Справа № 308/8877/19
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14.12.2020 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд в особі судді Феєра І.С., за участю особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Немеша І.В., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді справу про адміністративне правопорушення №33/4806/804/19, за апеляційною скаргою захисника - адвоката Немеша І.В. в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25. 10. 2019.
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 ( десять тисяч двісті ) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 01 (один) рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 384 грн. 20 коп.
В апеляційній скарзі, поданій захисником адвокатом Немеш І.В. в інтересах ОСОБА_1 ставиться питання про скасування постанови судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25. 10. 2019 та закриття провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що судом винесено постанову без належного з`ясування фактичних обставин справи, внаслідок чого прийнято незаконне рішення, а судовий розгляд справи проведено поверхово, в тому числі у відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та його захисника, що не відповідає вимогам ст. 268 КУпАП. Стверджує, що суд першої інстанції в порушення вимог ст. 245 КУпАП неналежно з`ясував всі обставини справи, що мають значення для її правильного вирішення та прийшов до невірного висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Одночасно захисник Немеш І.В. ставить питання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду, посилаючись на те, що такий строк пропущено з поважних
причин, оскільки розгляд справи проведено без його та ОСОБА_1 участі, а копію постанови отримав лише 05. 12. 2019.
Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника адвоката Немеша І.В., які підтримали апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані по справі докази, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд уважає, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду підлягає задоволенню, а апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.
Із оскаржуваної постанови вбачається, що ОСОБА_1 не приймав участь у розгляді справи, при цьому копія постанови про адміністративне правопорушення надіслана ОСОБА_3 з порушенням, строку передбаченого ст. 285 КУпАП, що стверджується наявним у матеріалах справи супровідним листом від 08. 11. 2019 за №308/8877/19.
Зазначені обставини, на переконання апеляційного суду, перешкодили своєчасно подати апеляційну скаргу на постанову, а тому, з метою недопущення порушення права ОСОБА_1 на доступ до правосуддя та захист, причини пропуску строку на апеляційне оскарження судового рішення, визнаються поважними, у зв`язку з чим, клопотання про поновлення строку визнається обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, а строк поновленню.
За змістом ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.
Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.
Ці вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи щодо ОСОБА_1 належним чином дотримані.
Відповідно до підпункту а) пункту 2.9 Правил дорожнього руху України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.
Згідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП відповідальність настає за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
У відповідності до пункту 6 розділу І Інструкції "Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції", затвердженої спільним наказом МВС та МОЗ № 1452/735 від 09. 11. 2015, огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі - спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).
Як вбачається з матеріалів справи, висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП відповідають фактичним обставинам справи, підтверджуються наявними і дослідженими судом доказами.
Крім того, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, стверджується: доданими до протоколу результатами тестування та актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, згідно з якими ОСОБА_1 у встановлений в протоколі час та за наведених обставин перебував у стані алкогольного сп`яніння - 2, 26% проміле; рапортом поліцейського СРПП №3 Ужгородського РВП Ужгородського ВП ГУ НП в Закарпатській області Кілб Ю. від 30. 07. 2019 та даними відеозапису з нагрудних камер поліцейських.
Під час розгляду справи апеляційним судом не здобуто будь-яких даних, які б давали підстави вважати, що поліцейський СРПП №3 Ужгородського РВП капрал поліції Кілю Ю.Е. був упереджений при складанні протоколу щодо ОСОБА_1 і, що в нього були підстави фальсифікувати такий. Тому, суд приходить до висновку, що вказаний інспектор при виконанні своїх функціональних обов`язків діяв в межах наданих йому повноважень, протокол ним складено згідно вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України, МОЗ України 09. 11. 2015 №1452/735.
Досліджені під час розгляду в справі про адміністративне правопорушення докази, повністю узгоджуються між собою та є такими, що не викликають сумніву.
При розгляді справи цим доказам суд дав належну оцінку, а тому твердження захисника адвоката Немеша І.В. в апеляційній скарзі про те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, є необгрунтованими. Наведені докази є допустимими, належними і достатніми для підтвердження висновків суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Посилання захисника Немеша І.В. у своїй апеляційній скарзі на те, що судом при прийнятті рішення порушено право на захист особи, яка притягається до адміністративної відповідальності апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки вимоги закону щодо дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, при розгляді справи щодо ОСОБА_1 належним чином дотримані.
Із матеріалів справи вбачається, що оскаржувана постанова судді постановлена 25. 10. 2019 за відсутності ОСОБА_1 , який був належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, однак на розгляд справи щодо нього не з`явився, реалізувавши своє право за допомогою адвоката Немеша І.В. Проте, як вірно констатував суд у постанові і це обЙ`єктивно вбачається із матеріалів справи судом вжито всіх необхідних заходів для забезпечення участі у судовому засіданні особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та його захисника, які повторно без поважних причин не з`явилися в судове засідання, що вірно розцінено судом як затягування розгляду справи. Отже, доводи захисника Немеша І.В. про порушення судом першої інстанції права на захист ОСОБА_1 є безпідставними, оскільки спростовуються матеріалами справи.
При цьому, апеляційний суд враховує, що в рішенні Європейського суду з прав людини від 08. 11. 2005 у справі «Смірнов проти України» в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначено, що обов`язок
швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору.
Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.
Також апеляційним судом враховується практика Європейського суду з прав людини, яка визначає, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Пономарьов протии України», сторонни мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Європейський суд з прав людини у рішенні від 07. 07. 1989 у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
При таких даних, судом було прийнято вірне рішення про розгляд справи за відсутності особи, яка притягається до відповідальності та його захисника, що не можна вважати порушенням вимог ст. 268 КУпАП.
Твердження захисника Немеша І.В. про необхідність встановлення місця перебування свідка ОСОБА_4 в період 2019 року, яка за його твердженням не підписувала протокол про адміністративне правопорушення, оскільки перебувала за кордоном, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки жодного доказу того, що адвокат Немеш І.В. використав своє право на звернення з відповідним адвокатським запитом з приводу надання такої інформації до прикордонної служби, апеляційному суду не надано, а вказані доводи спрямовані на уникнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності.
Також апеляційний суд вважає необґрунтованим і доводи захисника про те, що свідок ОСОБА_5 є кумом працівника поліції, який до того ж не був присутнім на місці освідування та складання протоколу відносно ОСОБА_1 , оскільки жодних доказів з цього приводу стороною захисту, враховуючи тривалий період розгляду справи з 30. 07. 2019, не надано, як і доказів того, що свідок ОСОБА_6 перебувала за кордоном і також не була присутня при оформленні справи відносно ОСОБА_1 .
Щодо тверджень сторони захисту про фальсифікацію протоколу про адміністративне правопорушення, то такі апеляційний суд вважає голослівними, оскільки за період з 31. 07. 2019 по день розгляду справи судом апеляційної інстанції, захисником Немеш І.В. жодних доказів цього не надано, як і доказів того, що він звертався до відповідних органів чи посадових осіб з приводу здійснення працівниками поліції фальсифікації протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 .
Посилання захисника Немеша І.В. про відсутність на відеозаписі свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , беззаперечно не підтверджує того що даних свідків не було на місці зупинки транспортного засобу, однак апеляційний суд констатує, що на показання даних свідків не посилався у своєму рішення ні суд першої інстанції, ні апеляційний суд, між тим жодних відомостей, що дані свідки були відсутні на місці немає.
Апеляційним судом було задоволено клопотання сторони захисту про виклик в судове засідання свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , працівника поліції ОСОБА_7 , однак такі на виклики суду апеляційної інстанції не з`явились, у зв`язку з чим апеляційний суд позбавлений можливості перевірити твердження захисника Немеша І.В. про можливий вплив з боку працівників поліції з метою неявки цих свідків в судове засідання та дачі ними показань.
З встановлених апеляційним судом обставин вбачається, що ОСОБА_1 після зупинки транспортного засобу погодився на проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу та погодився з його результатом. Також у справі відсутні дані про бажання ОСОБА_1 використати надане йому право на проходження медичного огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я.
Стосовно інших доводів апеляційної скарги захисника Немеша І.В., то вони також не спростовують доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Таким чином, обґрунтування вимог апеляційної скарги захисника Немеша В.І. щодо порушення судом першої інстанції законодавства при винесенні постанови, яке полягало у нез`ясуванні місцевим судом всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, не знайшло свого підтвердження при апеляційному перегляді.
Судом першої інстанції з урахуванням вимог ст. 33 КУпАП, зокрема, характеру вчиненого правопорушення, особи порушника та обставин справи, правильно вирішено питання про кваліфікацію діянь ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП і накладено стягнення у відповідності до санкції, зазначеного закону .
Порушень вимог закону, які б ставили під сумнів доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та необґрунтованість накладеного на нього адміністративного стягнення, не вбачається, відтак постанова суду є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування немає, а тому апеляційна скарга захисника адвоката Немеша І.В. в інтересах ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.
При прийнятті рішення враховуються положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що суд, за відсутності обґрунтованих клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати будь-яких свідків, тощо; те, що стороною захисту не було надано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та могли б слугувати підставами для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу, у тому числі про витребування доказів, не заявлялось.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,-
П О С Т А Н О В И В :
клопотання захисника Немеша І.В., подане в інтересах ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити, поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25. 10. 2019.
Апеляційну скаргу захисника адвоката Немеша І.В. подану в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25. 10. 2019 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП - без змін.
Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя