П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.11.2020 м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Фазикош О.В., за участю представника особи відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення - адвоката Марамигін П.В., розглянувши матеріали справи за протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №299801 від 26.08.2020, які надійшли від Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції, відносно громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешк. мешк. АДРЕСА_1 за ч. 2 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Зі змісту протоколу серії ДПР18 №299801 від 26.08.2020 вбачається, що 26.08.2020 року о 01 год. 00 хв. в м. Ужгород, вул. 8-го Березня, буд.43, водій ОСОБА_1 керував ТЗ Daewoo Lanos д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнин рота, порушення координації рухів) від проходження огляду на стан сп`яніння відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР, за що відповідальність передбачена ч.2 ст. 130 КУпАП.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки не повідомляв, клопотань не подавав.

Захисник особи відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення адвокат Марамигін М.М., в судовому засіданні заперечив вину ОСОБА_1 , у вчиненні ним адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП. Просив закрити провадження у справі у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення. Вказує, що було скасовано акт який встановлює адміністративну відповідальність. Зокрема, що підпунктом 4 пункту 1 Розділу І Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22.11.2018 року № 2617-Л/ІІІ, який набрав чинності 01.07.2020 року, внесені зміни у КУпАП, а саме: ..статтю 130 викладено у новій редакції, згідно якої до адміністративної відповідальності притягаються лише судноводії за керування річковими, морськими або маломірними суднами судноводіями в етані алкогольного сп`яніння або за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Крім того, просив врахувати, що ОСОБА_1 заперечив наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, зазначав, що не керував транспортним засобом, а стояв на мийці біля автомобіля. Вказує про відсутність в матеріалах справи жодного доказу яким би підтверджувався факт керування транспортним засобом ОСОБА_1 .. В матеріалах справи наявні розбіжності в часі самої події, постанова долучена до матеріалів справи не засвідчена належним чином, оскільки відсутні дата засвідчення та відбиток печатки установи, наявні відеозаписи в матеріалах справи не містять інформації про зупинку транспортного засобу, підстави зупинки, перебування ОСОБА_1 за кермом, роз`яснення прав особі. В протоколі вказується про належність транспортного засобу ОСОБА_1 , а згідно довідки, доданої до матеріалів справи, він не володіє жодними транспортними засобами. Адвокат вказує, про наявність зафіксованої відеозаписом порушеної процедури проходження огляду на стан сп`яніння працівником поліції.

Також від ОСОБА_2 , надійшла заява про виклик свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Працівник поліції, яким складено протокол відносно ОСОБА_1 , викликався неодноразово, в судові засідання не з`явився.

Свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , викликались неодноразово, однак в судові засідання не з`явилися.

Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного висновку.

Згідно ч.1 ст.254КУпАП при вчиненні адміністративного правопорушення складається протокол. За своїм призначенням адміністративний протокол є процесуальним документом, який з припущенням свідчить про вчинення особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, проступку.

Стаття 251КУпАП передбачає, що наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи орган (посадова особа) встановлює у визначеному законом порядку на основі будь-яких фактичних даних, тобто доказів. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Аналіз вказаної норми дає підстави стверджувати, що склад адміністративного правопорушення це передбачена нормами права сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких те чи інше діяння можна кваліфікувати як адміністративне правопорушення.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише при наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, обов`язковими елементами якого є: об`єкт, обєктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона (вина). Відсутність хоча б одного із вказаних елементів виключає склад правопорушення взагалі, а порушена справа підлягає закриттю.

При цьому в процесі доказування вини, доцільно керуватись принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 р. у справі «Кобець проти України»(з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282.

Відтак, доказування має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, адже не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», не доказує співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Особливості оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена статтею 130 КУпАП передбачені розділом IX. Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі затверджена наказом МВС України від 07.11.2015 року за №1395.

Так, п. 3 Інструкції передбачено, що направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду на стан сп`яніння і проведення такого огляду здійснюються відповідно до Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року N 1103(зі змінами). Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу в присутності двох свідків відповідно до чинного законодавства. П.6 Інструкції передбачено, що у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Процедура направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються відповідно до Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року N 1103.

Так, згідно п.п. 6, 7, 8 Порядку водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я. Огляд може також проводитися в спеціально обладнаних пересувних пунктах (автомобілях), що належать закладам охорони здоров`я і відповідають установленим МОЗ вимогам. Поліцейський забезпечує проведення огляду водія транспортного засобу в закладі охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення відповідних підстав. У разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Відповідальність за ст. 130 ч.1 КУпАП настає у разі керування транспортним засобом, в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Крім того, по справі про адміністративне правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, щодо відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, мають бути доведені не лише такі обставини, як відмова особи від проходження огляду, а й наявність підстав для такого огляду, тобто, має бути доведеним факт керування транспортним засобом та наявність ознак сп`яніння, оскільки лише при таких ознаках у поліцейського виникають підстави для проведення огляду.

Твердження сторони захисту стосовно відсутності акту який встановлює адміністративну відповідальність внаслідок його скасування суд вважає безпідставними з огляду на наступне.

Так, до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» № 2617-VІІІ від 22 листопада 2018 року, тобто до 01 липня 2020 року, положеннями КУпАП було передбачено адміністративну відповідальність, зокрема за керування транспортним засобом, в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Після набрання чинності вказаного закону, тобто з 01 липня 2020 року, відповідальність, зокрема за керування транспортним засобом, в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, виключено з ч. 1 ст. 130 КУпАП та закріплено у ст. 286-1 Кримінального кодексу України «Керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції».

Разом з тим, Законом України від 17 червня 2020 року № 720-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень», який набрав чинності 03 липня 2020 року, внесені нові зміни до Закону № 2617-VIIІ, а саме, згідно з вимогами пункту 117 Розділу І Закону у пункті 1 Розділу І Закону № 2617-VIIІ виключено підпункт 4, який запровадивши нову редакцію ст. 130 КУпАП виключав адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами у стані сп`яніння -відтак адміністративна відповідальність за ці дії відновлена з 03 липня 2020 року; у пункті 2 Розділу І Закону № 2617-VIIІ виключено підпункт 171, який доповнивши КК України ст. 286-1 криміналізував відповідальність за керування транспортними засобами особами у стані сп`яніння відтак з 03 липня 2020 року відбулася декриміналізація цих дій.

Оскільки Законом №720-ІХ такі зміни виключені, суд керується положеннями статті 8 КУпАП. Так, статтею 8КУпАП визначено, що особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають. Провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.

Так як ОСОБА_1 інкримінується вчинення дій, які охоплюються складом адміністративного правопорушення за частиною 2 статті 130КУпАП після 03.07.2020 року, а саме 26.08.2020 року, а зміни, введені підпунктом 4 пункту 1 Розділу І (яким положення статті 130КУпАП викладено у новій редакції) та підпунктом 171 пункту 2 Розділу 1 (яким введено в дію положення статті 286-1 КК України) Закону №2617-VIII виключені Законом № 720-ІХ, тобто положення статті 130КУпАП на момент розгляду справи діє в редакції Закону від 07 липня 2016 року за №1446-VIII, має бути застосований закон, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст.266 КУпАП, підставою для проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння мали б бути ознаки такого сп`яніння, визначені п.4 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 року № 1452/735.

Відповідно до роз`яснень, що міститься в п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005 р. №14 під керуванням транспортними засобами слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу, незалежно від того, керує особа транспортними засобами, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Для притягнення до відповідальності за ст.130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані спяніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 заперечує, факт керування ним транспортним засобом 26.08.2020 р. В протоколі про адміністративне правопорушення зазначив, що на мийці мив чужу машину. Аналогічні покази озвучив і його захисник в судовому засіданні, а також у наданих ним письмових поясненнях.

Аналогічні його пояснення зафіксовані і на відеозаписі що міститься на СD-диску, який додано до матеріалів справи. Так, на записі № ОСОБА_1 чітко заявляє, що він стояв на мийці та мив чужу машину. Окрім того, на вказаному відеозаписі зафіксовано особу чоловічої статі, чоловік не ідентифікував себе, однак повідомив, що є власником транспортного засобу.

До матеріалів справи додано довідку ст. інспектора поліції адміністративної практики УПП в Закарпатської області ДПП лейтенанта поліції А. Лутай, про те, що ОСОБА_5 не є власником транспортного засобу. При цьому, у протоколі про адміністративне правопорушення в графі належність транспортного засобу вказано ОСОБА_1 , з огляду на наведене зазначені в протоколі відомості не відповідають дійсності.

Згідно досліджених в судовому засіданні відеозаписів з нагрудних камер поліцейського, що додано до матеріалів даної справи на CD-диску, на такому міститься два файли з відеозаписами з місця події від 26.08.2020 року.

Так, відеозапис № розпочинається о 00 год.51 хв. 37 сек. 26.08.2020 , з моменту коли інспектор поліції пропонує гр. ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, який знаходиться біля автомобіля, не за кермом такого у відсутності свідків. В подальшому у присутності двох осіб чоловічої статі свідків, інспектор поліції запитує ОСОБА_1 чи буде і яким чином останній буде проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння. При цьому називає наступні ознаки алкогольного сп`яніння: запах з порожнини рота, нестійка хода, поведінка яка не відповідає обстановці.

Разом із тим, у протоколі про адміністративне правопорушення вказано наступні ознаки алкогольного сп`яніння: різкий запах алкоголю із порожнини рота, порушення координації рухів.

У іншому файлі на диску міститься відеозапис №, що розпочинається о 01.25.36 год. на якому зафіксовано ознайомлення ОСОБА_1 із протоколом про адміністративне правопорушення під час якого ОСОБА_1 заперечує факт керування транспортним засобом.

Відповідно до ст.ст.31,40 Закону України «Про Національну поліцію», Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них, затвердженої Наказом Департаменту патрульної поліції від 03 лютого 2016 року №100, поліція використовує технічні засоби - нагрудні відеокамери (відеореєстратори). Використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) як превентивного поліцейського заходу є важливим елементом функціонування патрульної поліції, покликаним гарантувати чесність, відкритість та антикорупційну спрямованість діяльності патрульної поліції (п. 1.3 Розділу І Інструкції). Відповідно до п. 3.3. Розділу III вищенаведеної Інструкції нагрудна відеокамера (відеореєстратор) повинна активовуватись працівником патрульної поліції та знаходитись у режимі відеозйомки при будь-якому контакті з особами, зокрема, але не виключно: при оформленні дорожньо-транспортної пригоди; при перевірці документів; при поверхневому огляді; при загрозі використання фізичної сили, спеціальних засобів або вогнепальної зброї; при наданні допомоги особам; у випадках, коли усвідомлення особою факту відеофіксації поведінки може сприяти вирішенню конфліктної ситуації. Відповідно до п. 3.5 Розділу ІІІ Інструкції після активації нагрудної відеокамери (відеореєстратора) все спілкування повинно бути записане безперервно.

При дослідженні відеозаписів в судовому засіданні встановлено, що в порушення зазначених норм, при фіксування зазначеної в протоколі події інспектором було перервано фіксацію події що мала місце 26.08.2020 року в період часу з 01.00.15 год (закінчення першого відеозапису) та до 01.25.36 год. (початок другого відеозапису).

При цьому на жодному із файлів відеозапису не містить підтвердження факту саме керування ОСОБА_1 автомобілем Daewoo Lanos д.н.з. НОМЕР_1 . Інших відеозаписів з місця події суду не надано та матеріали адміністративної справи не містять.

З наданих до матеріалів справи відеозаписів, та інших матеріалів справи, вбачається, що свідки були залучені працівниками поліції саме для фіксації відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці чи у лікаря нарколога. Зокрема це чітко видно на відеозаписі номер №. Окрім того до матеріалів протоколу додано письмові пояснення, свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , з аналогічними відомостями, а саме, що у їх присутності ОСОБА_1 , відмовився від проходження огляду.

Однак, матеріали справи не містять підтвердження того, що ОСОБА_6 та ОСОБА_3 чи інші особи були свідками саме керування ОСОБА_1 , транспортним засобом.

Відповідно до реплік поліцейських, виказаних ними у ході відеофіксації події правопорушення за допомогою нагрудних камер, факт керування ОСОБА_1 автомобілем стверджувався відеозаписом із камери спостереження. Між тим будь-яких відеозаписів, що підтверджували би цей факт, до матеріалів справи не додано.

Суд критично ставиться до наявної в матеріалах постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО18 №739445 від 26.08.2020, копія якої міститься у матеріалах справи вбачається, що 26.08.2020 року о 00 год. 50 хв. в м. Ужгород, вул. 8-го Березня, буд.43, водій ОСОБА_1 керував ТЗ не будучи пристебнутий паском безпеки та був позбавлений права керування таким т.з., чим порушив п.2.3 в та 2.1а ПДР України, за що відповідальність передбачена ч.4 ст.126, ч.5 ст.121 КУпАП. Оскільки, вказана постанова винесена на місці події, не містить пояснень правопорушника, та доказів на підтвердження факту керування ТЗ із недотриманням вимог ПДР України. Форма та порядок її складання, не може стати на заваді дотримання вимог ч.1 ст.268 КУпАП щодо права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності: ознайомитись з матеріалами справи, та надати пояснення, забезпечуючи своє право на захист. Тому в межах даної справи вказані обставини не мають преюдиційного значення, без наявності інших доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 керував вказаним транспортним засобом у місці та час вказаних в протоколі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до пункту 7 розділу ІХ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України від 07.11.2015 № 1395, при оформленні матеріалів про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена статтею 130 КУпАП, не допускається залучення як свідків поліцейських або осіб, щодо неупередженості яких є сумніви. Тобто обвинувачення не може ґрунтуватися на показаннях працівників поліції.

Сам факт керування ТЗ ОСОБА_1 заперечував, що відображено в протоколі про адміністративне правопорушення, а також зафіксована на відеозаписі що міститься на диску доданому до матеріалів справи.

Таким чином, за наслідками розгляду матеріалу, залишились не спростованими заперечення ОСОБА_1 відносно того, що він не керував транспортним засобом. Так, переглянутий відеоматеріал не містить інформації про зупинку транспортного засобу на вимогу патрульної поліції, а застосовані правоохоронцями заходи щодо фіксування правопорушення не забезпечили фіксації факту руху ТЗ під керуванням ОСОБА_1 .. Надані стороною обвинувачення матеріали також не містять даних, зокрема відеодоказів, що беззаперечно спростовували б твердження обвинуваченого.

У своєму рішенні від 10 лютого 1995 року, у справі «Аллене де Рібермон проти Франції», Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23.10.1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності» (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998 року).

Слід зазначити, що судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам, а саме: верховенству права, законності, рівності перед законом і судом, повазі до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і в доведеності перед судом їх переконливості.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Згідно з частиною 3 статті 62 Конституції України обвинувачення не може гуртуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом, який діє і в КУпАП, означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинено і особа, яка притягується до адміністративної відповідальності є винним у вчиненні цього правопорушення.

А обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 КУпАП.

Враховуючи зазначену практику Європейського суду з прав людини та презумпцію невинуватості, передбачену статтею 62 Конституції України, в матеріалах справи відсутні будь-які переконливі та достовірні докази керування транспортним засобом ОСОБА_1 , не надані такі докази і в ході судового розгляду, що виключає подію і склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП.

При дослідження протококу про адміністративне правопорушення було встановлено також і те, що зміст фабули протоколу не відповідає диспозиції ч.2 ст.130 КУпАП, за якою складено протокол про адміністративне правопорушення відносно гр. ОСОБА_1 .

Так, ч.2 ст.130 КУпАП передбачає відповідальність за повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених частиною першою цієї статті ( ред.. до 01.07.2020 року)

Частина 1 ст. 130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції ( в ред. до 01.07.2020 року).

Згідно п. 9 Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої Наказом МВС України N 1376 від 06.11.2015 року, при складанні протоколу зазначається, зокрема місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення (суть адміністративного правопорушення повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАП, за якою складено протокол).

З матеріалів справи вбачається, що в протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №299801 від 26.08.2020 ОСОБА_1 ставилося у провину фактично вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, тобто в протоколі не зазначено, що особа повторно протягом року вчинила правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.

За змістом ст. ст. 279, 280 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення має суддею розглядатись у межах тих обставин, які зазначенні у протоколі про таке порушення.

Суддя не має права у постанові за підсумками розгляду справи вказувати на кваліфікуючі ознаки правопорушення, які не зазначались у протоколі про адміністративне правопорушення, або їх виключати, адже у протилежному випадку він виходить за межі своєї компетенції, якою згідно з вимогами ст. ст. 213, 221 КУпАП, є лише розгляд справи.

Дані обставини свідчать про те, що суд не може вийти за межі своїх процесуальних повноважень, перебраючи на себе функції обвинувачення, самостійно відшуковуючи докази, чим порушить право особи на захист, а також право на справедливий суд, передбачене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у частині принципу рівності сторін та змагальності процесу.

Суд вважає, що в даному випадку не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка є викладом обставин складу адміністративного правопорушення, що ставиться у вину особі, винуватість якої у скоєнні правопорушення має доводитися в суді.

Висновок суду щодо істотності таких порушень ґрунтується, зокрема, з врахуванням практики ЄСЗЛ, так у справі «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення ініціював дослідження доказів обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення, що становить порушення ч.1 ст.6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти неї обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Крім того, детально вивчивши зміст протоколу про адміністративне правопорушення, суд встановив, що у протоколі про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.130 КУпАп не сформульовано чітко та конкретно суті вчиненого ОСОБА_1 правопорушення, а саме не конкретизовано, чи він відмовився на місці зупинки транспортного засобу пройти огляд на стан спяніння за допомогою газоаналізатора, чи від проходження медичного огляду в закладі охорони здоров`я відмовився, чи повторно протягом року.

Таким чином, з урахуванням встановлених в ході розгляду обставин справи, суд переконаний, що протокол про дане адміністративне правопорушення складений не у відповідності до вимог ст. ст. 256, 266 КУпАП, тобто з не дотриманням встановленого законом порядку.

Виправлення недоліків протоколів не є компетенцією суду. Суд має право розглядати саме протокол про адміністративне правопорушення і матеріали справи в межах цього протоколу.

Відповідно до ст.61 Конституції України «юридична відповідальність особи має індивідуальний характер». Забезпечення виконання вимог цієї норми закону є обов`язковим як для правоохоронних органів так і для суду.

За таких умов, суть вчиненого правопорушення з кваліфікацією дій ОСОБА_1 за ч.2 ст. 130 КУпАП є сумнівною, і щодо доведеності керування транспортним засобом і щодо правильності кваліфікації вчиненого правопорушення. Вказане в свою чергу, є не прийнятним, оскільки, суперечить практиці Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що вина особи повинна бути обґрунтована доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" № 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівів, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Частиною 1 ст. 254 КУпАП передбачено, що при вчиненні адміністративного правопорушення складається протокол. За своїм призначенням адміністративний протокол є процесуальним документом, який з припущенням свідчить про вчинення особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, проступку.

Правильність та точність складання адміністративного протоколу впливає на набування ним доказової сили, однак, виходячи з приписів статті 251 КУпАП, наявність протоколу не є достатньою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Кодексом України про адміністративні правопорушення передбачено, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю ( ст. 252 КУпАП).

Встановлені у суді обставини не підтверджують правильність викладених у протоколі даних про обставини правопорушення та дотримання інспектором встановленого порядку складання протоколу.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

Для визнання адміністративного правопорушення таким, що містить ознаки події правопорушення, діяльність особи має бути такою, що може розцінюватись як правопорушення передбачене тією чи іншою статтею.

У відповідності до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події та складу адміністративного правопорушення.

За вище зазначених обставин, в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, а тому провадження по справі підлягає закриттю на підставі п.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Керуючись п. 1 ст. 247, ст. ст. 284, 287 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Провадження в справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня її винесення до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.В. Фазикош