ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 336/2233/20 Головуючий в 1 інст. Дацюк О.І.
Провадження № 33/807/430/20 Доповідач в 2 інст. Рассуждай В.Я.
Категорія: ст. 130 ч. 1 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 липня 2020 року м. Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Рассуждай В.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Запорізького апеляційного суду за участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19 травня 2020 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає у АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортним засобами строком на 1 рік, та стягнуто судовий збір, -

В С Т А Н О В И В :

Згідно постанови суду першої інстанції 25 квітня 2020 року приблизно о 01.00 годині ОСОБА_1 , перебуваючи на вул. Чарівна біля будинку № 42 у м. Запоріжжя, керував автомобілем ВАЗ 2109, реєстраційний номер НОМЕР_1 , перебуваючи у стані наркотичного сп`яніння, що підтверджується висновком КУ «Обласний клінічний наркологічний диспансер» ЗОР № 2160 від 25.04.2020 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову суду скасувати та провадження закрити.

В обґрунтування зазначає, що протокол у відношенні нього складено за порушення, яке він не скоював. У співробітників поліції не було підстав для проведення огляду його автомобіля і його на стан сп`яніння.

При затриманні його автомобіль знаходився у стані руху, правил дорожнього руху він не порушував, підстав для його затримання та огляду транспортного засобу працівники поліції не мали. У протоколі у порушення закону не вказано причину затримання, відсутні свідчення поліцейських з цього приводу. Він не відмовлявся від проходження тестування на виявлення алкогольного чи наркотичного сп`яніння і таких ознак не було виявлено.

Він не відмовлявся проїхати до медичного закладу, т.я. він не вживає наркотичні засоби.

Порядок проходження медичного огляду було порушено.

У протоколі свідки повинні були підтвердити факт направлення водія на огляд у медичний заклад, але такий запис у протоколі відсутній.

Вказує, що у відповідності до п. 1.7 Інструкції (не конкретизуючи якої саме) направлення водія на огляд в медичний заклад здійснюється у разі відмови водія від проходження тестування, але він не відмовлявся від проходження тестування, в стані сп`яніння не був, сам повідомив лікаря, що проходив курс лікування у нейрохірургічному відділенні ЗМР з 18.04.2020 р. по 22.04.2020 р. (абсолютний стеноз хребтового каналу, гострий больовий синдром).

Вказує, що у порушення п. 2.6 Інструкції у протоколі не вказані свідки.

Ніхто з працівників поліції не перевіряв його на наркотичне сп`яніння, а саме не дивились «у розширені зіниці очей, які не реагують на світло», не було і порушення координації рухів, але незважаючи на цей факт був складений рапорт, згідно якого у нього були виявлені ознаки сп`яніння, що не відповідає дійсності та спростовується відеозаписом.

Вказує, що він сам повідомив лікаря нарколога, що у зв`язку із гострим больовим синдромом, необхідністю проведення операції та відсутністю коштів на її проведення 23.04.2020 р. вночі він зробив ін`єкцію налфубіна, ліки були придбані в аптеці, рецепт не вимагався.

Вказує, що висновок щодо результатів медичного огляду в порушення п. 6 гл. 2 Інструкції був підписаний зацікавленою особою працівником поліції.

Вважає, що огляд був проведений із порушенням, на той час він не знав, що може пройти повторний огляд.

Вважає, що протокол мав би бути повернутий для доопрацювання, але він не був своєчасно сповіщений про час та місце розгляду справи, був позбавлений можливості укласти договір з захисником та не мав можливості заявити таке клопотання.

Вказує, що суд не взяв до уваги того, що протокол був складений після проходження перевірки на наркотичне сп`яніння, не вказані ознаки наркотичного сп`яніння, так як вони були відсутні.

Зазначає, що суд розглянув справу поверхнево і формально, без його участі, оскільки він отримав повістку в судове засідання на 19 травня 2020 року лише ввечері цього ж дня. У зв`язку із чим він був позбавлений можливості пояснити суду, що вживав знеболювальне, та надати виправлений епікриз.

Також апелянтом наведене клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження постанови суду, яке він мотивує тим останній день оскарження постанови суду випадає на 7, 8 червня святкові дні, та зайнятість його адвоката, самостійно без юридичної допомоги скласти апеляційну скаргу він не міг. Несвоєчасне отримання копії постанови позбавило його права на апеляційне оскарження.

Заявлене клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 285 КУпАП постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.

Як вбачається з матеріалів справи, судовий розгляд відбувся без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, який із датою судового засідання ознайомлений не був, адже відповідно до довідки СМС-повідомлення не було доставлено (а.с. 15), а судова повістка направлена поштою лише напередодні судового засідання. Копію оскаржуваної постанови ОСОБА_1 отримав 28.05.2020 (а.с. 22), апеляційну скаргу подав вперше 05.06.2020, тобто впродовж 10-денного строку з моменту отримання постанови.

За наведеного апеляційний суд приходить до висновку, що строк на апеляційне оскарження постанови пропущений з поважних причин, а тому підлягає поновленню.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 повідомив, що правова допомога адвоката йому не потрібна, свої інтереси захищатиме самостійно.

Підтримав апеляційну скаргу, пояснивши, що незгодний із судовим рішенням, адже справу розглянуто за його відсутності. Зазначив, що лікар-нарколог не виявив наркотичних речовин у зразку біологічного середовища, тому у висновку навів відомості щодо наявності опіоїдів (налбуфіну) з його слів.

Вислухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та розглянувши доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважаю, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Так, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, яке полягає у керуванні транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння, підтверджується:

-відомостями, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 421113 від 25.04.2020, відповідно до якого 25 квітня 2020 року, о 01-00 год. ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ 2109», д.н.з. НОМЕР_1 , перебуваючи у стані наркотичного сп`яніння (а.с. 1);

-направленням водія на огляд до закладу охорони здоров`я, в якому зазначені наступні ознаки наркотичного сп`яніння: тремтіння рук, поведінка, що не відповідає обстановці, почервоніння очей (а.с. 3);

-рапортом інспектора поліції В. Лободи, в якому, зокрема, наведені аналогічні ознаки наркотичного сп`яніння (а.с. 5);

-висновком КУ «Обласний наркологічний диспансер» ЗОР № 2160 від 25.04.2020, відповідно до якого ОСОБА_1 перебував у стані наркотичного (опіоїдного, викликаного вживанням препарату налбурфін) сп`яніння (а.с. 4);

-відеофікасцією правопорушення (а.с. 6).

Частина 2 ст. 266 КУпАП визначає, що огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.

Відповідно до п.12 розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України № 1452/735 від 09.11.2015 року, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного сп`яніння поліцейський направляє цю особу на огляд до найближчого закладу охорони здоров`я.

Процедура проведення огляду на стан сп`яніння в закладах охорони здоров`я і оформлення його результатів визначена розділом ІІІ зазначеної Інструкції та не передбачає присутності свідків при здійсненні такого огляду, який відповідно до вказаної норми фактично є медичним оглядом.

Отже, присутність свідків передбачена лише у разі проведення огляду поліцейським на місті зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного засобу, та не забезпечується під час огляду на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я, що спростовує відповідні доводи апеляційної скарги стосовно відсутності свідків та не зазначення відомостей про них у протоколі про адміністративне правопорушення.

Також апеляційний суд відхиляє посилання ОСОБА_1 на відсутність підстав для проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння через не встановлення поліцейськими у нього ознак такого сп`яніння, а саме, як зазначає апелянт, поліцейські «не дивилися «у розширені зіниці очей, які не реагують на світло», адже виявлені у водія ознаки наркотичного сп`яніння викладені у направлені на огляд до закладу охорони здоров`я та у рапорті інспектора поліції. Така ознака наркотичного сп`яніння у водія, як «розширені зіниці очей, які не реагують на світло», поліцейськими взагалі не встановлювалася.

Оглянутий апеляційним судом відеозапис підтверджує процедуру проведення медичного огляду водія лікарем-наркологом у повному обсязі: було проведено зовнішній огляд водія, встановлено його вегетативно-судинні реакції (дихання, пульс, артеріальний тиск, стан зіниць), визначено відомості про останнє вживання алкоголю або наркотичних речовин чи лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, тощо. З метою уточнення наявних речовин впливу, було лабораторно досліджено біологічне середовище (сеча) водія.

Тому апеляційний суд відхиляє як безпідставні твердження водія про те, що лікар-нарколог встановив перебування ОСОБА_1 у стані наркотичного сп`яніння лише зі слів останнього.

У рішенні по справі "О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства" від 29.06.2007 року Європейський суд з прав людини зазначив, що усі, хто володіють чи керують автомобілем, знають, що таким чином вони піддають себе режиму регулювання. Цей режим застосовується не тому, що володіння або керування автомобілями є привілеєм чи дозволом, який надається державою, але тому що володіння та керування авто (як, наприклад, зброєю...) визнаються такими, що можуть потенційно завдати серйозної шкоди. Можна вважати, що ті, хто вирішив володіти та керувати автомобілями, погодилися на певну відповідальність та обов`язки як частину режиму регулювання, що застосовується до автомобільного транспорт (OHalloran and Francis v. the United Kingdom, рішення від 29.06.2017, заяви №№ 15809/02 та 25624/02, п. 57)

Частиною 2 ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» № 3353-XII від 30.06.1993 визначено, що водій зобов`язаний не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Пункт 2.9 Правил дорожнього руху забороняють водієві керувати транспортним засобом у такому стані.

Частина 1 ст. 130 КУпАП передбачає відповідальність, зокрема, за керування транспортними засобами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Суд першої інстанції, дослідивши інструкцію препарату налбуфін та врахувавши наведені вище нормативно-правові акти, прийшов до обґрунтованого висновку, що ОСОБА_1 разом із правом керування прийняв на себе додатковий обов`язок та не повинний був керувати транспортним засобом після застосування препарату налбуфін.

Підстави для відступу від такого висновку відсутні, адже суд апеляційної інстанції, дослідивши виписку із медичної карти хворого від 22.04.2020, що наданий апелянтом, відмічає, що зазначений препарат ОСОБА_1 не призначався (а.с. 37-38).

Крім того, апеляційний суд зауважує, що посилання ОСОБА_1 на необхідність застосування препарату налбуфін надано з метою уникнення від відповідальності, адже у первісній апеляційній скарзі, яка була повернута апеляційний судом за відсутності клопотання про поновлення строку на оскарження постанови, ОСОБА_1 зазначає, що під час медичного огляду у закладі охорони здоров`я ознак сп`яніння не виявлено, «звідки у висновку вказано налбуфін мені невідомо», у довідці лікарні, де він лікувався, «налбуфін не значиться» (а.с. 24).

Апеляційним судом перевірені доводи ОСОБА_1 щодо порушення судом першої інстанції положень ст. 268 КУпАП, у зв`язку із чим він був позбавлений можливості пояснити суду, що вживав знеболювальне, та надати виправлений епікриз.

Права ОСОБА_1 було поновлено при апеляційному перегляді, він не був обмежений у правах, передбачених ст. 268 КУпАП, в тому числі і в праві бути присутнім в апеляційному суді, де він мав можливість користуватися послугами захисника, від якої він відмовився, надав пояснення по суті правопорушення, приймав участь у дослідженні матеріалів справи, висловив заперечення з приводу оцінених судом першої інстанції доказів та надав свої докази, якими висновки суду першої інстанції не спростував.

На підставі зазначеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Поновити ОСОБА_1 строк апеляційного оскарження постанови суду від 19.05.2020 р.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19 травня 2020 року у відношенні ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду В.Я. Рассуждай

Дата документу Справа № 336/2233/20