСОБА_6 не вчиняла.

Представник неповнолітнього потерпілого ОСОБА_3 апеляційному суду пояснив, що 14.07.2020 року до нього зателефонував його син ОСОБА_4 та попросив забрати його, оскільки мати вчиняє над ним психологічне насильство, а саме обзиває його нецензурною лайкою. Після чого він приїхав у с. Пилипи Хребтіївські і без відома матері забрав сина у м. Хмельницький.

Неповнолітній ОСОБА_4 в судовому засіданні апеляційного суду підтвердив, що між ним та його матір`ю був конфлікт.

Невизнання вини ОСОБА_1 у вчиненому адміністративному правопорушенні апеляційний суд розцінює як спосіб уникнути відповідальності за вчинене правопорушення, оскільки вина ОСОБА_1 є доведеною зібраними у справі та дослідженими судом доказами.

З урахуванням викладеного безпідставними є доводи апеляційної скарги адвоката Наталюка Н.М. про те, що ОСОБА_1 не вчиняла психологічного насильства відносно ОСОБА_2 .

Не заслуговують на увагу твердження апеляційної скарги про те, що сімейна сварка між сином та матір`ю не охоплюється диспозицією ст. 173-2 КУпАП та не є об`єктивною стороною вказаного правопорушення, за що особу може бути притягнуто до адміністративної відповідальності.

Так відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП об`єктивна сторона цього правопорушення проявляється в умисному вчиненні будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

За ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» під психологічним насильством у сім`ї згідно із розуміється форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Обов`язковим елементом об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, є наявність наслідків, а саме завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, або ж реальна можливість завдання вказаної шкоди.

Згідно положень п. 7 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству поширюється на батьків (мати, батько) і дитину.

Насильство над дітьми - це фізичне, психологічне, сексуальне насильство або відсутність виховання та піклування над дітьми батьками, особами-опікунами чи сторонніми людьми, які займаються доглядом за дітьми. Насильство над дітьми може включати в себе будь-яку дію насильницького характеру, нехтування, зловживання або нездатність, небажання чи невміння виховання і турботи за дітьми від батьків чи інших осіб, що призводить до фактичної або потенційної шкоди дитині. Може мати місце в сім`ї, місці проживання дитини, на вулиці або в організаціях, школах чи громадах, з якими дитина взаємодіє.

Отже дії ОСОБА_1 психологічного характеру, які полягали у висловлюванні в сторону неповнолітнього сина нецензурною лайкою та погрозах, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю потерпілого, містять об`єктивну сторону правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Згідно ч.1 ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, тощо.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст.252 КУпАП).

Суд першої інстанції відповідно до вимог ст.252 КУпАП дав належну оцінку усім доказам у справі, у тому й числі відомостям викладеним у протоколі про адміністративне правопорушення від 11.08.2020 серії АПР18 №477148, показам неповнолітнього потерпілого, законного представника неповнолітнього потерпілого, які у сукупності з іншими доказами по справі доводять вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Таким чином необґрунтованими є доводи апеляційної скарги про неналежну оцінку доказів у справі.

Зважаючи на те, що на час розгляду справи судом першої інстанції закінчилися, передбачені ч.2 ст.38 КУпАП строки накладення стягнення, суд обґрунтовано закрив провадження у справі відносно ОСОБА_1 на підставі п.7 ст.247 КУпАП.

За таких обставин, з урахуванням цілої низки матеріалів, які в повному обсязі підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, постанова суду є законною та справедливою, і підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст. 294 КУпАП суд, -

п о с т а н о в и в :

Постанову Віньковецького районного суду від 20 жовтня 2020 року відносно ОСОБА_1 залишити без змін, а апеляційну скаргу адвоката Наталюка Назара Миколайовича в інтересах ОСОБА_1 без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно і оскарженню не підлягає.

Суддя Хмельницького

апеляційного суду В.М. Барчук