Справа № 137/1197/20
Провадження № 33/801/910/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гопкін П. В.
Доповідач:Береговий О. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2020 рокуСправа № 137/1197/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Берегового О.Ю.,

за участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

розглянув його апеляційну скаргу на постанову Літинського районного суду Вінницької області від 26 жовтня 2020 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 85 КУпАП,

встановив:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення № 001379 від 30 липня 2020 року ОСОБА_1 30 липня 2020 року о 23 год. 00 хв. на р. Згар поблизу с. Микулинці Літинського району Вінницької області грубо порушив правила рибальства, а саме проводив вилов риби з гумового човна забороненим сітним знаряддям лову сіткою з жилки (5 шт.). В результаті чого було виловлено риби: карась 49 екземплярів, окунь 19 екземплярів, загальною вагою 11 кг. Таким чином ОСОБА_1 наніс збитки рибному господарству України на суму 1156 грн. Вказаними діями ОСОБА_1 порушив п. 3.15 Правил любительського і спортивного рибальства та ст. 27, 52-1 Закону України «Про тваринний світ», за що передбачена відповідальність за ч. 4 ст. 85 КУпАП.

Постановою Літинського районного суду Вінницької області від 26 жовтня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 85 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 (двадцяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 (триста сорок) грн. із конфіскацією знаряддя вчинення правопорушення, а саме: сітки з жилки довжиною 30 м, висотою 1,5 м, розміром вічка 45 мм. 2 шт; сітки з жилки довжиною 30 м, висотою 1,2 м, розміром вічка 40 мм 2 шт; сітки з жилки довжиною 50 м, висотою 1,5 м, розміром вічка 35 мм 1 шт; човна гумового, без номерного знаку 1 шт. Стягнуто з ОСОБА_1 майнову шкоду, завдану навколишньому природному середовищу в розмірі 1156,00 грн. Стягнуто з нього судовий збір в сумі 420,40 грн. в дохід держави.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що вина доведена матеріалами справи: протоколом № 001379 від 30 липня 2020 року, описом-оцінкою вилученого знаряддя лову, матеріалами фототаблиці та фотоматеріалами на компакт-диску де зображено ОСОБА_1 , човен, рибацькі сітки та риба в них.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин вчинення адміністративного правопорушення просив оскаржувану постанову скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким провадження у справі закрити у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Апеляційна скарга мотивована тим, що на його думку матеріали справи не містять жодного доказу про доведеність вини в інкримінованому йому адміністративному правопорушенні. Вказує, що він не здійснював лов риби жодним забороненим способом. Вважає, що суд попередньої інстанції не встановив дійсні обставини правопорушення, не дав належної оцінки поясненням свідків, внаслідок чого прийшов до помилкового висновку про наявність його вини. Разом з тим, вважає, що застосований судом вид стягнення, як конфіскація гумового човна є неспіврозмірним із даним правопорушенням.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, співставивши їх з наявними в матеріалах справи доказами, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, а орган чи посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення, з урахуванням положень, викладених у ст.ст. 251, 252 КУпАП, зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, керуючись законом та правосвідомістю, оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням в їх сукупності.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Вивченням матеріалів справи про адміністративне правопорушення встановлено, що суддя, діючи у відповідності до вимог ст.245, 252, 280, 283 КУпАП, всебічно, повно та об`єктивно дослідив обставини вчиненого адміністративного правопорушення, докази, які містяться в матеріалах справи на предмет їх належності, достатності та допустимості, за результатами чого дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у порушенні п. 3.15 Правил любительського і спортивного рибальства та ст. 27, 52-1 Закону України «Про тваринний світ», за що передбачена відповідальність за ч. 4 ст. 85 КУпАП.

Суд апеляційної інстанції вважає такий висновок суду законним і обґрунтованим, з огляду на наступне.

При апеляційному розгляді встановлено, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення № 001379 від 30 липня 2020 року ОСОБА_1 30 липня 2020 року о 23 год. 00 хв. на р. Згар поблизу с. Микулинці Літинського району Вінницької області грубо порушив правила рибальства, а саме проводив вилов риби з гумового човна забороненим сітним знаряддям лову сіткою з жилки (5 шт.). В результаті чого було виловлено риби: карась 49 екземплярів, окунь 19 екземплярів, загальною вагою 11 кг.

Даний протокол відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, містить виклад суті вчиненого правопорушення та є джерелом доказової інформації про подію правопорушення та особу, яка його вчинила.

За змістом частин 3, 4 ст. 256 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Відповідно до ч. 1 ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Як видно з протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 відмовився від його підпису не вказавши мотиви своєї відмови від підписання. Будь-яких зауважень щодо його змісту чи клопотань останній не заявляв. Права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП йому були роз`яснені.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Ст. 63 Закону України «Про тваринний світ» встановлює відповідальність за порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення тваринного світу тягне за собою адміністративну, цивільно-правову чи кримінальну відповідальність відповідно до закону.

Відповідальність за ч. 4 ст. 85 КУпАП настає за грубе порушення правил рибальства (рибальство із застосуванням вогнепальної зброї, електроструму, вибухових або отруйних речовин, інших заборонених знарядь лову, промислових знарядь лову особами, які не мають дозволу на промисел, вилов водних живих ресурсів у розмірах, що перевищують встановлені ліміти або встановлену правилами любительського і спортивного рибальства добову норму вилову).

Згідно п. 3.15. Правил любительського і спортивного рибальства, затверджених наказом Державного комітету рибного господарства України 15 лютого 1999 року N 19, забороняється лов водних живих ресурсів: із застосуванням вибухових і отруйних речовин, електроструму, колючих знарядь лову, вогнепальної та пневматичної зброї (за винятком гарпунних рушниць для підводного полювання), промислових та інших знарядь лову, виготовлених із сіткоснастевих чи інших матеріалів усіх видів і найменувань, а також способом багріння, спорудження гаток, запруд та спускання води з рибогосподарських водойм.

Пункт 6.1. Правил любительського і спортивного рибальства встановлює, що особи, винні в порушенні цих Правил рибальства, несуть відповідальність у встановленому законодавством порядку.

Враховуючи вищевикладене, вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 85 КУпАП, крім протоколу, також підтверджується описом-оцінкою вилученого знаряддя лову (а.с. 3), котрим зазначається кількість вилучених знарядь лову, фототаблицею (а.с. 6-7) та фотоматеріалами на компакт-диску (а.с. 39) де зображено ОСОБА_1 , човен, рибацькі сітки та риба в них.

Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, на думку апеляційного суду, є безпідставними, оскільки жодних даних про здійснення лову риби спінінгом та вудками з гумового човна, як про це вказує апелянт, матеріали справи не містять.

Доводи апелянта про те, що в протоколі про адміністративне правопорушення зазначені свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які є працівниками відділу рибохорони, а тому можуть бути зацікавленими особами, суд не приймає до уваги, оскільки у суду відсутні підстави сумніватися в тому, що викладені у протоколі про адміністративне правопорушення обставини мали місце, а факт скоєння правопорушення ОСОБА_1 підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Враховуючи вищевикладене, вказаним доказам суддя суду першої інстанції надав належну оцінку, обґрунтовано дійшов висновку, що ОСОБА_1 своїми діями вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 85 КУпАП та правомірно застосував до нього вид адміністративного стягнення в межах санкції вказаної статті, а саме штрафу в розмірі 340 грн. із конфіскацією знаряддя вчинення правопорушення сіток з жилки (5 шт.).

Крім того, суд першої інстанції врахувавши, що якщо у результаті вчинення адміністративного правопорушення заподіяно майнову шкоду громадянинові, підприємству, установі або організації, то адміністративна комісія, виконавчий орган сільської, селищної, міської ради під час вирішення питання про накладення стягнення за адміністративне правопорушення має право одночасно вирішити питання про відшкодування винним майнової шкоди, якщо її сума не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а суддя районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду - незалежно від розміру шкоди, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті (ст. 40 КУпАП) вірно стягнув із ОСОБА_1 майнову шкоду, завдану навколишньому природному середовищу в розмірі 1156,00 грн.

Однак, поряд з цим, судом попередньої інстанції застосовуючи адміністративне стягнення в межах санкції ч.4 с. 85 КУпАП, було зроблено передчасний висновок про конфіскацію човна, з огляду на наступне.

У відповідності до ст. 23 КУпАП метою адміністративного стягнення є виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

За змістом ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушенням та застосування судом першої інстанції конфіскації у виді човна є стягненням неспіврозмірним із даним правопорушенням, крім того це стягнення є альтернативним.

Поряд з цим, вирішуючи питання про законність накладення на ОСОБА_1 стягнення у виді конфіскації човна, суд вважає за необхідне застосувати положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, які регламентують захист права власності.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до положень ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини у справі "Трегубенко проти України" від 02 листопада 2004 року зазначив, що позбавлення майна може бути виправданим лише у випадку, якщо буде показаний, interalia, "інтерес суспільства" та "умови, передбачені законом". Більше того, будь-яке втручання у право власності обов`язково повинно відповідати принципу пропорційності. Як неодноразово зазначав Суд, "справедливий баланс" має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Пошук такого справедливого балансу пролягає через всю Конвенцію. Суд у багаточисельних рішеннях зазначав, що необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе "індивідуальний і надмірний тягар" внаслідок позбавлення його майна, особливо у тих випадках, коли вчинене ним правопорушення не становить великої суспільної небезпеки, при якому не порушуються істотні інтереси суспільства (див. рішення щодо Брумареску (Brumaresku), параграф 78).

Таким чином, оцінюючи дотримання права на мирне володіння своїм майном, передбаченого ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Європейський суд з прав людини виходить із оцінки забезпечення "справедливого балансу" / дотримання принципу пропорційності (справедливої рівноваги між інтересами суспільства і основними правами окремої людини) (п.п. 69, 73 рішення у справі "Спорронґі Льоннрот протии Швеції" від 23 вересня 1982 року, п.п.31, 34 рішення у справі "Ісмаїлов проти РФ" від 06 листопада 2008 року).

Оцінючи конретні обставини справи, сутність допущеного порушення, вартість та цінність майна, яке вилучається у правопорушника, апеляційний суд приходить до висновку, що застосування стосовно ОСОБА_1 стягнення у виді конфіскації човна, буде порушенням зазначеного вище принципу пропорційності, наслідком якого стане накладення на останнього індивідуального надмірного тягаря.

Так, приймаючи рішення про конфіскацію човна, суд першої інстанції не врахував те, що сутність допущеного ОСОБА_1 правопорушення та розмір завданої шкоди є неспіврозмірними із накладеним стягненням у вигляді конфіскації човна, враховуючи вартість і цінність вказаного майна та потреби у його використанні і дійсно вказують на наявність індивідуального і надмірного тягаря для правопорушника у випадку застосування саме такого стягнення.

Наведене у своїй сукупності вказує на те, що застосування відносно ОСОБА_1 стягнення у виді конфіскації гумового човна є не тільки не обґрунтованим із точки зору вимог КУпАП, але і із точки зору вимог Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і практики ЄСПЛ, у зв`язку із чим постанова судді підлягає зміні шляхом виключення із резолютивної частини оскаржуваної постанови суду стягнення у виді конфіскації гумового човна, без номерного знаку.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

постановив:

Апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 задовольнити частоков.

Постанову Літинського районного суду Вінницької області від 26 жовтня 2020 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 85 КУпАП змінити.

Виключити з резолютивної частини постанови суду конфіскацію гумового човна, без номерного знаку, який знаходяться на зберіганні в Управлінні Державного агентства рибного господарства у Вінницькій області за адресою (м. Вінниця пров. Селянський, 9).

Вилучений у ОСОБА_1 відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення № 001379 від 30 липня 2020 рок гумовий човен, без номерного знаку повернути ОСОБА_1 .

В іншій частині постанову Літинського районного суду Вінницької області від 26 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Вінницького

апеляційного суду О.Ю. Береговий