Справа №489/2902/20
Провадження № 33/812/369/20
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

Іменем України

14 грудня 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Базовкіної Т.М.,

із секретарем судового засідання Колосовою О.М.,

за участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , та його захисника адвоката Коваля О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Коваля Олега Володимировича на постанову, яку ухвалив Ленінський районний суд м. Миколаєва під головуванням судді Губницького Д.Г. у приміщенні цього суду 14 вересня 2020 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік,

в с т а н о в и в:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №416525, складеного 15 червня 2020 р., 15 червня 2020 р. о 21:57 год. в м. Миколаєві по вул. Херсонське шосе, 94, водій ОСОБА_1 , керував автомобілем OPEL Kadet державний номерний знак НОМЕР_1 з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: зіниці очей не реагували на світло, тремтіння пальців рук, нестійка хода. Від проходження медичного огляду в медичному закладі, у встановленому законодавством порядку, відмовився у присутності свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, причини своєї неявки суду не повідомив.

Постановою судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 14 вересня 2020 р. ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік та стягнуто 420 грн. 40 коп. судового збору.

Не погоджуючись із постановою суду, захисник ОСОБА_1 ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову скасувати, провадження у справі відносно ОСОБА_1 закрити із підстав п.1 ст. 247 КУпАП.

Апелянт вважає, що постанова є незаконною та необґрунтованою, ухваленою без повного, всебічного та об`єктивного дослідження усіх обставин справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що повістки про виклик до суду та про призначення справи до розгляду на 14 вересня 2020 року ОСОБА_1 не отримував, матеріали справи також не містять даних щодо одержання ним відповідного повідомлення (повістки) про дату місце та час розгляду справи. В той же час, розглянувши справу про адміністративне правопорушення без особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, суд не направив цій особі судове рішення у відповідності до вимог КУпАП. Таким чином ОСОБА_1 не отримував постанову про те, що відносно нього було складено адміністративні матеріали, про ухвалене рішення по справі дізнався лише 06 листопада 2020 р. від державного виконавця Інгульського відділу ДВС у м. Миколаєві ПМУМЮ (м. Одеса), так як відносно нього було винесено постанову про арешт карткових рахунків в межах виконавчого провадження № 63230171. Розглянувши справу за вказаних вище обставин, судом було порушено норми процесуального закону, зокрема вимоги ст. 268 КУпАП, що призвело до позбавлення ОСОБА_1 права надати пояснення по суті правопорушення, подати відповідні докази в частині встановлення обставин, що підтверджують відсутність в його діях складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 та 122-2 КУпАП, а також скористатися допомогою захисника. За такого суд першої інстанції неповно встановив обставини у справі, які впливають на об`єктивність та правильність застосування стягнення, судом не надано належної оцінки доказам, що саме ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 130 КУПАП.

У скарзі зазначено, що ОСОБА_1 категорично не погоджується з оскаржуваною постановою, зазначає, що він взагалі не був присутнім 15 червня 2020 р. о 21 год. 57 хв. за адресою м. Миколаїв, вул. Херсонське шосе, 94. Матеріали про адміністративне правопорушення відносно нього не складалися та він не отримував будь яких процесуальних документів. Вказані обставини свідчать про поверхневе та формальне встановлення обставин по справі про адміністративне правопорушення. Матеріали справи про адміністративне правопорушення містять диск з відеозаписом з нагрудного відеореєстратора інспектора Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції, на якому зафіксовано відмову від проходження огляду та факт керування транспортним засобом особи, відносно якої складалися адміністративні матеріали. Дослідження вказаного відеозапису буде доказом складання адміністративних матеріалів відносно іншої особи, а не ОСОБА_1 . Враховуючи, що провадження у справі про адміністративне правопорушення було розпочато не відносно особи, яка не вчиняла адміністративне правопорушення, таке провадження підлягає закриттю.

Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника Коваля О.В., які підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги, вивчивши та дослідивши матеріали адміністративної справи та додатково витребувані судом за клопотанням захисника ОСОБА_1 , апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню із таких підстав.

Приймаючи оскаржувану постанову, суд першої інстанції дійшов висновку, що факт порушення ОСОБА_1 п. 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 № 1306, та вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, підтверджується даними протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 416525 від 15 червня 2020 року; письмовими поясненнями свідків від 15 червня 2020 року; направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння від 16 червня 2020 р.; відеозаписом з нагрудного відеореєстратора інспектора Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції, на якому зафіксовано відмову від проходження огляду та факт керування транспортним засособом.

Перевіривши під час апеляційного розгляду наявні у справі докази, апеляційний суд дійшов висновку, що такий висновок суду не ґрунтується на вимогах закону та обставинах справи про адміністративне правопорушення.

Згідно пункту 2.9 (а) Правил дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 № 1306 (далі - Правила), водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (пункт 2.5 Правил).

Невиконання вказаних правил утворюють склад правопорушення, передбаченого статтею 130 КУпАП (у редакції закону 2016 року).

Згідно частини 1 статті 130 КУпАП у вказаній редакції адміністративним правопорушенням є керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23 жовтня 1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності» (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998 року).

Згідно «критеріїв Енгеля», сформованих Європейським судом з прав людини у справі «Енгель та інші проти Нідерландів» (1976 рік), критеріями для визначення поняття «кримінальне обвинувачення» є: критерій національного права (чи підпадає певне протиправне діяння під ознаки злочину згідно з національними нормами); критерій кола адресатів (якщо відповідальність поширюється на невизначене коло осіб, то правопорушення підлягає кваліфікації як кримінальне); критерій мети та тяжкості наслідків (у випадку, якщо у санкції наявний саме елемент покарання, а передбачені санкції є достатньо суворими, скоєне правопорушення розглядається за природою кримінального злочину).

Системний аналіз положень ст. 130 КУпАП в редакції закону 2016 року, відповідальність за якою поширюється на невизначене коло осіб та передбачає накладення штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік, дозволяє дійти до висновку, що за своєю суттю це є кримінальним порушенням/обвинуваченням.

При цьому кваліфікація порушення/обвинувачення як «кримінального» дає особі додаткові гарантії, які передбачені Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, у тому числі обов`язок довести вину особи, який передбачений ч. 2 ст. 6 Конвенції, та заборона подвійного притягнення до відповідальності за одне порушення (ст. 4 Протоколу 7 до Конвенції).

Згідно ст. 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Статтею 62 Конституції України визначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом (частини 1-3 ст. 7 КУпАП).

Згідно із ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до вимог статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З аналізу статей 251, 252 КУпАП слідує, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Отже, суддя, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, повинен всебічно, повно і об`єктивно дослідити всі обставини справи, оцінивши кожен доказ як окремо, так і в їх сукупності й навести в своєму рішенні висновки за результатами їх дослідження та оцінки щодо відсутності або наявності в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, складу інкримінованого їй адміністративного правопорушення.

Вимоги вказаних правових норм не були дотримані судом першої інстанції в повному обсязі.

Так, адміністративне правопорушення - це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності. Проте щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.

Об`єктивною стороною адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП (у редакції закону 2016 року) є: 1) керування транспортним засобом у стані сп`яніння (алкогольного, наркотичного чи іншого); 2) передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння; 3) відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Суб`єктом правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, коли особі інкремінується керування транспортним засобом у стані сп`яніння або відмова від проходження медичного огляду на стан сп`яніння, може бути будь-яка особа, що досягла шістнадцятирічного віку (ст. 12 КУпАП), яка керувала транспортним засобом.

Згідно статті 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

Аналогічні вимоги до протоколу про адміністративне правопорушення викладені в Інструкції № 1376 та Інструкції № 1395.

Аналіз наведених положень закону дає підстави для висновку, що в межах зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення обставин, інкримінованого особі адміністративного правопорушення, і повинен провадитися їх судовий розгляд.

Таким чином, протокол про адміністративне правопорушення є не тільки джерелом доказів у справі, але й актом обвинувачення у вчиненні конкретного адміністративного правопорушення.

З аналізу наведених положень закону можна зробити висновок, що встановлення особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, є визначальним для вирішення питання щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Так, згідно доводів апеляційної скарги та особистих пояснень в суді апеляційної інстанції, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 категорично заперечує свою причетність до правопорушення, у зв`язку з вчиненням якого складений протокол про адміністративне правопорушення серії БД №416525 від 15 червня 2020 року, а також те, що був зупинений працівниками поліції 15 червня 2020 року і що відносно нього складався вказаний протокол.

Згідно матеріалів цієї справи протокол про адміністративне правопорушення серії БД №416525 був складений 15 червня 2020 р. відносно ОСОБА_1 , якому інкримінується вчинення правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП України. Всупереч вимогам статті 256 КУпАП цей протокол не підписаний особою, яка притягається до адміністративної відповідальності. Також в ньому відсутній запис про відмову особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, підписати протокол, що є обов`язковим у разі відмови цієї особи підписати протокол.

Також згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №416525 від 15 червня 2020 року особа правопорушника ОСОБА_1 встановлена за посвідченням водія серія НОМЕР_2 . Згідно доданої до протоколу про адміністративне правопорушення довідки інспектора відділу адміністративної практики УПП в Миколаївській області від 16 квітня 2020 року ОСОБА_1 отримував посвідчення водія на право керування транспортними засобами НОМЕР_2 від 02 жовтня 2009 року (а.с. 7).

Однак, в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснив, що у 2018 році він втратив посвідчення водія, видане йому у 2009 році, замість якого у встановленому порядку отримав посвідчення водія серія НОМЕР_3 від 07 листопада 2018 року, яке надав для огляду суду.

Згідно відповіді заступника начальника Управління патрульної поліції Миколаївської області від 11 грудня 2020 року № 25132/41/16/02-2020 на запит апеляційного суду, зробленого за клопотанням захисника ОСОБА_1 , ОСОБА_1 07 листопада 2018 року відповідно до Інформаційного порталу Національної поліції України отримував посвідчення водія НОМЕР_3 .

Відповідно до пункту 29 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 травня 1993 р. № 340

(в редакції постанови Кабінету Міністрів України

від 20 травня 2009 р. № 511), про втрату посвідчення водія, у тому числі виданого вперше, особа повідомляє територіальному сервісному центру МВС, а в разі його викрадення - територіальному органу Національної поліції. Замість втраченого або викраденого посвідчення водія територіальний сервісний центр МВС після перевірки факту видачі раніше такого посвідчення водія особі, яка заявила про його втрату або викрадення, оформлює та видає нове посвідчення водія. Інформація про втрачене або викрадене посвідчення водія вноситься до Єдиного державного реєстру МВС, після чого таке посвідчення вважається недійсним.

Таким чином, відомості щодо особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, при складанні протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №416525 від 15 червня 2020 року, були встановлені на підставі недійсного посвідчення водія.

Матеріали справи про адміністративне правопорушення містять диск з відеозаписом з нагрудного відеореєстратора інспектора Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції, на якому зафіксовано відмову особи, яка назвалася ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння, який досліджений апеляційним судом. Дослідження вказаного відеозапису не дозволяє суду достеменно встановити ідентичність особи, яка зафіксована на цьому відеозаписі, та ОСОБА_1 , відносно якого складений протокол про адміністративне правопорушення, оскільки зйомка зроблена у темний час доби, на відео зафіксована особа без бороди, яка має певні особливості обличчя, тоді як ОСОБА_1 на час розгляду адміністративної справи в суді та на фото у посвідченні водія має бороду.

Тобто наявними у справі доказами не можливо достеменно спростовувати аргументи апеляційної скарги про заперечення ОСОБА_1 вчинення ним адміністративного правопорушення 15 червня 2020 року за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення.

За такого на місці зупинки транспортного засобу 15 червня 2020 року при складанні протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №416525 особа водія була встановлена за недійсним посвідченням водія, доданими до протоколу доказами не спростовано обґрунтовані сумніви щодо того, що саме ОСОБА_1 було вчинено інкриміноване йому у цьому протоколі правопорушення і що складання адміністративних матеріалів відбулося фактично щодо іншої особи.

З огляду на наведене, а також положення статті 62 Конституції України про те, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що належними та допустимими доказами, які наявні в матеріалах цієї справи, не доведено, що провадження у цій справі про адміністративне правопорушення було розпочато відносно особи, яка вчинила адміністративне правопорушення.

Тому суд першої інстанції помилково дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним 15 червня 2020 р. правопорушення, оскільки в суді не доведена належними та допустимим доказами наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.

У зв`язку із викладеним постанова суду підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі про адміністративне правопорушення з підстав, передбачених пунктом 1 частини 1 статті 247 КУпАП, через відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.

Інші доводи апеляційної скарги з урахуванням встановлених вище обставин не впливають на прийняте рішення.

Керуючись статтями 247, 294 КУпАП, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Коваля Олега Володимировича задовольнити, постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 14 вересня 2020 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, за протоколами серія БД № 416525 від 15 червня 2020 року, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік, скасувати, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити за відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського

апеляційного суду Т.М. Базовкіна