ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 495/6185/20

Номер провадження 3/495/1781/2020

23 грудня 2020 рокум. Білгород-Дністровський

Суддя Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області Мишко В.В., розглянувши матеріали, що надійшли від Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, працюючого ПП «Гігієя» дізінфектор, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 184 КУпАП,

В С Т А Н О В И В :

09.10.2020 року до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області надійшли матеріали від Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.184 Кодексу України про адміністративні правопорушення у відношенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Так, 07.10.2020 року інспектором Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області складений протокол № 646299 про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 184 КУпАП.

У протоколі № 646299 від 07.10.2020 року про адміністративне правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП, вказано, що ОСОБА_1 не в повному обсязі виконує батьківські обов`язки щодо забезпечення належного виховання свого неповнолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за що передбачена відповідальність згідно із вимогами ч.1 ст.184 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 надала письмові пояснення, згідно яких свою вину не визнала, просила суд провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно неї закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення з наступних підстав.

ОСОБА_1 зазначила, що 07.10.2020 року її опитували працівники поліції стосовно того, що 30 вересня 2020 року, її неповнолітній син ОСОБА_2 , ідучи на навчання до Білгород-Дністровського медичного училища, біля будинку №7 по вул. Чорноморській в м. Білгород-Дністровському, біля забору зірвав дикоростучий плід у вигляді земляного каштану, який взяв до училища, де за проханням друзів передав їм його. Хтось з друзів його скоштував і йому стало зле. Як її стало відомо пізніше, ця рослина має дурмані властивості.

Між тим, ОСОБА_1 зауважила, що в протоколі про адміністративне правопорушення, складеного відносно неї, не зазначено вищенаведених обставин, а саме в чому конкретно полягало невиконання нею батьківських обов`язків.

За твердженням ОСОБА_1 , вона взагалі не знала та й не могла навіть здогадуватися про якусь знахідку сина, а тим більше які вона має властивості. А більш того, чого друзі її сина спробували плід скоштувати. Після того, як її визвали до адміністрації училища, вона разом з сином пішла до місця, де син побачив та зірвав каштан та дійсно знайшли кущ біля вказаного вище будинку.

У зв`язку з вищевикладеним, вважає, що вказана подія не пов`язана з її ухиленням від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення виховання іі сина, а в протоколі про адміністративне правопорушення не визначено які саме її неправомірні діяння вказують на ухилення від батьківських обов`язків та докази, надані на підтвердження її винуватості сумніви, про що свідчать пояснення в справі.

На підставі наведеного, ОСОБА_1 вважає, що її вина у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 184 КУпАП, не підтверджена наявними доказами, а відтак провадження у справі підлягає закриттю за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Ознайомившись з матеріалами справи, оцінивши докази в їх сукупності, заслухавши в судовому засіданні пояснення особи відносно якої складений адміністративний протокол, суд вважає, що провадження в даній справі слід закрити за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, тому що в діях ОСОБА_1 відсутні ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП.

Згідно із ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Отже, обов`язок доказування в справах про правопорушення лежить на посадовій особі, яку уповноважено складати адміністративні матеріали.

З матеріалів провадження вбачається, що адміністративний протокол № 646299 від 07.10.2020 року про адміністративне правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП відносно ОСОБА_1 складений з порушенням вимог ст. 256 КУпАП, а саме в протоколі не не визначено які саме неправомірні діяння вказують на ухилення від батьківських обов`язків ОСОБА_1 , докази, надані на підтвердження її винуватості викликають сумніви.

Згідно із статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства», батьки або особи, які їх замінюють зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для її розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків (стаття 10 КУпАП).

Відповідно до статті 11 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Викладені обставини свідчать про відсутність у ОСОБА_1 умислу на вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП і, відповідно, про відсутність в її діянні складу адміністративного правопорушення.

Статтею 62 Конституції України встановлено презумпцію невинуватості. Обов`язок встановлення всіх обставин умовного правопорушення та доведення вини особи покладається на сторону обвинувачення. Всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно із ч.2 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини від 04.11.1950 року, кожен обвинувачений у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Принцип презумпції невинуватості є обов`язковим для будь-яких суб`єктів владних повноважень (справа «Аллене де Рібемон проти Франції»).

Порушення цього принципу може відбуватися шляхом прийняття посадовою особою протиправних рішень.

Суд враховує, що принцип презумпції невинуватості перш за все є гарантією процесуального характеру по кримінальних справах, але за висновками ЄСПЛ його сфера застосування є значно ширшою: він є обов`язковим не тільки для кримінального суду, який приймає рішення щодо обґрунтованості обвинувачення, але й для всіх інших державних органів. Так, на думку ЄСПЛ, замах на презумпцію невинуватості може виходити не тільки від суду чи судді, але й від інших публічних влад.

Виходячи з аналізу вказаного вище законодавства, при складанні протоколу про адміністративні правопорушення, норма матеріального права застосована не була, оскільки не було конкретизовано, у який спосіб ОСОБА_1 ухилилася від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання своєї неповнолітньої дитини та яких саме обов`язків така особа не виконала, що прямо суперечить принципу правової визначеності закріпленому у рішеннях ЄСПЛ (п.31 по справі «Ракевич проти Росії» та п.109 по справі «Церква Бесарабської Митрополії проти Молдови»), згідно якого «закон має бути доступним та передбачуваним, що стосується його наслідків, тобто вираженим із достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку».

Статтею 280 КУпАП передбачено, що необхідною умовою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є встановлення на підставі належних та допустимих доказів факту вчинення певного діяння такою особою та наявність в діянні цієї особи, що є суб`єктом правопорушення, всіх обов`язкових ознак складу певного адміністративного правопорушення.

Відповідно до пункту 1 статті 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази та надавши їм оцінку, суд вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутні ознаки правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП, тому провадження по справі необхідно закрити у зв`язку з відсутністю складу та події адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 9, 24, ч.1 ст.184, ст.ст. 221, 245, 247, 251, 252, 280, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

П О С Т А Н О В И В :

Провадження по справі № 495/6185/20 про вчинення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю складу та події адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, або представником або на неї може бути внесено протест прокурора протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя В.В. Мишко