33/804/120/20
266/182/20

Суддя 1-ої інстанції Пантелеєв Д.Г.
Суддя-доповідач Куракова В.В.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2020 року м. Маріуполь

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Донецького апеляційного суду Куракова В.В., за участю представника ОСОБА_1 адвоката Шульги І.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 04 лютого 2020 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Маріуполя Донецької області, громадянина України, не працюючого, мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 154 КУпАП, накладено стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 51 грн. з конфіскацією належної йому собаки без породи на прізвисько «Дружок», -

УСТАНОВИЛА:

З постанови суду першої інстанції вбачається, що ОСОБА_1 14.12.2019 року о 09-30 год. в районі буд. 94 АДРЕСА_2 вул. Велика Морська АДРЕСА_3 Приморському районі м. Маріуполя, здійснював вигул собаки без породи на прізвисько «Дружок», без намордника, внаслідок чого собака вкусив кота ОСОБА_2 , внаслідок чого кіт помер, чим порушив правила тримання домашніх тварин.

На вказану постанову ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій вказує, що постанова незаконна та підлягає скасуванню . Зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення складено з порушеннями вимог закону. Звертає увагу на наявність помилки в анкетних даних потерпілого; в протоколі про адміністративне правопорушення не вказано про наявність свідків. Вказує, що в матеріалах провадження відсутні докази, які б прямо вказували на те, що внаслідок дій собаки саме ОСОБА_1 настала смерть кота ОСОБА_2 . Зазначає, що законом не визначено процедуру конфіскації тварин за вчинення даного адміністративного правопорушення. Просить поновити строк на апеляційне оскарження, постанову скасувати, провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши представника ОСОБА_1 - адвоката Шульгу І.І., який підтримав доводи апеляційної скарги, вважаю, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду скасуванню з наступних підстав.

Оскільки ОСОБА_1 не був присутнім під час винесення оскаржуваної постанови та отримав копію постанови лише 14.02.2020 р., вважаю необхідним поновити строк на апеляційне оскарження.

Відповідно до ч. 1 ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

В матеріалах справи відсутні відомості про належне сповіщення ОСОБА_1 про дату, час та місце судового засідання, окрім того, розгляд справи про адміністративне правопорушення відбувся не в дату, зазначену в протоколі про адміністративне правопорушення, тому ОСОБА_1 не зміг належним чином реалізувати свої процесуальні права. За таких умов, вважаю, що порушені процесуальні права апелянта, тому оскаржувана постанова є незаконною та підлягає скасуванню.

Розглянувши справу, суддя районного суду прийшов до передчасного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 154 КУпАП України.

Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст.ст. 9, 252 КУпАП особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, яке мало місце, та що має бути встановлено судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.

Обов`язок органу (особи), яка склала протокол про адміністративне правопорушення, нести тягар доказування є складовою презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини в сенсі ст. 62 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, та звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до вчинення порушення.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР18 181876 від 26.12.2019 року ОСОБА_1 притягується до адміністративної відповідальності за те, що він порушив правила утримання домашніх тварин, внаслідок чого собака на прізвисько « ОСОБА_3 » вкусила кота ОСОБА_2 , внаслідок чого кіт помер, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 154 КУпАП.

Диспозиція цієї норми закону є бланкетною і лише описує безпосередньо саме правопорушення, але для повного визначення ознак цього правопорушення відсилає до інших галузей права, тобто відсилає до інших нормативно-правових чи підзаконних нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки осіб щодо тримання собак, встановлені відповідними правилами на адміністративній території певного населеного пункту. Зокрема, така норма має загальний і конкретизований зміст. Загальний зміст бланкетної диспозиції передається словесно-документною формою відповідної статті КУпАП і в обов`язковому порядку включає положення інших нормативно-правових актів. Із загальним змістом бланкетної диспозиції пов`язане визначення діяння як правопорушення певного виду та встановлення за нього адміністративної відповідальності, а конкретизований зміст цієї диспозиції передбачає певну деталізацію відповідних положень інших нормативно-правових актів, що наповнює адміністративно-правову норму більш конкретним змістом.

З метою конкретизації порушених правовідносин поліцейський в протоколі про адміністративне правопорушення вказав, що ОСОБА_1 порушив п. 5.1 «Правил утримання собак, котів та інших тварин на території м. Маріуполя», затверджених рішенням Маріупольської міської ради № 5/24-4315 від 30.09.2008 року.

Разом з тим, в ході підготовки до апеляційного розгляду було здійснено запит до Маріупольської міської ради з метою отримання тексту вищевказаного рішення органу місцевого самоврядування для проведення його паралельного аналізу з діями ОСОБА_1 в момент інкримінуємого адміністративного правопорушення. Згідно відповіді Маріупольської міської Ради рішенням Маріупольської міської ради № 7/13-1043 від 01.12.2016 року рішення Маріупольської міської ради № 5/24-4315 від 30.09.2008 року зі змінами від 26.05.2010 року було визнано таким, що втратило чинність та цим же рішенням № 7/13-1043 від 01.12.2016 року було затверджено «Правила поводження з тваринами в м. Маріуполі». Таким чином, проведеним порівняльно-правовим аналізом встановлено, що вказане у протоколі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 посилання на нормативно-правовий акт, яким встановлювалися заборони щодо вигулу собак в м. Маріуполі є незаконним, оскільки рішення Маріупольської міської ради № 5/24-4315 від 30.09.2008 року на момент вчинення інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення втратило законну силу. В свою чергу дана обставина впливає на допустимість самого протоколу про адміністративне правопорушення, адже він складений із неправильним застосуванням матеріального закону.

На національному рівні КСУ в своєму рішенні від 29.06.2010 року у справі № 17-рп/2010 за конституційним поданням Уповноваженого ВРУ з прав людини зазначив, що «одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями» (абз. 3 п.п. 3.1 п. 3), а у рішенні від 22.09.2005 року № 5-рп/2005 той же Суд вказав, що «із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі» (абз. 2 п.п. 5.4 п. 5).

Згідно усталеної судової практики ЄСПЛ (рішення від 30.05.2013 року у справі «Малофєєва проти Росії» (Malofeyeva v. Russia), заява № 36673/04); рішення від 20.09.2016 року у справі «Карелін проти Росії»(Karelin v. Russia), заява № 926/08) у випадку, «коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Крім того, порядок збору і процесуального закріплення доказів визначений законодавством України про адміністративні правопорушення, а тому як доказ протокол про адміністративне правопорушення може бути використаний у відповідній справі тільки в тому випадку, якщо він складений в порядку і з джерел, передбачених цим законодавством. При цьому необхідно враховувати, що в даній справі протокол про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 181876 від 26.12.2019 року є не тільки джерелом доказів, але й виступає ще як юридичний документ - акт (процесуальна дія і процесуальне рішення компетентної особи, яка уповноважена його складати), який свідчить про порушення компетентною особою Національної поліції справи про адміністративне правопорушення у сфері утримання тварин (ст. 254 і 255 КУпАП), тому є не тільки обов`язковим процесуальним документом, але і займає ключове положення серед інших джерел (доказів).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП).

Поліцейський при складанні протоколу про адміністративне правопорушення допустився істотних порушень вимог закону, внаслідок чого інкриміноване правопорушення втратило ознаку конкретності, оскільки було неправильно використано посилання на спеціальну норму закону при бланкетній нормі КУпАП.

Крім того, ч. 2 ст. 254 КУпАП передбачено, що протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. Як вбачається з матеріалів справи, подія інкримінованого адміністративного правопорушення мала місце 14.12.2019 року, в той же день особу ОСОБА_1 , як громадянина, який вчинив адміністративне правопорушення було встановлено. Крім того, матеріали провадження не містять інформації, яка б свідчила про те, що станом на 14.12.2019 року працівником поліції не було складено протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 з поважних причин. Вказаний протокол датується 26.12.2019 року, тобто зі спливом 12 діб після можливого вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 , що також впливає на допустимість цього доказу.

Таким чином, оцінюючи вищевказаний доказ відповідно до ст. 252 КУпАП, апеляційний суд приходить до переконання, що протокол про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 181876 від 26.12.2019 року складений без дотримання вимог процесуального закону, що тягне за собою визнання цього доказу недопустимим.

З огляду на встановлені під час апеляційного розгляду обставини, з урахуванням практики ЄСПЛ, відповідно до якої збір судом доказів на підтвердження винуватості особи за відсутності сторони обвинувачення у справах про адміністративне правопорушення, свідчить про порушення права особи на неупереджений судовий розгляд, при відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, апеляційний суд приходить до висновку, що наявними у справі доказами не доведений факт вчинення останнім правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 154 КУпАП.

Враховуючи, що протокол про адміністративне правопорушення є основним доказом в справі про адміністративне правопорушення, а його під час апеляційного розгляду було визнано недопустимим доказом, пояснення потерпілого та свідка не можуть переконати стороннього спостерігача в тому, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення доведена з урахуванням критерію «поза розумним сумнівом».

З аналізу ст. 294 КУпАП вбачається, що суд апеляційної інстанції позбавлений можливості направити матеріал про адміністративне правопорушення до органу, який його склав для належного дооформлення, тому суд апеляційної інстанції, з урахуванням правових положень ст. 62 Конституції України, враховуючи, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь вважає за необхідне провадження у даній справі про адміністративне правопорушення закрити.

Таким чином, постанову суду першої інстанції необхідно скасувати, справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 62 Конституції України, ст. 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 04 лютого 2020 року відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 154 КУпАП.

Постанову Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 04 лютого 2020 року відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 154 КУпАП скасувати.

Провадження по справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 154 КУпАП України.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Куракова