Справа №592/3911/20 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Князєв В. Б.
Номер провадження 33/816/234/20 Суддя-доповідач Матус В. В.
Категорія 44-3 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2020 року суддя Сумського апеляційного суду Матус В. В. ,розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 07 квітня 2020 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 ,

притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 44 3 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17000 грн.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 420,40 грн, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно постанови судді, 22 березня 2020 року о 08 год. 31 хв. в м. Суми по вул. Горького, буд. № 25, водій ОСОБА_1 здійснив міське перевезення пасажирів на транспортному засобі «РУТА 25», д. н. з. НОМЕР_1 , з перевищенням встановленої на перевезення кількості пасажирів, визначеної абзацом 3 підпункту 4 пункта 2 постанови КМУ від 11 березня 2020 року № 211, а саме, 19 пасажирів.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 не погоджується з прийнятою постановою судді та просить її скасувати, як незаконну, а провадження по справі закрити, у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що суддя не врахував всіх обставин справи, зокрема, змін до постанови КМУ, на яку є посилання в протоколі про адміністративне правопорушення щодо можливості перевезення, а також те, що вказана постанов КМУ не відповідає вимогам Конституції України, оскільки надзвичайного стану в державі введено, не було. Крім того, зазначає ОСОБА_1 і про те, що більшість його пасажирів були саме медичними працівниками.

Про день та час розгляду провадження у порядку апеляційної процедури учасників провадження було проінформовано, при цьому клопотання про відкладення не надійшло, а їх участь в розгляді провадження судом апеляційної інстанції при перевірці судового рішення, не є обов`язковою. Наведене положення відповідає практиці Європейського суду з прав людини, і не може вважатись порушенням п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Захисник в поданій заяві просить розглянути провадження у їх відсутність.

Перевіривши матеріали справи та доводи поданої апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з?ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов?язаний з?ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом?якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з?ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Розглядаючи справу, суддя дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 44 3 КУпАП.

Відповідно до ст. 44 3 КУпАП, порушення правил щодо карантину людей, санітарно - гігієнічних, санітарно - протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Відповідно до Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» до повноважень Кабінету Міністрів України у сфері захисту населення від інфекційних хвороб, в тому числі, належить координація та спрямування роботи міністерств, інших органів виконавчої влади.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року за № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» було передбачено ряд заборон, в тому числі, заборону на регулярні та нерегулярні перевезення пасажирів автомобільним транспортом у міському, приміському, міжміському, внутрішньо обласному та міжобласному сполученні, зокрема пасажирські перевезення на міських автобусних маршрутах у режимі маршрутного таксі, крім перевезення:

- службовими та/або орендованими автомобільними транспортними засобами працівників підприємств, закладів та установ незалежно від форми власності, які забезпечують охорону здоров`я, продовольче забезпечення, урядування та надання найважливіших державних послуг, енергозабезпечення, водозабезпечення, зв`язок та комунікації, фінансові та банківські послуги, функціонування інфраструктури транспортного забезпечення, сфери оборони, правопорядку та цивільного захисту, суб`єктів господарювання, які мають безперервний промисловий цикл, за умови забезпечення водіїв та пасажирів під час таких перевезень засобами індивідуального захисту в межах кількості місць для сидіння, передбаченої технічною характеристикою транспортного засобу або визначеної в реєстраційних документах на цей транспортний засіб і виключно за маршрутами руху, погодженими з органами Національної поліції, а також дотримання відповідних санітарних та протиепідемічних заходів. Маршрути руху транспортних засобів, які були погоджені уповноваженим підрозділом Національної поліції в період дії карантину до 24 квітня 2020 р., вважаються такими, які продовжують діяти на період встановлення карантину згідно з цією постановою;

- працівників закладів та установ незалежно від форми власності, які забезпечують охорону здоров`я, продовольче забезпечення, урядування та надання найважливіших державних послуг, енергозабезпечення, водозабезпечення, зв`язок та комунікації, фінансові та банківські послуги, функціонування інфраструктури транспортного забезпечення, сфери оборони, правопорядку та цивільного захисту, осіб, які виявили бажання бути донорами крові та (або) її компонентів, на підставі посвідчення донора крові та (або) її компонентів або на підставі довідки, що видається донору за місцем медичного обстеження чи давання крові та (або) її компонентів, суб`єктів господарювання, які мають безперервний промисловий цикл, за умови забезпечення водіїв та пасажирів під час таких перевезень засобами індивідуального захисту, зокрема респіраторами або захисними масками, у тому числі виготовленими самостійно, в межах кількості місць для сидіння, передбаченої технічною характеристикою транспортного засобу або визначеної в реєстраційних документах на цей транспортний засіб, а також дотримання відповідних санітарних та протиепідемічних заходів в міському електричному (трамвай, тролейбус) та автомобільному транспортному засобі, що здійснює регулярні пасажирські перевезення на міських маршрутах.

Таким чином, під час запроваджених карантинних заходів дозволено було виключно перевезення чітко визначених категорій осіб і за умови наявності у останніх захисних масок.

Висновок судді суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, за зазначених у постанові обставинах, ґрунтується на зібраних у справі та перевірених у судовому засіданні доказах, а саме: протоколу про адміністративне правопорушення від 22 березня 2020 року Серії АА 651308 (а. с. 1), який за своїм змістом відповідає вимогам ст.256 КУпАП і сумнівів не викликає; письмовими поясненнями водія ОСОБА_1 (а. с. 2), який не заперечив факту перевезення 19 чоловік, більшість з яких була пенсіонерами; відеозаписами з нагрудних відеореєстраторів працівників поліції (а. с. 3), згідно яких працівниками поліції було зупинено маршрутне таксі під керуванням водія ОСОБА_1 в салоні якого перебувало 19 осіб, з яких більшість сиділи або без захисних масок, або взагалі їх не мали. Також, більшість осіб була похилого віку. Вказане перевезення здійснювалося у недільний, тобто вихідний день.

З досліджених суддею першої інстанції доказів вбачається, що водій ОСОБА_1 здійснив перевезення пасажирів з порушенням обмежень встановлених постановою КМУ від 11 березня 2020 року за № 211, оскільки останній перевозив категорії осіб, яких не було дозволено перевозити у маршрутному таксі, а також у салоні маршрутного таксі, переважна кількість пасажирів перебували без засобів індивідуального захисту.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого 44 3 КУпАП є обґрунтованим і вмотивованим.

Доводи апеляційної скарги з приводу того, що постанов КМУ від 11 березня 2020 року за № 211 не відповідає вимогам Конституції України суд апеляційної інстанції прийняти до уваги не може, оскільки в рамках розгляду справи про адміністративне правопорушення суд позбавленої законної можливості робити висновки про законність та обґрунтованість нормативно правових актів, в томі числі постанов КМУ.

Твердження апеляційної скарги, що пасажирами маршрутного таксі були медичні працівники повністю спростовуються матеріалами справи, зокрема, письмовими поясненнями ОСОБА_1 та відеозаписами зробленими працівниками поліції, з яких вбачається, що більшість пасажирів була особами похилого віку та жоден із пасажирів не надав працівникам поліції документів на підтвердження свого медичного фаху.

Щодо доводів про неможливість притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 у зв`язку зі зміною законодавства, то вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до статті 1 КУпАП завданнями Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов?язків, відповідальності перед суспільством.

А статтею 2 КУпАП передбачено, що законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України.

Закони України про адміністративні правопорушення до включення їх у встановленому порядку до цього Кодексу застосовуються безпосередньо.

Статтею 8 КУпАП визначено, що особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Закони, які пом?якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають.

Оскільки ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності саме за статтею КУпАП, яка змін з плином часу не зазнала, тому в даному випадку відсутні підстави для закриття провадження, оскільки положення постанови КМ України, яка в послідуючому зазнавала змін не є законодавством в розумінні статті 2 КУпАП, а тим не є нормою, що визначає конкретний вид відповідальності (вид адміністративного стягнення та його міру).

За таких підстав, суд апеляційної інстанції, вважає, що сама по собі зміна норм урядової постанови, що жодним чином не встановлювала вид та міру юридичної відповідальності за статтею 44 3 КУпАП, не може бути підставою для звільнення особи від адміністративної відповідальності.

Тим паче, що КСУ у своєму рішенні по справі № № 1-14/2020(230/20) від 28 серпня 2020 року № 10-р/2020 не зробив висновку про не конституційність послідуючих змін до постанови КМУ від 11 березня 2020 року за № 211.

Санкція ст. 44 3 КУпАП передбачає стягнення для громадян у виді штрафу в розмірі від 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян до 2000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і є безальтернативним.

При цьому, відповідно до положень ч. 2 ст. 33 КУпАП, яка містить загальні правила накладання стягнення, при накладанні стягнення, враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладання стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Адміністративне стягнення було накладено в мінімальних межах, що на думку апеляційного суду повністю відповідає вимогам ч. 2 ст. 33 КУпАП.

Порушень норм процесуального або матеріального права не було встановлено під час перегляду, постанова суду є законною та обґрунтованою і такою, що відповідає фактичним обставинам справи.

Враховуючи вищенаведене, та те, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності та застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень, як самим правопорушником так і іншими особами, вважаю, що законних підстав для скасування постанови судді, як про це ставиться питання в апеляційній скарзі ОСОБА_1 , не вбачається.

Керуючись ст. 294 КУпАП України, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Постанову судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 07 квітня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 44 3 КУпАП - залишити без зміни, а його апеляційну скаргу без задоволення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Сумського апеляційного судуМатус В. В.