Справа № 150/438/19
Провадження № 33/801/177/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Суперсон С. П.
Доповідач: Панасюк О. С.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2020 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі судді Панасюка О. С., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Чернівецького районного суду Вінницької області від 15 листопада 2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

в с т а н о в и в:

Постановою судді Чернівецького районного суду Вінницької області від 15 листопада 2019 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн 00 к. на користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік за те, що 17 серпня 2019 року о 16 год 00 хв. в с. Мазурівка Чернівецького району Вінницької області по вул. Незалежності ОСОБА_1 керував трактором «Forte», без номера, з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, не чітке мовлення). Від огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився на місці зупинки в присутності двох свідків.

ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на цю постанову, у якій, посилаючись на неправильне застосування суддею суду першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, недоведеність обставин, які суддя вважав встановленими, просив:

- поновити строк на апеляційне оскарження;

- скасувати постанову Чернівецького районного суду Вінницької області від 15 листопада 2019 року, а провадження у справі закрити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що протокол про адміністративне правопорушення 17 серпня 2019 року складений працівником поліції з порушенням вимог статті 256 КУпАП. Вказував, що працівниками поліції не було запропоновано йому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки, а одразу складено протокол про відмову від проходження огляду. Свідки, які зазначені у протоколі, були залучені після складання протоколу про адміністративне правопорушення. Зазначав також те, що час складання протоколу та час скоєння правопорушення, вказаний в постанові суду, відрізняються.

Крім того, суддя суду першої інстанції розглянув справу без його участі, та не викликав і не допитав свідків.

Щодо пропущення строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції посилався на те, копію постанови Чернівецького районного суду Вінницької області від 15 листопада 2019 року отримав 12 лютого 2020 року.

Відповідно до частини другої статті 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.

З матеріалів справи видно, що ОСОБА_1 присутній під час під час проголошення постанови 15 листопада 2019 року не був.

Оскільки підготувати апеляційну скаргу на постанову суду першої інстанції до отримання копії такої постанови особою, яка не була присутня під час її проголошення, не можливо, апеляційна скарга ОСОБА_1 подана в межах десятиденного стоку з часу отримання копії постанови Чернівецького районного суду Вінницької області від 15 листопада 2019 року, то строк на апеляційне оскарження цієї постанови необхідно поновити.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на таке.

Відповідно до частини сьомої статті 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Згідно зі статтею 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Як видно з протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ № 033143 17 серпня 2019 року 17 серпня 2019 року о 16 год 00 хв. в с. Мазурівка Чернівецького району Вінницької області по вул. Незалежності ОСОБА_1 керував трактором «Forte», без номера, з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, не чітке мовлення). Від огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився на місці зупинки в присутності двох свідків: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а. с. 1 - 3).

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про невідповідність протоколу про адміністративне правопорушення, зокрема через не чітке формулювання суті скоєного правопорушення, тому що у протоколі зазначено про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності саме за порушення пункту 2.5 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року, згідно з яким водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Тобто саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, що охоплюється диспозицією частини першої статті 130 КУпАП.

Його доводи про те, що працівники поліції не пропонували пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу спростовуються змістом протоколу та поясненнями ОСОБА_1 під час судового засідання 04 вересня 2019 року про те, що коли його зупинили працівники поліції, він злякався та, оскільки живе неподалік від місця зупинки, залишив мотоблок і пішов додому.

Щодо доводів ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції не допитав свідків правопорушення, то вони на увагу не заслуговують, тому що в справі не має його клопотання про допит свідків судом. Свідки, які були запрошені працівниками поліції для огляду ОСОБА_1 на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, відповідно до Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103, своїми підписами у протоколі про адміністративне правопорушення засвідчили факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. Крім того, в матеріалах справи є їх письмові пояснення, які узгоджуються зі змістом протоколу, а тому суд не мав необхідності їх допитувати з власної ініціативи.

Щодо невідповідності часу скоєння правопорушення, зазначеного у протоколі про адміністративне правопорушення та постанові судді суду першої інстанції, то вона носить характер описки і не впливає на правильність кваліфікації дій ОСОБА_1 та застосованого до нього стягнення.

Апеляційний суд також відхиляє доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції права особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, на участь в судовому засіданні, з огляду на таке.

Згідно з частиною першою статті 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно до частини першої статті 277 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи.

Як видно з матеріалів справи вона чотири рази призначалась до розгляду суддею суду першої інстанції: 04 вересня 2019 року, 17 вересня 2019 року, 25 вересня 2019 року та 15 листопада 2019 року. Однак ОСОБА_1 з`явився в судове засідання лише один раз - 04 вересня 2019 року, дав свої пояснення і після оголошення перерви в судові засідання не з`являвся. Рекомендовані поштові повідомлення з повістками про виклик ОСОБА_1 до суду на 17 вересня 2019 року та 25 вересня 2019 року були повернуті без вручення з відміткою «за закінчення терміну зберігання», тобто через відмову ОСОБА_1 отримати їх у поштовому відділенні. Виклик ОСОБА_1 в засідання на 15 листопада 2019 року було здійснено шляхом опублікування оголошення на сайті «Судової влади України» (а. с. 7 - 9, 15).

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнов проти України», згідно з положеннями частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням пцнкту1 статті 6 даної Конвенції.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07 липня 1989 року, виходить з того, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій, направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було зневільовано ключовий принцип верховенства права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи.

Зважаючи на строки розгляду справи, визначені статтями 38, 277 КУпАП, той факт, що ОСОБА_1 з`явився в судове засідання 04 вересня 2019 року (хоча рекомендоване повідомлення про вручення йому судової повістки на цей день також повернулось із позначкою «за закінчення терміну зберігання») дав суду свої пояснення, а також вжиті судом заходи для повідомлення ОСОБА_1 про час і місце розгляду справи, в тому числі шляхом оголошення на сайті «Судової влади України», суддя суду першої інстанції не мав підстав вп`яте відкладати розгляд справи.

Керуючись статтями 247, 294 КУпАП апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Чернівецького районного суду Вінницької області від 15 листопада 2019 року задовільнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді Чернівецького районного суду Вінницької області від 15 листопада 2019 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Чернівецького районного суду Вінницької області від 15 листопада 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя: О. С. Панасюк