Справа №363/301/20 Головуючий в суді І інстанції - Баличева М.В.
Провадження №33/824/1145/2020 Доповідач - Габрієль В.О.
Категорія: ч.1 ст.173-2 КУпАП
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04березня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Габрієля В.О., із участю особи, що притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , потерпілої ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Вишгородського районного суду Київської області від 23 січня 2020 року, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Вишгородського районного суду Київської області від 23 січня 2020 року

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який працює не офіційно, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , -

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 (сто сімдесят) гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 420 гривень 40 копійок.

Відповідно до постанови ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності, за те, що 23.01.2020 року приблизно о 09 годині 00 хвилин він, перебуваючи за місцем проживання, а саме: АДРЕСА_1 , вчинив насильство в сім`ї відносно своєї матері ОСОБА_2 , а саме: виражався на її адресу нецензурною лайкою та погрожував фізичною розправою. Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Не погоджуючись із вказаним рішенням ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, у яких він просить скасувати постанову Вишгородського районного суду Київської області від 23.01.2020, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Мотивуючи свої вимоги зазначає, що постанову винесено з порушенням норм чинного законодавства. Апелянт вважає, що у справі про адміністративне правопорушення відсутні докази вчинення ним протиправних дій щодо його матері ОСОБА_2 . Також не встановлено, у чому саме полягало його діяння, що кваліфіковано як домашнє насильство відносно його матері, які наслідки це мало для неї, якщо це було психологічне насильство, то чи спричинено емоційну невпевненість, нездатність захистити себе та може завдаватися чи завдається шкода психічному здоров`ю.

Заслухавши доповідь судді, доводи ОСОБА_1 на підтримку поданої апеляційної скарги, думку ОСОБА_2 , яка вважала доводи апеляційної скарги необґрунтованими, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно з положеннями ст.245 КУпАП, основним завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Правовими приписами ч.1 ст.173-2 КУпАП встановлена відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення

Як вбачається з п.14 ч.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» №2229-VIII від 07.12.2017, психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

У суді першої інстанції ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП визнав повністю.

Натомість, у судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 вину не визнав та зазначив, що обставини викладені в протоколі про адміністративне правопорушення не відповідають дійсності, а суд першої інстанції невірно зрозумів його позицію щодо доведеності його вини, та заперечив факт її визнання в суді першої інстанції.

Однак, такі пояснення ОСОБА_1 суд апеляційної інстанції сприймає критично, оскільки вони спростовуються матеріалами справи про адміністративне правопорушення та вважає таку позицію обраною лінією захисту особи, що притягується до адміністративної відповідальності.

Так, із протоколу про адміністративне правопорушення серії ГР №204482 від 23.01.2020 вбачається, що 23.01.2020 року приблизно о 09 годині 00 хвилин ОСОБА_1 , перебуваючи за місцем проживання, а саме: АДРЕСА_1 , вчинив насильство в сім`ї відносно своєї матері ОСОБА_2 , а саме: виражався на її адресу нецензурною лайкою та погрожував фізичною розправою (а.с.1).

З копії електронного рапорту, зареєстрованого в ЄО за №905 від 23.01.2020 року (а.с.2) вбачається, що 23.01.2020 року о 08 год. 43 хв. до Вишгородського ВП ГУНП в Київській області надійшло повідомлення зі служби «102» про те, що син ОСОБА_2 на ім`я ОСОБА_1 буянить, провокує сварку та постійно забирає грошові кошти.

З протоколу прийняття заяви від ОСОБА_2 про вчинене кримінальне правопорушення від 23.01.2020 року (а.с.3-4) вбачається, що 23.01.2020 року приблизно о 09 год. 00 хв. в АДРЕСА_1 , її син ОСОБА_1 в будинку погрожував їй, що забере її мобільний телефон та здасть в ломбард, якщо вона не дасть йому гроші. Після чого він вирвав з її рук жіночу сумочку та взяв з неї гаманець та забрав грошові кошти в сумі двадцять гривень, при цьому погрожував їй фізичною розправою, висловлювався в її бік нецензурною лайкою та плюнув їй в обличчя.

Вказані обставини ОСОБА_2 підтвердила також при наданні пояснень працівникам поліції (а.с.5) та в суді апеляційної інстанції.

Крім того, старшим ДОП Вишгородського ВП ГУНП в Київській області Коваленком М.Ю. було винесено терміновий заборонний припис стосовно кривдника - ОСОБА_1 від 23.01.2020 року серії АА №019783.

У рішеннях ЄСПЛ по справах «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002, які з урахуванням положень ст.ст.8, 9 Конституції України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, неодноразово вказував, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Попри невизнання вини ОСОБА_1 , апеляційний суд вважає, що викладені у постанові висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, правильності кваліфікації його дій за ч.1 ст.173-2 КУпАП є обґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що судом першої інстанції не в повній мірі з`ясовано обставини справи, є голослівними та такими, що повністю спростовуються матеріалами справи.

У відповідності до ст.23 КУпАП метою адміністративного стягнення є виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

За змістом ч.2 ст.33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Зазначені вимоги закону районним судом, при розгляді справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП та накладенні на нього стягнення у виді штрафу дотримані у повній мірі.

Доказів на спростування висновків районного суду апелянтом у апеляційній скарзі не наведено, матеріалами справи не встановлено, і в ході апеляційного розгляду не здобуто.

Із огляду на вищезазначене, постанова районного суду відповідає вимогам закону, підстав для її зміни чи скасування апеляційний суд не вбачає, у зв`язку із чим залишає цю постанову без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.294 КУпАП, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Вишгородського районного суду Київської області від 23 січня 2020 року щодо ОСОБА_1 - без змін.

Постанова апеляційного суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Київського

апеляційного суду В.О. Габрієль