Справа № 559/79/20
Номер провадження 3/559/72/2020
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2020 року місто Дубно Рівненська область

Cуддя Дубенського міськрайонного суду Рівненської області Ралець Р.В. розглянувши матеріали, які надійшли від Дубенського ВП ГУНП України в Рівненській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, жителя АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 130 КУпАП, роз`яснивши ст. 268 КУпАП,-

встановив:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №333142 від 11.01.2020, ОСОБА_1 , 11.01.2020 о 22 год. 30 хв. В м.Дубно по вул. Кременецька керував скутером CHRYSLER- VIPER н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці). Від проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Alcotest Drager №6810 та проведення такого огляду у медичному закладі відмовився у присутності двох свідків. Дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В судовому засіданні 20.02.2020 ОСОБА_1 вину не визнав, пояснив, що алкогою не вживав, не відмовлявся від проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу та проведення такого огляду у медичному закладі, свідків відмови не було.

В судовому засіданні 20.02.2020 захисник ОСОБА_1 адвокат Шевчук В.М. підтримав позицію ОСОБА_1 просив витребувати з Дубенського ВП ГУНП в Рівненській області відеозапис подій, та викликати в судове засіданні свідків які зазначені у протоколі.

В судовому засіданні 20.02.2020 було допитано в якості свідка начальника СРПП №1 Дубенського ВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_2 , яка пояснила, що підд час патрулювання, було помічено скутер, який рухався підозріло, було прийнято рішення зупинити його, водій скутера намагався втекти, його догнали на кладовищі, після зупинення було встановлено, що водієм є ОСОБА_1 , в останнього було виявлено ознаки алкогольного спёяніння, від проходження медичного огляду водій відмовився, повідомив, що вживав алкоголь, просив не складати протокол.

Для допиту в якості свідків та перевірки доводів ОСОБА_1 в судове засідання двічі викликалися свідки ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (а.с.39, 40-41), однак, до суду не з`явилися, причини неявки суду не повідомили. У зв`язку з чим суд позбавлений можливості спростувати доводи ОСОБА_1 про те, що дані свідки не були присутні під час оформлення матеріалів та складання протоколу.

03.03.2020 на повторний запит суду Дубенським ВП ГУНП в Рівненській області було надано диск з відеофіксацією складання адміністративного матеріалу відносно ОСОБА_1 .

В судовому засіданні 04.03.2020 захисник ОСОБА_1 адвокат Шевчук В.М. просив провадження у справі закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, в решті наддав пояснення згідно письмових пояснень (а.с.44-46).

В судовому засіданні 04.03.2020 ОСОБА_1 підтримав позицію свого захисника.

Вислухавши всіх учасників судового засідання, вивчивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суддя приходить до наступного.

17 липня 1997 року Верховна Рада України ратифікувала Європейську конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод. Отже, Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (далі - Конвенція) є частиною національного законодавства України, і підлягає застосуванню нарівні з національним законодавством України.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

В контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (Заява N 7460/03) правопорушення, яке розглядаються, має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні статті 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне порушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

У своєму рішенні від 10 лютого 1995 року, у справі «Аллене де Рібермон проти Франції», Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23.10.1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності» (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998 року).

Згідно ч. 3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може гуртуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно зі ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності з законом.

За правилами ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення, у даному випадку, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у числі інших визначених законом обставин, зобов`язаний з`ясувати: чи мало місце правопорушення, за яке особа притягається до відповідальності; чи містить діяння склад адміністративного правопорушення, чи є особа винною у його вчиненні та чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Із змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду в установленому законом порядку на виявлення стану алкогольного сп`яніння відмовився.

Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність не тільки за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а й за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

У відповідності до п. 6 Постанови КМ України «Про затвердження Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду» від 17 грудня 2008 р. N 1103 водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я у відповідності до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції затвердженої Наказом МВС України 09.11.2015 № 1452/735, Зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 р. за № 1413/27858.

Разом з тим, відповідно до ст.266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.

У разі незгоди воді на проведення зазначеного огляду поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Форма направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, наведена в додатку 1 до цієї Інструкції.

З метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.

Таким чином, законодавством передбачений порядок направлення водія на огляд, форма цього направлення. Належним і допустимим доказом відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння є направлення водія на огляд (Додаток 1 до Наказу МВС України 09.11.2015 № 1452/735В).

Так, в доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним правопорушення за ст. 130 ч. 1 КУпАП, інспектором до протоколу про адміністративне правопорушення додано лише акт огляду, а направлення водія на огляд до медичного закладу відсутнє.

Окрім того, відповідно до п.3 Порядку КМУ огляд проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ і Держспоживстандартом, лікарем закладу охорони здоров`я.

Згідно до п.6 Порядку КМУ та п.7 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такій огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я.

Із аналізу наведених вимог законодавчих актів слід зробити висновок, що огляд на визначення перебування особи, яка керує транспортним засобом, в стані алкогольного сп`яніння має бути проведеним поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, виключно в присутності двох свідків, і тільки у разі відмови особи від проходження такого огляду або незгоди із результатами такого огляду, лікарем закладу охорони здоров`я.

Як встановлено судом, у протоколі зазначено про пропозицію ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та у медичному закладі, однак оглянутим в судовому засіданні відеозаписом наданим Дубенським ВП ГУНП в Рівненській області, на якому зафіксовано складання адміністративних матеріалів, встановлено наступне: місцем складання був службовий автомобіль працівників поліції, наявність свідків під час складання протоколу відносно ОСОБА_1 а також їх залучення не зафіксовано, як і не зафіксовано пропозицію пройти медичний огляд на місці зупинки транспортного засобу та у медичному закладі і відмову ОСОБА_1 у проведенні такого огляду у присутності двох свідків(а.с.43).

Отже з наданого відеозапису встановлено, що при виявлені працівниками поліції ознак сп`яніння у ОСОБА_1 були відсутні свідки. Особи які підписали пояснення, про відмову водія пройти медичний огляд, при роз`ясненні обов`язку водія на проходження медичного огляду та встановлення наявності ознак наркотичного сп`яніння - були відсутні. В протоколі та матеріалах справи зазначені в якості свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 однак, ні в матеріалах справи, ні на відеозапису, не містяться підтвердження того, яким чином працівниками поліції встановлені зазначені особи (документи, на підставі яких встановлено особистість свідків в протоколі про адміністративне порушення не зазначені, відсутні вони і в письмових поясненнях свідків). Таким чином, у судді відсутні можливості ідентифікувати цих осіб і спиратися на їх письмові пояснення як на джерело доказів. Зазначене, не дає можливості розглядати означені письмові пояснення у якості допустимих та належних доказів по справі.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що процедура проведення огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 , була порушена.

Суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях у справах «Тейксейра де Кастро проти Португалії» та «Шабельник проти України» неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані їм докази, а порядок збирання доказів має відповідати передбаченим національним правом вимогам основним правам гарантованих Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

У рішенні в справі «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення без участі сторони обвинувачення, ініціював дослідження доказів обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення.

При цьому, за логікою ЄСПЛ, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч.1 ст.6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Тобто, якщо уповноваженим органом не доведено підставність притягнення особи до адміністративної відповідальності, суд не може в ході розгляду справи взяти на себе функції щодо самостійного відшукування доказів винуватості особи.

Оцінивши надані в цій справі докази, наявність певної неповноти і суперечностей,, оскільки будь-яких належних, допустимих доказів того, що працівником поліції було виконано вимоги ст.266 КУпАП та Інструкції №1452/735, слід вважати, що в такому випадку, через порушення положень зазначених нормативно-правових актів, які регулюють процедуру проведення огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння, суд приходить до висновку про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1ст. 130 КУпАП, що відповідно до ч.1 ст.247 КУпАП є підставою для закриття провадження по справі.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, якщо, зокрема відсутній склад адміністративного правопорушення.

Керуючись ч.1 ст. 130, ст.ст. 247, 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,, за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення - закрити за відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не було скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Постанова може бути оскаржена протягом 10 днів до Рівненського апеляційного суду через Дубенський міськрайонний суд.

Суддя Р.В.Ралець