ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 337/2209/20 Головуючий в 1 інст. Ширіна С.А.
Провадження №33/807/788/20 Доповідач в 2 інст. Дадашева С.В.
Категорія ч.1 ст. 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2020 року місто Запоріжжя

Суд апеляційної інстанції у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду Дадашевої С.В., за участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 , його захисника адвоката Ярошенка О.О. розглянув в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , за апеляційною скаргою захисника останнього - адвоката Ярошенка О.О. на постанову Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 16 жовтня 2020 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, РНОКПП НОМЕР_1 пенсіонера, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в дохід держави у розмірі 420,40 грн.

Згідно з постановою суду, ОСОБА_1 , 18 липня 2020 року о 23-30 годині, в с.Августинівка, вул.Вишнева, керував транспортним засобом «MITSUBISHI OUTLANDER», д.н.з. НОМЕР_2 , у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився з використанням технічного засобу Drager alcotest 6810. Від проведення медичного огляду у закладі охорони здоров`я відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУАП.

В апеляційній скарзі захисник особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвокат Ярошенко О.О. просить постанову суду скасувати, а провадження в справі закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП - за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Разом з тим, чинна редакція КУпАП не передбачає відповідальності за керування транспортним засобами взагалі. Вказаною нормою права передбачена відповідальність за керування в стані сп`яніння річковими, морськими або маломірними суднами судноводіями.

Також апелянт зазначає, що судом не досліджено питання порушення співробітниками поліції порядку Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, яка затверджена спільним Наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року №1452/735 (Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за № 1413/27858) - далі Інструкція №1452/735, та Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства Внутрішніх справ України Наказ від 07 листопада 2015 року № 1395, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за № 1408/27853 далі Інструкція №1395.

Крім того, суд прийняв рішення по справі та послався в постанові на пояснення осіб, які не були допитані в судовому засіданні, а саме: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Також судом було досліджено відеозапис, на якому було зафіксовано лише те, як ОСОБА_1 кілька разів проходив огляд на стан сп`яніння за допомогою приладу «Драгер».

Разом з тим, на дослідженому відеозапису відсутні: відомості про те, що ОСОБА_1 погоджується з показниками приладу «Драгер»; показники приладу «Драгер»; пояснення ОСОБА_1 стосовно того, чи зрозумілі йому показники приладу «Драгер» та чи погоджується він з ними.

Акт огляду ОСОБА_1 не вручався. В самому акті вказано, що ОСОБА_1 відмовився від підпису в ньому, проте це не відповідає дійсності.

На відеоматеріалі не зафіксовано те, що ОСОБА_1 відмовляється від підпису акту.

Свідками також така відмова не підтверджена.

В матеріалах справи міститься направлення від 18 липня 2020 року, відповідно до якого ОСОБА_1 направляється до Запорізького обласного наркологічного диспансеру, проте підпис ОСОБА_1 у вказаному документі відсутній, як і відмітка про відмову у підписі. З відеоматеріалів не вбачається, що співробітники поліції ознайомлювали ОСОБА_1 із направленням. У направленні зазначено час 23 год. 40 хвилин, проте з роздруківки «Драгеру» вбачається, що тест пройдено о 23 год. 43 хвилин, тобто після складання направлення до ЗОНД.

При цьому в направлення вже внесено відомості, які нібито, взято з приладу «Драгер», а саме показник алкоголю 1.48 проміле.

Оскільки такі дані буди отримані о 23 год. 43 хвилини, вони не могли бути внесені в направлення, яке складено о 23 год. 40 хвилин.

Разом з тим, направлення має складатися не до, а після проходження огляду на місці зупинки (у випадку незгоди водія з результатами) або у випадку відмови пройти огляд на місці.

ОСОБА_1 , навпаки, наполягав на тому, щоб огляд був проведений в медичній установі.

Роздруківка показників приладу «Драгер», яка долучена до матеріалів справи, також не містить особистого підпису ОСОБА_1 . В ній також вказано, що він відмовився від підпису, проте відмова знов таки ніяк не зафіксована.

Таким чином, враховуючи незгоду ОСОБА_1 з тим, що він перебував у стані сп`яніння, в даному випадку проведення огляду в закладі охорони здоров`я було обов`язковим.

Отже, факт перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння належними та допустимими доказами не підтверджено.

Більш того, письмові пояснення ОСОБА_1 є сфальсифікованими.

ОСОБА_1 пояснив, що ніяких пояснень у нього не відбиралося.

Стороною захисту заявлено клопотання про призначення по справі судової почеркознавчої експертизи на предмет дослідження справжності підпису ОСОБА_1 у письмових поясненнях, які додані до матеріалів справи.

У задоволенні вказаного клопотання судом відмовлено, у зв`язку з «безпідставністю». Разом з тим, суд не зазначив, на яких саме доказах зроблені висновки про таку «безпідставність» та чим підтверджується факт відібрання пояснень у ОСОБА_1 .

У протоколі про адміністративне правопорушення, який, згідно його тексту, складено 18 липня 2020 року о 23 год. 50 хв., зазначено, що ОСОБА_1 відмовився від надання пояснень.

Разом з тим, у справі наявні письмові пояснення, які складено 19 липня 2020 року в період часу з 00 год. 10 хв. до 00 год. 25 хвилин, тобто після складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Таким чином, вказані письмові пояснення, які до того ж не підтверджені ОСОБА_1 в судовому засіданні, не є належним доказом згоди ОСОБА_1 з результатами приладу «Драгер», оскільки така згода має передувати складанню протоколу, а не бути наслідком його складання.

Також апелянт вважає, що відеоматеріали є неналежним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення у зв`язку з таким.

У разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, наданий відповідачем відеофайл не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення позивачем адміністративних правопорушень.

В даному випадку співробітником поліції складено не постанову, а протокол, в якому відсутні відомості про технічний засіб, за допомогою якого проводилася відеозйомка.

З самого запису можна зробити висновок, що відео знімалося на мобільний телефон, а не на боді-камеру.

Крім того, письмові пояснення поліцейського, які до того ж не підтверджені в судовому засіданні, не можуть бути доказом вини особи у вчиненні правопорушення.

Заслухавши пояснення особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 , його захисника адвоката Ярошенка О.О., які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, перевіривши матеріали справи та доводи, викладені в апеляційній скарзі, апеляційний суд доходить таких висновків.

Згідно з вимогами ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Цих вимог закону суд першої інстанції дотримався при розгляді справи.

Висновки суду щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, засновані на досліджених в судовому засіданні доказах та є обґрунтованими.

Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 судом виконані вимоги ст.ст.280, 283 КУпАП та повно, всебічно з`ясовані обставини справи, дотримані вимоги закону щодо змісту постанови про адміністративне правопорушення.

Суд дійшов правильного висновку про те, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, в повному обсязі підтверджена даними, що містяться: у протоколі про адміністративне правопорушення серії ОБ№101647 від 18 липня 2020 року, відповідно до якого ОСОБА_1 у зазначений час керував транспортним засобом «MITSUBISHI OUTLANDER» д.н.з. НОМЕР_2 у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився з використанням технічного засобу Drager Аlcotest 6810(тест №1436, результат 1,48%), копією сертифіката та свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки, зокрема газоаналізатору Drager Alcotest 6810. Від проведення медичного огляду у закладі охорони здоров`я відмовився в присутності двох свідків. Зі змістом даного протоколу ОСОБА_1 ознайомлений, будь-яких зауважень чи клопотань не заявляв, що підтверджується його підписом; актом огляду; направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; письмовими пояснення свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_3 від 18 липня 2020 року, в яких зазначено, що вони були присутніми, як водій ОСОБА_1 пройшов тест на алкогольне сп`яніння за допомогою газоаналізатору «Alkotest Drager»,результат позитивний 1,48 % проміле. DVD-диском з відеозаписом.

Зазначені докази у їх сукупності підтверджують те, що ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, при викладених у протоколі обставинах.

Висновки суду першої інстанції, викладені у постанові, є обґрунтованими, належним чином вмотивованими та повністю відповідають фактичним обставинам справи.

При апеляційному розгляді ОСОБА_1 зазначив, що 18 липня 2020 року приблизно о 22:20 - 22:30 годині його зупинили працівники поліції та сказали, що він не ввімкнув сигнал повороту, спитали, чому він нерівно їде. Він пояснив, що на тій ділянці дорога нерівна - ями, та їхати рівно неможливо. Він намагався зателефонувати синам та товаришу, щоб були свідки з його боку, але ніхто не приїхав, так як слухавку не брали. Поліцейські запропонували йому пройти огляд на стан сп`яніння, на що він погодився. 2-3 рози він дув, але нічого не показувало. З третього разу показало, що він у стані сп`яніння, вказані результати показали свідкам. Свідків запросили поліцейські, звідки взялись свідки, він не знає. Це були молоді дівчата, їм було приблизно 18 років, може менше. Йому виписали тимчасове посвідчення. Поліцейські запропонували йому поїхати на експертизу, але після того, як відібрали посвідчення та надали тимчасовий дозвіл. Коли поліцейські склали протокол про адміністративне правопорушення, він не знає, цього він не бачив. Коли поліцейські озвучили результат тесту, він не заперечував проти цих результатів, так як не розумів, що вони означають.

Також при апеляційному розгляді було оглянуто відеозапис та встановлено, що цей запис узгоджується з відомостями з протоколу та іншими доказами.

Вважати цей доказ неналежним чи недопустимим підстав немає.

Право поліцейського на фото та відео фіксування за допомогою технічних приладів і технічних засобів закріплено у Законі України «Про Національну поліцію» (ст.31) та Інструкцією із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18 грудня 2018 року №1026 і зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 11 січня 2019 року за №28/32999.

При дослідженні матеріалів справи, в т.ч. при перегляді відеозапису, порушень з боку поліцейських, які оформлювали адміністративний матеріал, не встановлено.

Те, що події, зафіксовані вказаним відеозаписом, відбувалися в дійсності, ніким не спростовано та не оспорюється, в т.ч. і ОСОБА_1 .

При цьому, відеозаписом підтверджено, що, дійсно, ОСОБА_1 пройшов огляд за допомогою технічного приладу не з першої спроби, оскільки спочатку він неправильно виконував умови проведення такого огляду.

Відсутність в самому протоколі посилання на вказаний відеозапис, жодним чином не вказує на безпідставність складання самого протоколу.

Твердження захисника про те, що співробітниками поліції було порушено вимоги Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, яка затверджена спільним Наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року №1452/735 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за №1413/27858) та Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, (затвердженої Наказом Міністерства Внутрішніх справ України Наказ від 07 листопада 2015 року №1395 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за № 1408/27853), безпідставні та суперечать матеріалам справи.

Доводи апелянта про те, що при розгляді справи судом першої інстанції не заслухані свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , правильності висновків суду теж не спростовують та не свідчать про незаконність винесеної постанови.

Крім того, в матеріалах справи містяться письмові пояснення зазначених свідків, ставити під сумнів достовірність яких підстав не вбачається, з огляду і на те, що ці пояснення узгоджуються з відеозаписом, долученим до протоколу, а також з іншими доказами.

Факт присутності двох свідків при огляді не заперечує і сам ОСОБА_1 , більш того, останній підтвердив при апеляційному розгляді те, що свідкам показували результати огляду на технічному приладі, а сам він не розумів, що ці результати означають.

Клопотань про дослідження додаткових доказів, в т.ч. про допит свідків, при апеляційному розгляді сторона захисту не заявляла.

Більш того, у протоколі про адміністративне правопорушення міститься підпис ОСОБА_1 без будь-яких зауважень. Відомостей про те, що останній не погодився при складенні протоколу з даними, що в цьому протоколі зазначені, в матеріалах справи теж немає.

Твердження апелянта про те, що Акт огляду ОСОБА_1 не вручався, правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, окрім того, нічим не підтверджуються, з огляду і на те, що від підпису в акті ОСОБА_1 відмовився, про що зазначено в самому акті, у якому містяться підписи свідків.

Те, що у складеному працівником поліції направленні водія на медичний огляд відсутній підпис ОСОБА_1 (на що вказує сторона захисту), не свідчить про безпідставність складення самого направлення, оскільки чинним законодавством не передбачено, що таке направлення обов`язково має бути підписано особою, яка направляється на огляд, у бланку вищевказаного документу взагалі відсутня відповідна графа.

На думку суду апеляційної інстанції зазначені акт огляду та направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану сп`яніння складені із дотриманням Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року №1452/735, і ставити під сумнів достовірність даних, відображених у вказаних документах підстав також не вбачається.

Те, що до тексту направлення внесені відомості про результати огляду ОСОБА_1 , проведеного на місці зупинки транспортного засобу, та відомості про складений щодо останнього протокол про адміністративне правопорушення, також не вказує на фальсифікацію доказів та на незаконність і необґрунтованість оскаржуваної постанови суду.

Наявними в справі доказами підтверджується наявність у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння на час зупинки поліцейськими транспортного засобу під його керуванням.

Відсутність особистого підпису ОСОБА_1 на роздруківці показників приладу «Драгер», яка долучена до матеріалів справи, не свідчить про безпідставність проведення самого огляду і може свідчити про небажання ОСОБА_1 підписувати вказаний документ (як і інші документи), на що звернув увагу і суд першої інстанції в постанові.

В свою чергу, те, що ОСОБА_1 відмовився підписувати акт огляду та роздруківку з технічного приладу з результатами проведеного на місці огляду, підтверджує обґрунтованість його направлення до медичного закладу для проходження медичного огляду.

Доводи апелянта про те, що ОСОБА_1 не відмовлявся від такого огляду, а навпаки наполягав на тому, щоб його огляд був проведений в медичній установі, нічим не підтверджені та спростовуються матеріалами справи.

Твердження захисника про те, що письмові пояснення ОСОБА_1 сфальсифіковані, є непереконливими. З відповідними заявами сторона захисту до правоохоронних органів не зверталась та заявила про це лише при розгляді справи судом першої інстанції.

Більш того, ці пояснення не є єдиним доказом в справі та суд на них взагалі не посилався в постанові як на доказ вини ОСОБА_1 .

Клопотання сторони захисту про проведення судової почеркознавчої експертизи судом вирішено в установленому законом порядку та у задоволенні цього клопотання обґрунтовано відмовлено, оскільки наявних в справі доказів достатньо для вирішення справи по сутті і спеціальні знання для цього не потрібні.

Твердження сторони захисту про те, що письмові пояснення поліцейського, які не підтверджені в судовому засіданні, не можуть бути доказом вини особи у вчиненні правопорушення, є недоречними, оскільки на вказані пояснення суд не посилався в обґрунтування своїх висновків.

Оскаржувана постанова суду містить всі відомості, передбачені ст.283 КУпАП.

При накладенні адміністративного стягнення суд дотримався вимог ст.33 КУпАП, оскільки врахував характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини і наклав стягнення у межах, встановлених цим Кодексом.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_1 адвоката Ярошенка О.О., правильність вищевказаних висновків суду першої інстанції не спростовують.

В тому числі є необґрунтованими і доводи апелянта про те, що чинна редакція КУпАП не передбачає відповідальності за керування транспортним засобами в стані сп`яніння взагалі.

Так, до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень" № 2617-VІІІ від 22 листопада 2018 року, тобто до 01 липня 2020 року, КУпАП передбачав адміністративну відповідальність, зокрема за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Після набрання чинності зазначеного вище закону, тобто з 01 липня 2020 року, відповідальність, зокрема за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, виключено з ч.1 ст.130 КУпАП та закріплено у ст. 286-1 КК України (Керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції).

Разом з тим, Законом України від 17 червня 2020 року № 720-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень", який набрав законної сили 03 липня 2020 року, внесені зміни до Закону № 2617-VIIІ.

Так, згідно з вимогами пункту 117 Розділу І Закону № 720-IX, у пункті 1 Розділу І Закону № 2617-VIIІ виключено підпункт 4, який запровадив нову редакцію ст.130 КУпАП та виключав адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами у стані сп`яніння, у зв`язку із запровадженням кримінальної відповідальності; у пункті 2 Розділу І Закону №2617-VIIІ виключено підпункт 171, яким доповнено КК України статтею 286-1. Отже, залишилась адміністративна відповідальність за вчинення таких дій.

В даному випадку правопорушення вчинене 18 липня 2020 року, тобто після внесення змін до Закону № 2617-VІІІ від 22 листопада 2018 року в його первинній редакції (яким не скасовувалась, а фактично посилювалась відповідальність за вчинення вищевказаних дій).

З врахуванням викладеного, підстав для закриття провадження в справі на підставі п.6 ч.1 ст.247 КУпАП не вбачається.

Порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи, не встановлено.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Ярошенка О.О. залишити без задоволення.

Постанову Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 16жовтня 2020 року стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду С.В. Дадашева

Дата документу Справа № 317/2209/20