ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/4728/20
провадження № 3/753/2434/20
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" березня 2020 р. суддя Дарницького районного суду міста Києва Коренюк А. М., розглянувши матеріали, які надійшли від Дарницького Управління поліції в місті Києві Головного управління Національної поліції у місті Києві про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку Чернігівської області, українку, громадянку України, тимчасово не працюючу, пенсіонерку, проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , раніше до адміністративної відповідальності не притягувалась, за ч. 1 ст. 160 КпАП України, -

В С Т А Н О В И В:

14 березня 2020 року о 7 год. 30 хв. ОСОБА_1 , знаходячись на вул. Привокзальна, 3 в м. Києві, здійснювала торгівлю з рук продуктами харчування - сирим м"ясом та салом у невстановленому місці та без відповідного дозволу.

Своїми діями вчинила правопорушення, передбачене ч.1 ст. 160 КпАП України.

Згідно протоколу огляду та вилучення від 14 березня 2020 року у ОСОБА_1 правоохоронцями вилучено: 3 (три) кг - м"яса та 20 (двадцять) кг - сала, які знаходиться у ОСОБА_1 згідно розписки від 14 березня 2020 року.

Правопорушник до суду не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду матеріалу, надав до суду заяву про розгляд матеріалу за його відсутності.

За таких підстав суддя визнав за можливе розглядати даний матеріал за його відсутності на підставі доказів, наявних у ньому.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ ( Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86).

Згідно з вимогами ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь - які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган ( посадова особа ) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

А відповідно до положень ст. 252 КУпАП - орган ( посадова особа ) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Дослідивши матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності, повно та всебічно встановивши обставини, приходжу до наступних висновків.

Вина ОСОБА_1 підтверджується матеріалами адміністративної справи у їх сукупності.

Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17 липня 1997 року, набула чинності для України 11 вересня 1997 року ) та правових позицій, викладених в рішенні Європейського Суду з прав людини по справі «Бендерський проти України (заява № 2275/02 параграф 42) - відповідно до практики, яка відображає принцип здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлині обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом.

Зміст принципу «поза розумним сумнівом » сформульований у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України», відповідно до якого доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає із зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення. Отже, докази повинні бути настільки переконливими, що сумнівів при розгляді справи не повинно бути, а якщо вони є, то повинні тлумачитись тільки на користь особи, відносно якої вирішується питання щодо притягнення до відповідальності.

Відповідно до ч.1 ст. 160 КпАП України торгівля в містах з рук на вулицях, площах, у дворах, під`їздах, скверах та в інших невстановлених місцях тягне за собою накладення штрафу від одного до семи неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з конфіскацією предметів торгівлі або без такої.

Суд вважає, що надані суду докази є належними та допустимими, оскільки зібрані в установленому законом порядку, і в своїй сукупності, взаємозв`язку, достатності та достовірності повністю підтверджують фактичні обставини вчинення даних адміністративних правопорушень, та винуватість в них ОСОБА_1 - протоколами про адміністративне правопорушення, про адміністративне затримання, огляду та вилучення.

Враховуючи особу правопорушника, наслідки вчиненого правопорушення, вважаю за можливе застосувати до неї адміністративне стягнення, як це передбачено диспозицією та санкцією ч. 1 ст. 160 КпАП України, без конфіскації предметів торгівлі.

Відповідно до ст. 401 КУпАП України судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

На підставі викладеного та, керуючись ч. 1 ст. 160, ст. ст. 283 - 285 КпАП України, Закону України «Про судовий збір», суддя -

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 визнати винною у вчиненні правопорушення за ч. 1 ст. 160 КпАП України та накласти на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 119 (сто дев`ятнадцять) гривень 00 (нуль) копійок без конфіскації предметів торгівлі.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 420 ( чотириста двадцять ) гривень 40 ( сорок ) копійок.

Постанова судді може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником або на неї може бути внесено протест прокурора до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її винесення через Дарницький районний суд міста Києва.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку її оскарження.

Копію постанови невідкладно направити для відома правопорушнику, Дарницького УП ГУ НП в місті Києва та для виконання - до ВДВС РУЮ за територіальністю.

Строк звернення до виконання - три місяці.

СУДДЯ: