ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №646/6561/19 Суддя 1-ї інстанції: Гребенюк В.В.
Провадження № 33/818/102/20
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.02.2020 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Цілюрик В.П., з участю особи, у відношенні якої винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП ОСОБА_1 ,його захисника адвоката Мартовицького Кирила Вікторовича, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкові справу за апеляційною скаргою особи яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 05.12.2019 року у відношенні ОСОБА_1 ,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 05.12.2019 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та застосовано у відношенні нього адміністративне стягнення у виді штрафу шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строк один рік.

Судом першої інстанції було встановлено, що 06.09.2019 року о 02.04 в м. Харкові, по проспекту Гагаріна, 100 водій ОСОБА_1 керував автомобілем Lexus GX 460, державний номер НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей, хитка хода. Від проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Drager Alcotest 6820 ARJL 0304 та в закладі охорони здоров`я ОСОБА_1 відмовився в присутності двох свідків. Вказаними діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України (ПДР).

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 02.12.2019 року та закрити провадження у справі.

В апеляційній скарзі апелянт вказує, що справу на його думку було розглянуто неповно, односторонньо, а саме недопитані поліцейські які складали протокол про адміністративне правопорушення, не враховані пояснення свідків та його власні пояснення.

Зазначає, що в постанові від 05.12.2019 року вказано шо він відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку з використанням технічних засобів а також у закладі охорони здоров`я, але в постанові суду не вказано, що, по перше, працівниками поліції взагалі ніде не вказано за якою причиною була зупинка транспортного засобу яким керувавапелянт. Крім того свідок, який був присутній у судовому засіданніта який був на місті зупинки транспортного засобу, коли його викликали по рації, пояснив суду, що коли він під`їхав до місця зупинки автомобіляапелянта, то він не відразу зрозумів взагалі причину його зупинки, він бачив що у апелянта з робітниками патрульної поліції виник конфлікт на ґрунті того, що працівники поліції діяли не за законом, не виконувати його законні вимоги щодо зупинки свідків (понятих) на дорозі, так як апелянт наголошував проте, що неодноразово чув, що свідки яких викликали по рації є «підставними особами» та вони діють в інтересах працівників патрульної поліції.

Зазначає, що усі особи, які були опитані у судовому засіданні, всі як один повідомили суду, що апелянт знаходився у тверезому стані, і вказані в протоколі про адміністративне правопорушення серії ОБ № 214515 від 06.09.2019 року саме ознаки алкогольного сп`яніння були відсутні, але суд це не врахував.

Вказує, що у разі порушення апелянтом вимог ПДР, працівники патрульної поліції повинні були б скласти та вручити йому відповідну постанову про ці порушення, але цього не було, йому взагалі чітко не було повідомлено причинузупинки.

Вважає, що вимоги ст.ст. 245,251,252,280 КУпАП судом виконані не в повному обсязі, та посилається на ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст.ст. 1,8,129 Конституції України, ст. 7 КУпАП, ч. 3 п. (Ь) ст. 31 Віденської Конвенції про право міжнародних договорів від 1969 року, ратифікованої Україною 14.05.1986 року, ст. 32 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника адвоката Мартовицького К.В., які підтримали вимоги апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до вимог статей 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Апеляційним судом не встановлено порушень судом першої інстанції вимог вказаних вище норм

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (стаття 1 КУпАП).

Відповідно до статті 2 КУпАП, законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України. Закони України про адміністративні правопорушення до включення їх у встановленому порядку до цього Кодексу застосовуються безпосередньо.

Положення статті 7 КУпАП передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення згідно зі статтею 251 КУпАП є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Частина 2 статті 251 КУпАП встановлює, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення окрім іншого, повинен вирішити чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.

Згідно частини 7 статті 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Відповідно до частини 1 статті 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

В ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (ЄСПЛ) вказано, що стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту.

Апеляційний суд приймаючи рішення про відмову в задоволенні апеляційних вимог виходить з того, що згідно оглянутого в судовому засіданні відеозапису ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції, і під час спілкування з ним останніми у нього були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння: почервоніння очей, хитка хода, запах алкоголю з порожнини рота. В присутності двох свідків ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, або в закладі охорони здоров`я, від чого останній відмовився. Свою відмову аргументував, тим, що на його думку працівники поліції в ночі не могли виявити ознаків сп`яніння, а також тим, що вони не зупини проїжджаючи транспортні засоби для залучення людей в якості свідків, а викликали працівників служби таксі, які на думку ОСОБА_1 були упередженими. Згідно оглянутого відеозапису, також встановлено, що відмова ОСОБА_1 була принципова, після чого працівники поліції роз`яснили йому, що в такому разі відносно нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 не спростував викладених обставин, та пояснив апеляційному суду, що він відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у зв`язку з тим, що поведінка одного зі залучених працівниками поліції свідків здалась йому підозрілою, так як останній запропонував ОСОБА_1 «вирішувати питання» з працівниками поліції. Також вказав, що після складання відносно нього адміністративного протоколу він поїхав до наркоцентру за адресою: м. Харків, вул. Шевченка, 26, де йому було відмовлено у проведенні медичного огляду, після чого він пройшов медичний огляд у міській клінічній лікарні швидкої і невідкладної допомого № 4, де пройшов обстеження, за результатами якого етилового спирту не виявили.

Апеляційний суд не бере до уваги посилання апелянта на наявну в матеріалах справи медичну довідку (а.с. 20), оскільки, як вірно зазначив суд першої інстанції даних, що ОСОБА_1 пройшов обстеження лікарем протягом двох годин після зупинки транспортного засобу немає, та звернувся він до медичного закладу, який відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 р. за № 1413/27858 (далі - Інструкція) не має права на проведення огляду водія на встановлення стану сп`яніння.

Також суд відкидає доводи апеляційної скарги в частині того, що залучені свідки були «підставними особами» з боку працівників поліції, оскільки жодних доказів цих тверджень не надано..

Доводи, що опитані в суді першої інстанції свідки підтвердили відсутність у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння, а також те, що він не перебував у стані алкогольного сп`яніння, апеляційний суд до уваги не бере, оскільки такі доводи не спростовують самого факту відмови останнього від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Також апеляційний суд відхиляє доводи щодо не повідомлення працівниками поліції причини зупинки транспортного засобу, оскільки згідно відеозапису останні цифри 0175 ОСОБА_1 роз`яснили, що він був зупинений за порушення вимог п. 11.2 Правил дорожнього руху.

Згідно абз. 1 п. 6 розділу І Інструкції огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейськими на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом або лікарем закладу охорони здоров`я.

Відповідно до п.7 вище вказаної Інструкції у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно ст. 266 КУпАП у разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

Апеляційним судом не встановлено порушень вимог вказаних правових норм зі сторони працівників поліції.

Відповідно до вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України, якими встановлено обов`язок водія на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення впливу алкогольних, наркотичних чи інших речовин.

Суд зауважує, що законодавець саме з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, життя та здоров`я його учасників, поклав на водіїв транспортних засобів додаткові обов`язки, зокрема пройти на вимогу працівника поліції в установленому порядку медичний огляд для визначення стану сп`яніння.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП полягає у керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції; передача керування транспортними засобами особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння; а так само і ухилення осіб від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.

Враховуючи вище викладене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо кваліфікації дій ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП, оскільки це підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, яким суд першої інстанції надав повну та об`єктивну оцінку, та прийняв законе і обґрунтоване рішення, наклав стягнення в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП та у передбачений ст. 38 КУпАП строк, у зв`язку з чим підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративне правопорушення, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 05.12.2020 року у відношенні ОСОБА_1 без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Постанова набрала законної сили 25.02.2020 року

Суддя Харківського апеляційного суду В.П. Цілюрик