Номер провадження: 33/813/1450/20
Головуючий у першій інстанції Войтов Г. В.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.12.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Судді Цюри Т.В.,

За участю секретаря судового засідання Лопотан В.І.,

розглянувши матеріали адміністративної справи за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на постанову Київського районного суду м.Одеси від 20 жовтня 2020 року про закриття провадження по адміністративній справі відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працюючого програмістом, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП

В С Т А Н О В И В:

Постановою Київського районного суду м.Одеси від 20 жовтня 2020 року ОСОБА_1 звільнено від адміністративної відповідальності у зв`язку з малозначністю вчиненого ним адміністративного правопорушення і оголошено йому усне зауваження.

В силу ст. 284 ч.2 КУпАП провадження відносно ОСОБА_1 у вчиненому ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, закрито.

Не погоджуючись із вказаною постановою суду, представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу,у якій посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, просить суд скасувати постанову Київського районного суду м.Одеси від 20 жовтня 2020 року та провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Крім того, представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 подав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Київського районного суду м.Одеси від 20 жовтня 2020 року.

В судове засідання суду апеляційної інстанції, призначене на 15.12.2020 року з`явився представник апелянта ОСОБА_1 - Прищепа Олександр Анатолійович, який підтримав доводи апеляційної скарги та заяви про поновлення строку на подачу апеляційної скарги.

Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі та клопотання про поновлення строку, апеляційний суд дійшов до таких висновків.

Так, статтею 294 КУпАП передбачено, що постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.

Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Пропущений особою строк на апеляційне оскарження поновляється судом лише за наявності належним чином мотивованого клопотання, у якому повинні бути викладені обставини, що слугували поважними причинами пропуску такого строку, а також обґрунтування того, в чому саме полягає поважність причин пропуску цього строку та яким саме чином такі обставини могли завадити особі оскаржити постанову суду в передбачений законом строк.

З матеріалів справи вбачається, що судовий розгляд у суді першої інстанції 20.10.2020 року відбувся за участі ОСОБА_1 .

При цьому, представник ОСОБА_1 Прищепа О.А. своєчасно подав апеляційну скаргу на вищевказану постанову Київського районного суду м.Одеси від 20 жовтня 2020 року, однак постановою Одеського апеляційного суду від 11.11.2020 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 Прищепи О.А. на постанову Київського районного суду м.Одеси від 20 жовтня 2020 року було повернуто особі, яка її подала, оскільки вона була подана з порушенням вимог ст. 271 та ст. 294 КУпАП, а саме адвокат Прищепа О.А. не надав до апеляційної скарги передбачених законом доказів щодо наявності у нього повноважень на подання апеляційної скарги. При цьому, апеляційним судом звернуто увагу на те, що повернення апеляційної скарги не перешкоджає повторному зверненню з апеляційною скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення скарги (а.с. 36-37).

Посилаючись на вищевказані обставини справи та зазначаючи про те, що скаржник усунув недоліки та не допустив необ`єктивного зволікання з поданням повторної апеляційної скарги, представник ОСОБА_1 Прищепа О.А. просив поновити строк на апеляційне оскарження постанови Київського районного суду м.Одеси від 20 жовтня 2020 року.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що зазначені причини пропуску строку на апеляційне оскарження можуть бути визнані поважними, а тому клопотання про поновлення строку підлягає задоволенню.

Розглядаючи апеляційну скаргу по суті, суд апеляційної інстанції дійшов таких висновків.

Згідно до вимог ст. 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений Кодексом України про адміністративне правопорушення.

Відповідно до положень КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.

Наявність події правопорушення доводиться шляхом подання доказів.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Звільняючи ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП у зв`язку з малозначністю вчиненого діяння, обмежуючись усним зауваженням та закриваючи провадження по справі, суд першої інстанції виходив з характеру вчиненого правопорушення, особи правопорушника та те, що ОСОБА_1 свою вину визнав.

Такий висновок районного суду є обґрунтованим та доцільним, а тому погодитись з доводами апеляційної скарги неможливо у зв`язку з наступним.

Так, вина ОСОБА_1 встановлена:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАБ №187451 від 01.09.2020 року (а.с. 1);

- поясненнями ОСОБА_3 від 01.09.2019 року (а.с. 4).

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ №187451 від 01.09.2020 року, ОСОБА_1 01.09.2020 року, близько 22:30 години, знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , ображав нецензурною лайкою, та застосував фізичну силу відносно своєї дружини гр.. ОСОБА_3 , чим вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру.

За ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частина 1 ст. 173-2 КУпАП передбачає, що вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення, - тягнуть за собою накладення штрафу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від тридцяти до сорока годин, або адміністративний арешт на строк до семи діб.

Згідно до Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Отже законодавець визнав адміністративним правопорушенням не будь-яке домашнє насильство, а лише те, яке потягло за собою завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого або ж могло спричинити таку шкоду.

Разом з тим, згідно зі ст.22 КУпАП при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Стаття 23 КУпАП закріплює мету адміністративного стягнення. Так, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 24 КУпАП за вчинення адміністративних правопорушень можуть застосовуватись такі адміністративні стягнення:

1) попередження; 2) штраф; 2-1) штрафні бали; 3) оплатне вилучення предмета, який став знаряддям вчинення або безпосереднім об`єктом адміністративного правопорушення; 4) конфіскація: предмета, який став знаряддям вчинення або безпосереднім об`єктом адміністративного правопорушення; грошей, одержаних внаслідок вчинення адміністративного правопорушення; 5) позбавлення спеціального права, наданого даному громадянинові (права керування транспортними засобами, права полювання); позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю; 5-1) громадські роботи; 6) виправні роботи; 6-1) суспільно корисні роботи; 7) адміністративний арешт; 8) арешт з утриманням на гауптвахті.

Законами України може бути встановлено й інші, крім зазначених у цій статті, види адміністративних стягнень.

Суд першої інстанції при вирішенні даної справи, враховуючи характер вчиненого правопорушення, визнання вини ОСОБА_1 , та його щире каяття, доцільно застосував ст. 22 КУпАП та визнав дане правопорушення малозначним й закрив провадження по справі, звільнивши ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

При цьому, до ОСОБА_1 суд першої інстанції застосував такий вид адміністративного стягнення, як усне зауваження.

Зі змісту ст. 24 КУпАП вбачається, що даний вид адміністративного стягнення є мінімальним.

Звертаючись до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, апелянт просить постанову Київського районного суду м.Одеси від 20 жовтня 2020 року скасувати та провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

При цьому, одним із доводів апеляційної скарги представника ОСОБА_1 ОСОБА_4 є те, що саме ОСОБА_1 викликав поліцію у зв`язку з неадекватною поведінкою своєї колишньої дружини, яка перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння нецензурно висловлювалась, штовхала, дряпала та розпускала руки відносного ОСОБА_1 , за що на останню , також було складено протокол про адміністративне правопорушення також за ч.1 ст. 173-2 КУпАП, за наслідками розгляду якого, винесена постанова Київського районного суду м.Одеси від 02.10.2020 року (справа №947/26641/20) (а.с. 23).

Однак, такі доводи апелянта є безпідставними та необґрунтованими, з огляду на те, що вказані твердження не стосуються суті цієї справи.

Доводи представника ОСОБА_1 Прищепи О.В. про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, є безпідставними, оскільки спростовуються вищенаведеними доказами, які були повторно перевірені в ході апеляційного розгляду справи.

Таким чином, при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 суддею повно і всебічно встановлені фактичні обставини правопорушення на підставі доказів, наявних в матеріалах справи і досліджених в судовому засіданні, які оцінені судом першої інстанції в їх сукупності, у відповідності до вимог статей 251, 252 КУпАП, що відображено у мотивувальній частині постанови суду. Постанова суду відповідає вимогам статті 283 КУпАП.

Інші доводи висновків суду не спростовують.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

З врахуванням викладеного, за наслідками апеляційного перегляду справи за доводами апеляційної скарги, апеляційним судом не встановлено підстав для скасування постанови Київського районного суду м.Одеси від 20 жовтня 2020 року.

На підставі викладеного та керуючись статтями 23, 30, 33, 36, 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Поновити представнику ОСОБА_1 ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження постанови Київського районного суду м.Одеси від 20 жовтня 2020 року.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Київського районного суду м.Одеси від 20 жовтня 2020 року про закриття провадження по адміністративній справі відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працюючого програмістом, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя

Одеського апеляційного суду: Т.В. Цюра