ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №33/821/606/20 Справа № 694/1283/20 Головуючий по першій інстанції Сакун Д.І.
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП Доповідач в апеляційній інстанції Биба Ю.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2020 р. м. Черкаси

Суддя Черкаського апеляційного суду Биба Ю.В., при секретарі Довженко Т.В., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та його захисника Павленка С.І., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Звенигородського районного суду Черкаської області від 10 листопада 2020 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , тимчасово непрацюючого,

визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП ,-

в с т а н о в и в:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 247989 від 18.08.2020, ОСОБА_1 18.08.2020 о 23 год. 20 хв. у м.Звенигородка по вул.Благовісній, керував транспортним засобом Skoda Superb д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу «Драгер 6810» у присутності двох свідків, результат тесту 1,51 ‰, чим порушив вимоги п.2.9.а) ПДР України, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

Постановою Звенигородського районного суду Черкаської області від 10 листопада 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в сумі 420 грн. 40 коп.

Не погодившись із оскаржуваною постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову Звенигородського районного суду Черкаської області від 10 листопада 2020 року скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП.

В апеляційній скарзі посилається на те, що при прийнятті оскаржуваного рішення без його участі, судом першої інстанції порушено вимоги ч.1 ст.268 КУпАП, внаслідок чого позбавлено його можливості скористатися правом на захист, передбачений ст.63 Конституції України та чим фактично порушено ст.64 Конституції України.

Зазначає, що в протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено, яке саме адміністративне правопорушення ним скоєно.

Одночасно зазначає, станом на момент складання протоколу відповідно до чинних вимог КУпАП адміністративного правопорушення, яке йому інкримінується не існувало, так-як існувала наступна редакція ст.130 КУпАП, а саме: «Керування суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції».

Перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, заслухавши думки ОСОБА_1 та його захисника Павленка С.І. про задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваної постанови з зазначених в ній підстав, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених КУпАП та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Вказаних вимог закону суд першої інстанції дотримався.

Так, відповідно до ст.251 КУпАП, доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом закону, протокол про адміністративне правопорушення, пояснення особи, свідків, висновок експерта тощо, є документами, що офіційно засвідчують подію адміністративного правопорушення і, відповідно до ст.251 КУпАП, є джерелами доказів, на основі яких ґрунтується повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин справи та правильне її вирішення. Протокол про адміністративне правопорушення складається відповідно до ст.ст. 254-256 КУпАП.

Висновки судді про доведеність вини та наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, ґрунтуються на належних та допустимих доказах, які містяться в матеріалах справи і сумнівів щодо їх обґрунтованості не викликають.

Незважаючи на позицію ОСОБА_1 про відсутність у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, її вина підтверджується зібраними у справі і перевіреними в судовому засіданні доказами, зокрема даними:

- протоколу про адміністративне правопорушення серія ДПР18 № 247989 від 18.08.2020, згідно якого, ОСОБА_1 18.08.2020 о 23 год. 20 хв. у м.Звенигородка по вул.Благовісній, керував транспортним засобом Skoda Superb д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу «Драгер 6810» у присутності двох свідків, результат тесту 1,51 ‰, чим порушив вимоги п.2.9.а) ПДР України, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП;

- роздруківки з приладу «Драгер», згідно якої результат тесту: 1,51 ‰;

- пояснень від 18.08.2020, отриманих від ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , згідно яких, водій ОСОБА_1 пройшов перевірку для визначення стану алкогольного сп`яніння із застосуванням приладу «Драгер 6810», результат тесту показав 1,51 ‰.

Наведені обставини свідчать про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та обґрунтованість його притягнення до адміністративної відповідальності.

Враховуючи вищевикладене, неспроможними є доводи апелянта про те, що в протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено, яке саме адміністративне правопорушення ним скоєно, оскільки ґрунтуються на неправильному тлумаченні положень закону.

Відповідно до п.2.9.а) водієві забороняється, зокрема, керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Процедура проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та оформлення результатів такого огляду визначається Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09.11.2015 № 1452/735.

Згідно п.7 розділу ІІ даної Інструкції, установлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові.

Пунктом 6. Розділу ІІ зазначеної Інструкції визначено, що огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу проводиться в присутності двох свідків.

В свою чергу, стаття 256 КУпАП передбачає зміст протоколу про адміністративне правопорушення.

Безпосередньо з протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що його складено у відповідності до вимог ст.256 КУпАП, в якому містися вся необхідна інформація, необхідна для вирішення справи.

Крім того, складений відносно ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП ним підписаний, тоді як у матеріалах справи відсутні будь-які його пояснення чи зауваження щодо змісту протоколу, як передбачає ст.256 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 також посилається на те, що станом на момент складання протоколу, відповідно до чинних вимог КУпАП, адміністративного правопорушення, яке йому інкримінується не існувало, так-як існувала наступна редакція ст.130 КУпАП, а саме: «Керування суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції».

В свою чергу вважаю за необхідне зазначити, що до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» № 2617-VІІІ від 22 листопада 2018 року, тобто до 01 липня 2020 року, КУпАП передбачав адміністративну відповідальність, зокрема за керування транспортним засобом в стані сп`яніння, та відмову особи, яка керує транспортним засобом від проходження огляду на стан сп`яніння.

Після набрання чинності зазначеного вище закону, тобто з 01 липня 2020 року, відповідальність, зокрема за керування транспортним засобом в стані сп`яніння, відмову особи, яка керує транспортним засобом від проходження огляду на стан сп`яніння, виключено з ч.1 ст.130 КУпАП та закріплено у ст.286-1 Кримінального кодексу України «Керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції».

Разом з тим, Законом України від 17 червня 2020 року № 720-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень», який набрав законної сили 03 липня 2020 року, внесені нові зміни до Закону № 2617-VIIІ, а саме, згідно з вимогами пункту 117 Розділу І Закону № 720-IX: у пункті 1 Розділу І Закону № 2617-VIIІ виключено підпункт 4, який запровадивши нову редакцію ст.130 КУпАП виключав адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами у стані сп`яніння - відтак відновлена адміністративна відповідальність за ці дії; у пункті 2 Розділу І Закону № 2617-VIIІ виключено підпункт 171, який доповнивши КК України ст.286-1 криміналізував відповідальність за керування транспортними засобами особами у стані сп`яніння - відтак відбулася декриміналізація цих дій.

Однак, відповідно до ч.1 ст.8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Зазначені положення кореспондуються з положеннями частини другої ст.58 Конституції України, згідно з якою ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Підстава для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачена п.6 ч.1 ст.247 КУпАП, відсутня. Згідно з цим пунктом провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в разі скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність. В цьому пункті йдеться про випадки скасування акта, яким встановлена адміністративна відповідальність, натомість у результаті внесення змін до ст.130 КУпАП юридична відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, або інші дії, виключені зі ст.130 КУпАП, була не скасована, а навпаки посилена.

За таких обставин доводи апелянта є неспроможними, та не підлягають до задоволення.

Також, з врахуванням вимог ст.268 КупАП, не підлягають до задоволення і доводи апелянта ОСОБА_1 про те, що при прийнятті оскаржуваного рішення без його участі, судом першої інстанції порушено вимоги ч.1 ст.268 КУпАП, внаслідок чого позбавлено його можливості скористатися правом на захист, передбачений ст.63 Конституції України та чим фактично порушено ст.64 Конституції України.

Згідно з положеннями ст.268 КУпАП передбачений вичерпний перелік справ про адміністративне правопорушення де присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, є обов`язковою.

Приймаючи до уваги, що місцевим судом вжито необхідних заходів для забезпечення участі ОСОБА_1 та його захисника Павленка С.І. в судовому засіданні, та приймаючи до уваги те, що по даній категорії справи присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не є обов`язковою, причини його неявки до суду визнано неповажними, враховуючи положення ст.38 КУпАП та, відповідно до вимог ст.268 КУпАП, а також беручи до уваги практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правам та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, враховуючи те, що діючим КУпАП передбачені стислі строки розгляду справи, тому місцевий суд вважав за можливе не відклади розгляд справи та провести судове засідання у відсутність ОСОБА_1 .

З даною позицією суду першої інстанції погоджується і суд апеляційної інстанції, враховуючи при цьому, що під час розгляду справи в місцевому суді приймав участь безпосередньо захисник ОСОБА_1 Павленко С.І.

Крім того, на виконання вимог ст.294 КУпАП, з наданням можливості надати пояснення по суті складеного щодо ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення, судом апеляційної інстанції вжито заходи до безпосередньої участі ОСОБА_1 та його захисника Павленка С.І. в розгляді апеляційної скарги по даній справі.

Дослідивши вказані докази та оцінивши їх з точки зору належності, допустимості, та достовірності, накладення судом першої інстанції адміністративного стягнення на ОСОБА_1 у виді штрафу з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік, відповідає санкції ч.1 ст.130 КУпАП, вимогам ст.ст.33,34 КУпАП щодо загальних правил накладення стягнення за адміністративні правопорушення, є співрозмірним скоєному адміністративному правопорушенню, особі правопорушника та не містить його альтернативних видів.

З огляду на викладене, вважаю, що постанова Звенигородського районного суду Черкаської області від 10.11.2020 щодо ОСОБА_1 є законною та обґрунтованою, а підстави для її скасування, як того просить апелянт, - відсутні.

Керуючись ст.294 КУпАП, суддя, -

п о с т а н о в и в:

Постанову Звенигородського районного суду Черкаської області від 10 листопада 2020 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 , без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.В. Биба