Справа №461/570/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2020 року суддя Галицького районного суду м. Львова Волоско І.Р., з участю представників Галицької митниці Держмитслужби Дунаса М.О. та Лубоцького Б.І., розглянувши адміністративну справу про притягнення до адміністративної відповідальності, -

ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ст. 472 Митного Кодексу України,-

В С Т А Н О В И В :

17 грудня 2019 року в зоні митного контролю ММПО СП «Росан» митного поста «Львів-поштовий» Галицької митниці Держмитслужби, під час митного огляду міжнародного поштового відправлення посилки №4242489, яка надійшла із США по депеші № 1192/7, відправником якої, згідно митної декларації форми CN23 №4242489 є ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), що проживає/перебуває за адресою: АДРЕСА_2 Nuys CA91405 USA/США, отримувачем ОСОБА_3 , яка проживає/перебуває за адресою: АДРЕСА_3 посеред речей, були виявлені незадекларовані у митній декларації форми CN23 №4242489 одна тисяча п`ятсот доларів США. Гроші знаходилися посеред задекларованих речей без будь-якого приховування.

Згідно митної декларації форми CN23 №4242489 ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) заявив, що у вказаній посилці пересилає: одяг, білизну, господарські товари, іграшки.

Згідно курсу валют НБУ загальна вартість предметів правопорушення (валютні цінності) становить 35 235,56 грн.

Відповідно до ст. 257 Митного кодексу України визначено, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмово, усно, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Таким чином, гр. ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), яка проживає або перебуває у США, вчинив дії направлені на переміщення через митний кордон України предметів, шляхом недекларування товарів, що переміщуються через митний кордон України, тобто не заявлено за встановленою формою точних та достовірних відомостей (наявність, найменування або назва, кількість тощо) про товари, які підлягають обов`язковому декларуванню в митній декларації форми CN23.

Дії ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) органом митниці кваліфіковані, як порушення митних правил, відповідальність за вчинення яких передбачена ст. 472 МК України.

ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) у суд не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи. Крім того, подав клопотання згідно якого просить слухати справу у його відсутності, під час винесення рішення покладається на розсуд суду.

Відповідно до ч.4 ст.526 МК України суд вважає можливим проводити розгляд справи у відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши думку представників Галицької митниці Держмитслужби, вважаю, що в діях ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) наявний склад адміністративного правопорушення передбачений ст.472 Митного Кодексу України.

Факт вчинення адміністративного правопорушення стверджується також наступними даними: протоколу про адміністративне правопорушення №4845/20900/19 від 17.12.2019 року, митною декларацією, актом на розкриття та перепакування поштового відправлення від 17.12.2019, копією накладної CN37 від 10.12.2019, описом предметів вилучених у ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), службовою запискою державного інспектора від 17.12.2019 та іншими матеріалами справи, які знаходяться у об?єктивному взаємозв?язку між собою, нічим не спростовані, доповнюються та уточнюються іншими доказами.

Відповідно до вимог ст.23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений митним кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, через митний кордон України, пред`явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність (ч. 1 ст. 458 МК України).

Статтею 280 КУпАП на орган, який розглядає справу про адміністративне правопорушення, покладено обов`язок з`ясування чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності до ст. 257 МК України, декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Стаття 472 МК України передбачає адміністративну відповідальність за недекларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, тобто незаявлення за встановленою формою точних та достовірних відомостей (наявність, найменування або назва, кількість тощо) про товари, транспортні засоби комерційного призначення, які підлягають обов`язковому декларуванню у разі переміщення через митний кордон України.

Згідно з ст.472 МК України, за таке правопорушення передбачено накладення адміністративного стягнення в виді штрафу в розмірі 100 відсотків вартості цих товарів, транспортних засобів з конфіскацією зазначених товарів, транспортних засобів.

Разом з цим, при вирішенні питання про конфіскацію певного предмета правопорушення мають значення, зокрема: характеристика безпосереднього предмету правопорушення чи загалом можливе його законне переміщення через митний кордон України, у тому числі чи підлягають сплаті митні платежі, інші податки, у зв`язку з переміщенням предмета правопорушення через митний кордон; джерело походження безпосереднього предмета правопорушення; причини, які призвели до порушення порядку проходження митного контролю в зонах спрощеного митного контролю; мета переміщення порушником предмета через митний кордон України; наявність завданої державі шкоди; вартість безпосереднього предмета правопорушення; майновий стан порушника.

Відповідно до ч.1 ст.1 МК України, законодавство України з питань державної митної справи складається з Конституції України, цього Кодексу, інших законів України, що регулюють питання, зазначені у статті 7 цього Кодексу, з міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів. При цьому, відповідно до ст.9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В той же час, згідно з ч.2 ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України» від 29.06.2004 року, якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Відповідно до положень ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 02 листопада 2004 року в справі «Трегубенко проти України» зазначив, що позбавлення майна може бути виправданим лише у випадку, якщо буде показаний, interalia, «інтерес суспільства» та «умови, передбачені законом». Більше того, будь яке втручання у право власності обов`язково повинно відповідати принципу пропорційності. Як неодноразово зазначав Суд, «справедливий баланс» має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Пошук такого справедливого балансу пролягає через всю Конвенцію. Далі Суд зазначає, що необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе «індивідуальний і надмірний тягар» (рішення щодо Брумареску, параграф 78).

Таким чином, оцінюючи дотримання права на мирне володіння своїм майном, передбаченого ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Європейський суд з прав людини виходить із оцінки забезпечення «справедливого балансу», дотримання принципу пропорційності (справедливої рівноваги між інтересами суспільства і основними правами окремої людини) (пункти 69, 73 рішення у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, пункти31, 34 рішення у справі «Ісмаїлов проти РФ» від 06 листопада 2008 року).

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 11 липня 2019 року в справі «Садоча проти України» зазначив, що конфіскація валютних цінностей, які не були письмово задекларовані під час переміщення через митний кордон України, без приховування, є непропорційним заходом відповідальності, а отже порушує вимоги статті 1 Першого протоколу Конвенції.

Правильне застосування законодавства незаперечно становить суспільний інтерес, проте із урахуванням обставин даної справи, не відповідатиме принципу пропорційності (справедливої рівноваги між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту основних прав конкретної особи), а необхідна рівновага не буде забезпечена, якщо відповідна особа буде нести «особистий і надмірний тягар».

При прийнятті рішення суддя враховує, зазначені письмові пояснення особи, яка порушила правила митного законодавства, долучені до матеріалів справи документи та встановлені в цілому у судовому засіданні обставини.

Враховуючи обставини та характер вчиненого адміністративного правопорушення, особу правопорушника, вважаю що ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) винен у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 472 МК України, відтак його слід притягнути до адміністративної відповідальності та накласти адміністративне стягнення у виді штрафу, а конфіскацію предметів правопорушення не застосовувати.

Суд вважає, що таке рішення суду узгоджується з вимогами ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Таке покарання буде непропорційним переслідуваній меті і покладатиме на ОСОБА_4 індивідуальний і надмірний тягар.

Звільняючи порушника від додаткового адміністративного стягнення у вигляді конфіскації безпосереднього предмета правопорушення за ст. 472 МК України, суд враховує наступні умови: порушення митних правил полягає лише в тому, що грошові кошти не було письмово задекларовано ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) і жодних інших негативних наслідків порушення не настало, державі не завдано майнової шкоди, збитків; порушник перемістив грошові кошти для встановлення пам`ятників для своїх батьків і ці кошти мають законне походження та загалом можуть бути законно переміщені через митний кордон України за умови письмового декларування; грошова сума настільки значна, що конфіскація може істотно вплинути на майновий стан ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) та його родини.

Крім того, відповідно до ст. 40-1 КУпАП та Закону України «Про судовий збір» з ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) слід стягнути в користь Державної судової адміністрації України судовий збір у розмірі 420,40 грн.

Керуючись ст.ст. 248, 249, 251, 283-285 КУпАП, ст.ст. 459, 461, 487, 526-528 МК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) визнати винним у скоєнні адміністративного правопорушення за ст. 472 МК України та накласти стягнення 35 235,56 грн. штрафу в дохід держави.

Товар, вилучений згідно протоколу про порушення митних правил № 4845/20900/19 від 17 грудня 2019 року, а саме: одна тисяча п`ятсот доларів США повернути ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) після здійснення його митного оформлення зі сплатою відповідних митних платежів або для повернення вказаних коштів на митну територію держави, з якої їх було ввезено.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) на користь Державної судової адміністрації України 420,40 грн. судового збору.

На постанову протягом десяти діб з дня її винесення може бути подана апеляція до Львівського апеляційного суду.

Суддя І.Р.Волоско.