КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2020 року м. Київ

Суддя Київського апеляційного суду Васильєва М.А.,

за участю:

захисника Харченка С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу , а також клопотання захисника Харченка Сергія Вікторовича в інтересах ОСОБА_1 на постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 3 червня 2020 року, якою

ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік,

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою суду ОСОБА_1 визнаний винуватим в тому, що 26 квітня 2020 року о 12.45 год. керував автомобілем марки «Ford Focus» державний номерний знак НОМЕР_1 , в м. Києві по вул. Борщагівська, 146, у стані наркотичного сп`яніння. Огляд на стан наркотичного сп`яніння зі згоди водія у встановленому законом порядку проводився у лікаря - нарколога за адресою: м. Київ, вул. П. Запорожця, 20, чим порушив вимоги п. 2.9 а ПДР України, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду, захисник Харченко С.В. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження скасувати постанову суду, провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Окремо захисником також подано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду, в якому обґрунтовує поважність причини пропуску строку тим, що участі у розгляді справи 3 червня 2020 року ОСОБА_1 не приймав. Також ОСОБА_1 не є фахівцем в галузі права, а працівниками поліції під час складання протоколу відносно ОСОБА_1 не було роз`яснено його права та порядок і строки розгляду подібних справ в суді. Таким чином ОСОБА_1 не знав та не здогадувався, що суд ще 3 червня 2020 року розглянув справу без його участі та визнав його винним.

Окрім того, як зазначає апелянт, ОСОБА_1 не міг самостійно перевірити наявність інформації про розгляд своєї справи на сайті судової влади, оскільки його прізвище було зазначено з помилкою ( ОСОБА_1 ), а тому він не міг знати, що його справа розглядається у Солом`янському районному суді м. Києва. Про існування постанови у справі № 760/10859/20 ОСОБА_1 стало відомо лише 17 липня 2020 року.

Також захисник зазначає про те, що копія постанови ОСОБА_1 станом на 20 липня 2020 року судом не надсилалась та не вручалась.

За вказаних у клопотанні обставин, ОСОБА_1 був позбавлений можливості реалізувати в суді передбачені законом свої права.

В обґрунтування апеляційних вимог захисник вказує на те, що постанова винесена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, при цьому суд не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам та обставинам, підійшов формально до вивчення обставин справи, що потягло за собою необґрунтоване застосування стягнення як вид покарання за адміністративне правопорушення, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому постанова суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконною та необґрунтованою. У зв`язку з цим оскаржувана постанова підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі.

Як наголошує захисник, матеріали справи не містять пояснень свідків та/або відео, що підтверджують факт керування ОСОБА_1 автомобілем. Також в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, що ОСОБА_1 керував автомобілем та був зупинений працівниками поліції за порушення ПДР України. Матеріали справи не містять постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення ПДР України.

Окрім того, захисник з посиланням на рішення Верховного Суду від 15 березня 2019 у справі № 686/11314/17 вказав, що оскільки поліцейським не задокументовано та не доведено належними і допустимими доказами факту порушення водієм правил дорожнього руху, то вимоги інспектора до водія про пред`явлення документів на право керування є неправомірними, а правоохоронці можуть зупиняти авто, лише коли є факт правопорушення.

З посиланням на норми КУпАП, постанови пленуму Верховного Суду України, апелянт вказує на те, що необхідною умовою для притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП є керування особою транспортним засобом, і встановлення вказаного факту є обов`язковим при розгляді справи про адміністративне правопорушення.

Також апелянт зазначає про те, що на момент складання протоколу відносно ОСОБА_1 результати дослідження були відсутні, оскільки висновок був складений 28 квітня 2020 року, тобто, через декілька днів після складання протоколу відносно ОСОБА_1 . Окрім того, ОСОБА_1 не було ознайомлено з результатами огляду, про що свідчить відсутність відповідного запису у доданому до матеріалів справи висновку та пояснення з цього приводу, надані ОСОБА_1 у протоколі. Висновок, складений через декілька днів після складання протоколу та неповідомлення його результатів особі, що обвинувачується у вчинення правопорушення, порушує право особи на захист, оскільки особа втрачає право на повторну здачу аналізів та/або проведення відповідної експертизи для доведення факту своєї невинуватості.

Крім того, як зазначає апелянт, у матеріалах справи відсутнє направлення водія на проходження огляду на стан сп`яніння, що свідчить про порушення процедури і спростовує факт вимоги пройти такий огляд у закладі охорони здоров`я.

Також ОСОБА_1 не відстороняли від керування, що у своїй сукупності з іншими доказами свідчить про невідповідність дій поліцейського з процедурою оформлення матеріалів за ст. 130 КУпАП. Так, матеріали справи не містять жодних доказів відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом. Таким чином дії працівників поліції не узгоджуються з формулюванням правопорушення, викладеним у протоколі.

В судове засідання ОСОБА_1 , будучи повідомлений у встановленому законом порядку про день, час та місце апеляційного розгляду, до суду не з`явився, захисник Харченко С.В. не заперечував проти проведення апеляційного розгляду за відсутності ОСОБА_1 . За таких обставин апеляційний суд доходить висновку про розгляд справи на підставі доказів, наявних в матеріалах справи.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника щодо поважності причини пропуску строку на апеляційне оскарження, а також по суті апеляційних вимог, опитавши інспектора патрульної поліції, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи клопотання, а також доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить такого висновку.

Згідно з положеннями ст. 268 КУпАП, під час відсутності особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце й час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Проте, вказані вимоги закону місцевим судом дотримано не в повному обсязі.

Так, в матеріалах справи наявна копія повістки від 19 травня 2020 року про виклик ОСОБА_1 до суду на 3 червня 2020 року на 10.25 год., але матеріали справи не місять даних про направлення або вручення повістки як ОСОБА_1 , так і ОСОБА_1 (ас. 5).

Відповідно до вимог ст. 285 КУпАП постанова суду оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.

Вказані положення закону також місцевим судом не виконані, оскільки матеріали справи не містять будь-яких належних доказів на підтвердження направлення або вручення особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, копії оскаржуваного рішення.

З метою перевірки доводів клопотання, судом апеляційної інстанції направлено запит до місцевого суду про надання відомостей, які підтверджують інформацію про направлення повістки про виклик до суду першої інстанції, а також копії постанови суду від 3 червня 2020 року (ас. 36).

У відповідь на запит суду апеляційної інстанції місцевим судом повідомлено, що відповідно до відомостей, які містяться в автоматизованій системі документообігу суду Солом`янського районного суду м. Києва, інформація щодо направлення судової повістки ОСОБА_1 про виклик в судове засідання призначене на 3 червня 2020 року о 10:25 год. та копії постанови від 3 червня 2020 року відсутня (ас. 37).

Таким чином, доводи, які викладені в обґрунтування поважності причини пропуску строку на апеляційне оскарження, є обґрунтованими та знайшли своє підтвердження в ході розгляду клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Згідно з матеріалами справи, апеляційна скарга, разом з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження, подані до суду першої інстанції захисником відповідно до поштового штемпелю 20 липня 2020 року.

За обставини, встановлених під час розгляду клопотання, апеляційний суд доходить висновку, що клопотання захисника Харченка С.В. - підлягає до задоволення, а пропущений процесуальний строк - поновленню.

Що стосується доводів апеляційної скарги, то апеляційний суд доходить такого висновку.

Згідно з вимогами ст.ст. 278, 280 КУпАП суд першої інстанції при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення має вирішити питання про правильність складання протоколу та інших матеріалів справи, чи є необхідність у витребуванні додаткових матеріалів, а при розгляді справи зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції ці вимоги закону дотримані не в повному обсязі.

Приймаючи рішення про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, місцевий суд послався на протокол про адміністративне правопорушення, висновок «Соціотерапії» від 26 квітня 2020 року № 003060 (ас. 6).

Однак, апеляційний суд не може погодитись з таким рішенням.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 541325 від 26 квітня 2020 року, складеного щодо ОСОБА_1 , 26 квітня 2020 року о 12.45 год. ОСОБА_1 керував автомобілем марки «Ford Focus» державний номерний знак НОМЕР_1 в м. Києві по вул. Борщагівська, 146, в стані наркотичного сп`яніння. Огляд на стан наркотичного сп`яніння зі згоди водія у встановленому законом порядку проводився у лікаря - нарколога за адресою: м. Київ, вул. П. Запорожця, 20, чим порушив вимоги п. 2.9 а ПДР України, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП. (ас. 1).

В матеріалах справи наявний висновок КМНКЛ «Соціотерапія» від 28 квітня 2020 року щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, відповідно до якого, ОСОБА_1 перебуває у стані наркотичного сп`яніння (ас. 2).

В апеляційному суді захисник Харченко С.В. підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити, постанову суду скасувати, а провадження у справі закрити, пояснивши, що суд не врахував важливий факт, який мав значення для правильного вирішення справи, адже працівники поліції допустили порушення при складанні протоколу щодо ОСОБА_1 . Так працівники поліції 26 квітня 2020 року, тобто, на момент складання протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за порушення останнім п. 2.9а ПДР України, не мали в наявності відповідного висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Висновок про те, що ОСОБА_1 перебував у стані наркотичного сп`яніння, в матеріалах справи є тільки від 28 квітня 2020 року, а тому у працівників поліції були відсутні станом на 26 квітня 2020 року відомості, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння та порушив п. 2.9а ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому працівники поліції не мали права на складання протоколу щодо ОСОБА_1 .

З метою перевірки доводів апелянта судом апеляційної інстанції допитаний інспектор патрульної поліції ОСОБА_5 , який суду пояснив, що він складав протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 . Автомобіль під керуванням ОСОБА_1 був зупинений іншим екіпажем патрульної поліції за порушення ПДР України. В ході спілкування з водієм працівниками поліції у водія було виявлено ознаки наркотичного сп`яніння. Екіпаж, який зупиняв водія ОСОБА_1 , викликав інший екіпаж і не складав щодо ОСОБА_1 протокол. Протокол щодо ОСОБА_1 складав екіпаж, у складі якого перебував він ( ОСОБА_5 ), та який приїхав за викликом першого екіпажу. В який це саме час було, він не пам`ятає. Коли водія було доставлено до лікаря нарколога, то лікар оглядав водія, а також у водія було відібрано біологічний матеріал. На час складання протоколу лікар нарколог оглянув водія, і у водія вбачались тільки ознаки наркотичного сп`яніння. Основою для складання протоколу став огляд водія лікарем-наркологом, який вбачав у водія ознаки наркотичного сп`яніння. Висновок одразу лікар не давав. На час складання протоколу висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, не було, так як лікар передає висновок через деякий час після лабораторного дослідження біологічного матеріалу водія. Перед тим, як справа направляється до суду першої інстанції, також направляється і висновок лікаря-нарколога. Якщо по висновку водій не перебуває у стані сп`яніння, то протокол, який складений щодо водія, скасовується і до суду не направляється. Особисто він (Грива) транспортний засіб під керуванням водія ОСОБА_1 не зупиняв. Проте, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, йому було відомо тільки зі слів працівників першого екіпажу. Він (Грива) виявив у водія ознаки наркотичного сп`яніння, і тому особа, яка має певні ознаки, повинна нести відповідальність за те, що керує транспортним засобом з такими ознаками. На час складання протоколу лікар нарколог висновок чи акт одразу не надає, а надає тільки через деякий час, і чим саме керується лікар, йому невідомо. Коли саме водія було доставлено до лікаря закладу охорони здоров`я, він не пам`ятає, але огляд проводився орієнтовно о 14.40 год. Він складає протоколи про адміністративне правопорушення відповідно до практики, яка є в Управлінні патрульної поліції у м. Києві. Доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, він надати не може.

Положеннями п. 15 Розділу ІІІ згаданої Інструкції передбачено, що за результатами огляду на стан сп`яніння та лабораторними дослідженнями встановлюється діагноз, який вноситься до акту медичного огляду.

Відповідно до п. 7 Розділу ІІІ Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», проведення лабораторних досліджень на визначення наркотичного засобу або психотропної речовини обов`язкове, тобто, метою лабораторного дослідження є виявлення або уточнення наявних речовин, що здатні спричинювати стан сп`яніння.

Згідно з нормами п. 16 Розділу ІІІ Інструкції висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, видається на підставі акту медичного огляду.

З копії акту медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`янінняабо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції , який надійшов на запит Київського апеляційного суду, вбачається, що огляд ОСОБА_1 здійснений 26 квітня 2020 року о 14.40 год., біологічне середовище у ОСОБА_1 відібрано 26 квітня 2020 року о 14 год. 50 хв., лабораторне дослідження проведено 27 квітня 2020 року (ас. 56 зворот).

З метою перевірки доводів апеляційної скарги судом апеляційної інстанції неодноразово викликалась лікар - нарколог ОСОБА_6 з метою з`ясування факту, чи перебував ОСОБА_1 26 квітня 2020 року у стані наркотичного сп`яніння (ас. 47, 61, 68, 70, 80). Судом застосовувались всі можливі заходи для забезпечення явки лікаря-нарколога до апеляційного суду, але лікар - нарколог ОСОБА_6 до суду апеляційної інстанції не з`явилась.

Оцінюючи докази, які наявні в матеріалах справи, апеляційний суд доходить наступного висновку.

Згідно з положеннями ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису та інше, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно з постановою Пленуму Верховного суду України № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини

проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року (із змінами), керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Для притягнення до відповідальності за ст. 130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.

Проте судом першої інстанції, всупереч положень ст. 280 КУпАП, не було з`ясовано, чи керував ОСОБА_1 транспортним засобом 26 квітня 2020 року, і чим вказані обставини підтверджуються.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що матеріали справи не містять достатніх належних допустимих беззаперечних доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом станом на 26 квітня 2020 року, і під час апеляційного розгляду таких доказів не встановлено, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги в цій частині є обґрунтованими.

Що стосується інших доводів апеляційної скарги, то апеляційний суд звертає увагу на таке.

Відповідно до акту медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`янінняабо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції встановлено, що 26 квітня 2020 року лікарем ОСОБА_1 встановлений діагноз за результатами огляду - стан сп`яніння внаслідок вживання каннабіноїдів (ас. 57).

Згідно з положеннями Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проведення лабораторних досліджень на визначення наркотичного засобу або психотропної речовини є обов`язкове. Метою лабораторного дослідження є виявлення або уточнення наявних речовин, що здатні спричинювати стан сп`яніння.

Таким чином, станом на 26 квітня 2020 року, тобто, на час складання протоколу про адміністративне правопорушення, працівник поліції був ознайомлений з висновком лікаря-нарколога за результатами огляду ОСОБА_1 , якому було встановлено діагноз стан сп`яніння внаслідок вживання каннабіноідів.

Виходячи з даних, які містяться в матеріалах справи, протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 складений 26 квітня 2020 року, і, в цей же день було проведено огляд на стан наркотичного сп`яніння в КМНКЛ «Соціотерапія».

Згідно пункту 4 Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 конституційний принцип правової держави передбачає встановлення правопорядку, який повинен гарантувати кожному утвердження і забезпечення прав і свобод людини (статті 1, 3, частина друга статті 19 Основного Закону України). Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: ... юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (частина друга статті 61); обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (частина третя статті 62); конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України (частина перша статті 64).

У відповідності до п. 4.1 вказаного Рішення, Конституційний Суд України на підставі наведеного дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

З огляду на відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження факту керуванням 26 квітня 2020 року ОСОБА_1 транспортним засобом, вина останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення та постанові суду, не доведена, а тому апеляційний суд доходить висновку, що постанова районного суду підлягає до скасування, провадження у справі - закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення та постанові суду, а тому апеляційна скарга - підлягає до задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Поновити захиснику Харченку Сергію Вікторовичу в інтересах ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Солом`янського районного суду м. Києва від 3 червня 2020 року.

Апеляційну скаргу захисника Харченка Сергія Вікторовича в інтересах ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 3 червня 2020 року щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП - скасувати, провадження у справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі серії ДПР18 № 541325 від 26 квітня 2020 року.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду М.А. Васильєва