Справа № 445/2376/19 Головуючий у 1 інстанції: Сивак В.М.
Провадження № 33/811/81/20 Доповідач: Ревер В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2020 року м. Львів

Львівський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Ревера В.В., з участю ОСОБА_1 та його захисника Брикара О.М., ОСОБА_2 Н.Б ОСОБА_3 та її захисника Яцуляка Т.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу на постанову судді Золочівського районного суду Львівської області від 26 грудня 2019 року,

встановив:

цією постановою,

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 170.00 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 384,20 гривень судового збору.

Згідно постанови судді, ОСОБА_1 , 12.12.2019 року, близько 20:00 год., вчинив домашнє насильство відносно колишньої дружини ОСОБА_4 по місцю їх спільного проживання, а саме словесно ображав, виражався нецензурними словами, виганяв з дому, чим вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП.

На дану постанову ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати таку та прийняти нову, якою визнати його невинним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що при винесенні постанови судом здійснено неналежну оцінку доказів, а також не визначено, вчиненням яких саме дій особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, вчинила правопорушення передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП.

У рапорті від 12.12.2019 року зазначено, що ОСОБА_1 , зі слів заявниці, забрав дитину, не повідомляє місце їх знаходження та систематично погрожував заявниці, що забере дитину.

У протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що 12.12.2019 року о 20:00 ОСОБА_1 словесно ображав, виражався нецензурними словами, виганяв із дому.

У заяві від 12.12.2019 року ОСОБА_4 просить притягнути до відповідальності ОСОБА_1 за насильство в сім`ї, погрози, лайку, нецензурну лексику та рукоприкладство.

У поясненнях від 12.12.2019 року ОСОБА_4 звинувачує ОСОБА_1 у тому, що він погрожував у повідомленнях, що викине речі її та її дітей (на підтвердження чого надала скріншоти із ОСОБА_5 ).

Звертає увагу апеляційного суду, що заява від 18.12.2019 року, у якій йдеться про заподіяння 27.12.2019 року ОСОБА_1 тілесних ушкоджень, не має жодного відношення до подій 12.12.2019 року.

У рапорті від 18.12.2019 року зазначено, що сусіди дали свідчення про неодноразові сварки у квартирі АДРЕСА_2 3, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

Суд не звернув уваги на факт, що твердження щодо дій вчинених ОСОБА_1 , наведених у рапорті від 12.12.2019 року (зазначених зі слів ОСОБА_4 ), протоколі про адміністративне правопорушення, заяві ОСОБА_4 та додаткових поясненнях останньої не співвідносяться між собою. У своїй сукупності вони спрямовані на негативну характеристику ОСОБА_1 .

Щодо застосування фізичної сили ОСОБА_1 до своєї колишньої дружини (рукоприкладства), як про це заявляє ОСОБА_4 у заявах від 12.12.2019 року та від 18.12.2019 року, такі звинувачення не підтвердженні жодними доказами, не встановлені за конфліктним випадком, що відбувся 12.12.2019 року (зокрема, у протоколі відсутні вказівки на це), чи 27.01.2018 року, як про це заявляла ОСОБА_4 .

Щодо тверджень заявниці про погрози ОСОБА_1 викинути речі її та дітей, що вона доводить скрінкопіями із Viber, звертає увагу на таке: надано тільки два знімки (скрінкопії), які не відображають усієї розмови; погрози йдуть від ОСОБА_4 (повідомлення від 15:32), також ОСОБА_4 редагувала повідомлення, що також не дозволяє встановити автентичність змісту діалогу (повідомлення від 15:35); за наданими знімками (скрінкопіями) неможливо точно ідентифікувати із ким ОСОБА_4 вела переписку.

Згідно показів свідків, що відображені в рапорті від 18.12.2019 року, конфлікти між колишнім подружжям ОСОБА_2 не є поодинокими. При цьому, відсутні свідчення щодо насильства саме зі сторони ОСОБА_1 .

Заяви та пояснення ОСОБА_4 є суб`єктивними, містять неправдиву інформацію, а твердження наведенні у них не підтвердженні жодними доказами.

Єдиним об`єктивним доказом може вважатись виключно протокол про адміністративне правопорушення. Словесні образи та нецензурна лексика, як зазначено у протоколі, не підпадає під діяння, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП. Окрім цього, нецензурні та образливі висловлювання здійснювала також ОСОБА_4 , що підтверджується скрінкопіями Viber.

Щодо зазначення у протоколі, що ОСОБА_1 виганяв свою колишню дружину із дому, таке зазначення є хибним. Патрульні працівники поліції при складанні протоколу не встановили обставин, що ОСОБА_4 вже розлучена із ОСОБА_1 , не проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не є власником зазначеної квартири та проживає за адресою: АДРЕСА_4 .

Таким чином, ОСОБА_4 не мала жодних підстав на те, щоб проникати до квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та виступ захисника Брикара О.М. на підтримку апеляційної скарги, пояснення потерпілої ОСОБА_4 та виступ захисника Яцуляка Т.Р. на заперечення такої, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст.278 КУпАП, при підготовці до розгляду справи суддя повинен перевірити правильність складення протоколу про адміністративне правопорушення.

Статтею 256 КУпАП встановлені вимоги щодо змісту протоколу про адміністративне правопорушення. Зокрема, у протоколі зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Разом з тим, протокол про адміністративне правопорушення за своїм змістом не відповідає вимогам ст.256 КУпАП.

Згідно з ч.1 ст.173-2 КУпАП, відповідальність настає у випадку вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Відповідно до диспозиції ч.1 ст.173-2 КУпАП, під вчиненням насильства у сім`ї слід розуміти умисне вчинення будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

У протоколі серії АПР18 № 127711 від 24 грудня 2019 року про адміністративне правопорушення, складеному ДОП СППП Золочівського ВП ГУ НП у Львівській області Горбач Ю.В., зазначено, що 12 грудня 2019 року, близько 20:00 год., ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство відносно колишньої дружини ОСОБА_4 по місцю їх спільного проживання, а саме словесно ображав, виражався нецензурними словами, виганяв з дому, чим вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП (а.с.3).

Із змісту протоколу вбачається, що суть адміністративного правопорушення (вчинення якого ставиться у вину ОСОБА_1 ) не розкрита відповідно до диспозиції ч.1 ст.173-2 КУпАП, а саме: відсутні відомості щодо суб`єктивної сторони правопорушення, зокрема, форми вини; не зазначено, чи внаслідок дій ОСОБА_1 могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілої ОСОБА_4 , що є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Вказавши у мотивувальній частині постанови, що ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство щодо своєї колишньої дружини ОСОБА_4 , суддя місцевого суду вийшов за межі діянь, поставлених у вину ОСОБА_1 та наведених у протоколі про адміністративне правопорушення.

Заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що словесні образи та нецензурна лексика, без настання відповідних наслідків, не підпадає під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

За змістом закону підставою для розгляду справи про адміністративне правопорушення та вирішення питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності є протокол про адміністративне правопорушення. Відповідно до ст.251 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення є джерелом доказів у справі.

Невідповідність протоколу про адміністративне правопорушення вимогам закону унеможливлює прийняття у справі законного й обґрунтованого судового рішення. Тому без усунення зазначених недоліків протоколу про адміністративне правопорушення розгляд справи є неможливим.

Верховним Судом України визнано правильною практику тих суддів, які вмотивованими постановами повертають протоколи про адміністративні правопорушення, складені без додержання вимог ст.256 КУпАП, відповідному правоохоронному органу для належного оформлення (п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14).

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що постанова судді підлягає скасуванню з поверненням матеріалів провадження органові, який склав протокол про адміністративне правопорушення, оскільки протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам ст.256 КУпАП, що є перешкодою розгляду справи по суті, а норма закону про перевірку суддею правильності його складення дотримана не була.

Доводи апелянта про відсутність в його діях складу правопорушення підлягатимуть перевірці при новому судовому розгляді справи.

Керуючись статтями 278, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову судді Золочівського районного суду Львівської області від 26 грудня 2019 року щодо ОСОБА_1 скасувати.

Матеріали про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.173-2 КУпАП направити в Золочівський відділ поліції ГУНП у Львівській області через Золочівський районний суд Львівської області для належного оформлення.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Львівського апеляційного суду В.В.Ревер