Справа № 139/674/20
Провадження № 33/801/984/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Коломійцева В. І.
Доповідач: Стадник І. М.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

15 грудня 2020 року м. Вінниця

Суддя Вінницького апеляційного суду Стадник І.М., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 10 листопада 2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 130 КпАП України,

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає в АДРЕСА_1 ,

встановив:

Постановою Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 10 листопада 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КпАП України та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 10200 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Стягнуто в дохід держави судовий збір у розмірі 384, 20 грн.

Не погодившись із постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати постанову, а провадження по справі закрити на підставі п.7 ст.247 КпАП України.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 зводяться до того, що суд порушив його право на захист, оскільки розглянув справу у його відсутності.

В судовому засіданні апелянт ОСОБА_1 і його захисник адвокат Семенюк І.В. вимоги апеляційної скарги підтримали на умовах, викладених у ній, і просили задовольнити. Пояснив, що працівники поліції запропонували йому пройти освідування на стан сп`яніння в той час, коли він перебував біля свого подвір`я і авто вже не керував.

Апеляційний суд, згідно з вимогами статті 294 КпАП України, переглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, що досліджувалися судом першої інстанції, дійшов таких висновків.

Згідно зі статтею 245 КпАП України завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Положеннями частин 1, 2 статті 7 КпАП України передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Статтею 251 КпАП України передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №204812 від 11.08.2020 року водій ОСОБА_1 о 19 год 51 хв цього ж -11.08.2020 дня в с. Котюжани Муованокуриловецького району по вул. Коцюбинського керував транспортним засобом CHERY Ti 660, державний номерний знак НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п. п. 2.9а ПДР України.

Зі згоди водія у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу "Драгер" в присутності двох свідків.

Дії ОСОБА_1 були кваліфіковані інспектором поліції за частиною 1 статті 130 КпАП України.

Диспозицією частини першої статті 130 КпАП України встановлено, що відповідальність за вказаною нормою закону настає у разі, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або під впливом лікарських препаратів що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває у стані такого сп`яніння, чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або що до вживання лікарських препаратів що, що знижують увагу та швидкість реакції.

Перевіркою судом апеляційної інстанції постанови районного суду на відповідність зазначеним вимогам закону в межах доводів апеляційної скарги встановлено, що оскаржуване судове рішення є законним, обґрунтованим, а висновки суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КпАП України, за наведених у постанові суду обставин є правильними, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються представленими в матеріалах провадження доказами, а саме: про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №204812 від 11.08.2020, який складений уповноваженою на те особою поліцейським СРПП Мурованокуриловецького ВПГУНП Зінич А.М., підписаний ним та свідками, пояснення свідків, направлення на огляд водія з метою виявлення стану сп`яніння, а також акт огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів алкотестера «Драгер», чек алкотестера «Драгер», за результатом якого «проба позитивна, 1,67 проміле».

Зазначені докази є належними, допустимими та достатніми, такими, що розкривають об`єктивну сторону правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КпАП України, а тому суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність в діях останнього правопорушення, передбаченого цією статтею.

Під час перегляду в апеляційному суді відеоматеріалів запису з нагрудної камери поліцейського встановлено, що ОСОБА_1 виявляв ознаки стани сп`яніння: хитка хода, нечітке мовлення тощо, а також визнав факт керування транспортним засобом в стані сп`яніння. На відеозаписі чітко видно, що автомобіль під керуванням ОСОБА_1 перебував у русі, хоча його зупинка дійсно мала місце поряд з його домоволодінням.

Твердження апелянта про те, що суд порушив його право на захист й доступ до суду, оскільки розглянув справу за його відсутності, апеляційний суд до уваги не приймає, враховуючи наступне.

Відповідно до статті 277 КпАП України справа про адміністративне правопорушення розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи.

Як вбачається із матеріалів справи, судом першої інстанції вжито необхідних заходів для об`єктивного, своєчасного розгляду даної справи та для забезпечення участі ОСОБА_1 в судовому засіданні.

Так, розгляд даної справи неодноразово відкладався місцевим судом за заявами ОСОБА_1 з різних підстав, а саме: 19.10.2020 для підготовки до захисту, оскільки обраний ним адвокат на має можливості з`явитись на вказану дату та час, хоча доказів укладення угоди із адвокатом Гулеватим В.В. не надано; 03.11.2020 в зв`язку з хворобою, без подання будь-яких доказів, що підтверджували цю обставину.

В матеріалах справи міститься ксерокопія консультативного висновку, за змістом якого хворому ОСОБА_1 рекомендовано обмеження фізичного навантаження, а поданий 11.11.2020 листок непрацездатності (ксерокопія) свідчить про те, що ОСОБА_1 встановлено амбулаторний режим лікування.

Особа, яка притягується до адміністративної відповідальності повинна добросовісно використовувати надані їй процесуальні права, не зловживати ними та зобов`язана демонструвати готовність брати участь у судовому розгляді і утримуватися від використання методів, які пов`язані зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби, передбачені законом для прискорення процедури слухання (рішення Європейського Суду від 07 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії").

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під зловживанням правом, як матеріальним, так і процесуальним, необхідно розуміти таке його використання, яке спрямоване на боротьбу із закладеним у ньому ж позитивним регулятивним потенціалом, в тому числі, що суперечить принципу правової визначеності.

Вказані дії, спрямовані на зловживання процесуальними правами, хоч і виглядають як дії, спрямовані на повне та всебічне дослідження обставин справи або захист порушеного права, однак по суті були спрямовані на перешкоджання судовому розглядові справи.

За таких обставин розгляд судом справи про адміністративне правопорушення за відсутності ОСОБА_1 як особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, не можна вважати порушенням права останнього на захист і доступ до правосуддя.

Відтак порушення вимог закону, які б ставили під сумнів доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КпАП України, відсутні.

За таких обставин та з урахуванням положень статей 268, 294 КпАП України апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КпАП України, а відтак постанову Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 10 листопада 2020 року слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. ст. 251, 268, 289, 294 КпАП України, Суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 10 листопада 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя І.М. Стадник