Єдиний унікальний номер 234/8261/20
Номер провадження 33/804/607/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2020 року м. Бахмут

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справах та справ про адміністративні правопорушення Донецького апеляційного суду Савкова С.В., перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП щодо ОСОБА_1 , за його апеляційною скаргою на постанову судді Краматорського міського суду Донецької області від 20 серпня 2020 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працюючого заступником директора ТОВ «Торгівельне підприємство «РЕМ», проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП і накладено штраф у розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік,-

В С Т А Н О В И Л А:

Згідно оскаржуваної постанови суду 20.05.2020 року о 00 год. 38 хв. в м. Краматорську по вул. Конрада Гампера біля буд. 13, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ЗАЗ 1102, д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: характерний запах алкоголю з порожнини рота, хитка хода, порушення мови. Від проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку на місці та в наркології м. Краматорська відмовився у присутності двох свідків, чим порушив пункт 2.5 ПДР України, у зв`язку із чим ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову Краматорського міського суду Донецької області від 20 серпня 2020 року скасувати, постановити нову, якою застосувати до нього захід громадського впливу.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що хоч і визнає себе винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130КУпАП, однак вважає, що призначене судом покарання відносно нього є занадто суровим і не враховує всіх обставин, які були встановлені при розгляді справи, а також його особи, як правопорушника, та його ставлення до скоєного правопорушення.

Щодо обставин адміністративного правопорушення, яке ставиться у вину, апелянт вказує на те, що 20.05.2020 року о 00.38 год. він керував транспортним засобом ЗАЗ 1102 д.н.з. НОМЕР_1 , проїжджаючи по вул. Конрада Гампера його автомобіль зупинили працівники поліції, які запропонували продути алкотестер «Драгер» на місці, від чого він відмовився, оскільки мав підозру щодо належного технічного стану алкотестера. Свою вину у вчиненому адміністративному правопорушенні визнає.

Про вчинене правопорушення він доповів керівництву підприємству де працює. Керівництвом підприємства було проведено загальні збори та направлено до місцевого суду клопотання про передачу матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд трудового колективу в порядку ст.21 КУпАП.

Враховуючи наведене, його сімейний стан, наявність на утриманні неповнолітньої дитини, ту обставину, що він раніше до адміністративної відповідальності не притягувався, працює водієм, апелянт вважає, що відносно нього можливо застосувати захід громадського впливу.

Крім того, ОСОБА_1 заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, яке обґрунтував тим, що він не був повідомлений про час та дату розгляду справи, справу розглянуто без його участі. Про те, що судом винесено оскаржувану постанову, йому стало відомо після повернення з відрядження від захисника за день до подачі апеляційної скарги, тобто 02 листопада 2020 року, у зв`язку із чим вважає причини пропуску строку апеляційного оскарження поважними.

ОСОБА_1 та його захисник Гур`єв В.М. повідомлені належним чином про час, дату та місце судового розгляду, до апеляційного суду не з`явилися, надали заяви про розгляд справи без їх участі. За таких обставин апеляційний суд вважає можливим здійснити апеляційний розгляд у їх відсутність.

Щодо клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч.5 ст.7 та ч.1 ст.287 цього Кодексу, протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Як встановлено із матеріалів справи, оскаржуване рішення прийняте 20 серпня 2020 року. З апеляційною скаргою ОСОБА_1 звернувся 03.11.2020 року, тобто поза межами строку, встановленого ст. 294 КУпАП.

Разом з тим, відповідно до матеріалів справи, оскаржуване рішення прийняте без участі ОСОБА_1 , але за участі захисника Гур`єва В.М. Згідно супровідного листа (а.с.26) копія оскаржуваної постанови направлялась ОСОБА_1 , однак відомості про її отримання відсутні.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що доводи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження є обґрунтованими, у зв`язку із чим воно підлягає задоволенню.

Щодо доводів апеляційної скарги , апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зі змісту ст. 252 КУпАП вбачається, що оцінка доказів при розгляді справ про адміністративні правопорушення ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні усіх обставин справи в їх сукупності.

Згідно зі ст. 251 КУпАП на основі доказів встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, поясненнями свідків та ін.

Висновок судді про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 348275 від 20.05.2020 року, письмовими поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від 20.05.2020 року, відеозаписами з персонального відеореєстратору, з нагрудної відеокамери поліцейського.

Що стосується доводів ОСОБА_1 про можливість звільнення його від адміністративної відповідальності та передачі матеріалів справи про адміністративне правопорушення на розгляд трудового колективу ТОВ ТК «РЕМ», в якому він займає посаду заступника директора, то воно не підлягає до задоволення, з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст. 21 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення звільняється від адміністративної відповідальності з передачею матеріалів на розгляд громадської організації або трудового колективу, якщо з урахуванням характеру вчиненого правопорушення і особи правопорушника до нього доцільно застосувати захід громадського впливу.

За змістом зазначеної норми закону звільнення від адміністративної відповідальності, в даному випадку, є правом, а не обов`язком суду з урахуванням, зокрема, обставин, зазначених у ст. 33 КУпАП.

Водночас, згідно зі ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

За загальним визначенням транспортний засіб є джерелом підвищеної небезпеки, а тому на водія покладається величезна відповідальність не тільки за своє життя, а й за життя пішоходів, інших учасників дорожнього руху та цілісність майна громадян.

Вважаю, що своїми діями ОСОБА_1 грубо порушив Правила дорожнього руху України та вчинене ним порушення має підвищену суспільну небезпеку, адже виконання норм та правил дорожнього руху є гарантією забезпечення безпеки дорожнього руху, життя та здоров`я громадян.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Застосування ст. 21 КУпАП щодо особи, яка визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, суперечить меті законодавчого посилення відповідальності за керування транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, чи за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння, яка має каральний та стримуючий характер.

Положення згаданої статті відображають принцип індивідуалізації адміністративної відповідальності, який означає відповідність заходу впливу, який обирається для порушника, меті адміністративної відповідальності.

Принцип індивідуалізації адміністративної відповідальності передбачає як індивідуальний підхід до застосування примусових заходів залежно від особистих якостей порушника та характеру і обставин вчинення проступку, так і можливість пом`якшення і навіть відмови від застосування заходів відповідальності, якщо її мета може бути досягнута іншим шляхом.

Як слідує із вимог ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відтак, питання доцільності застосування того чи іншого заходу громадського впливу ґрунтується виключно на внутрішньому переконанні судді за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення та не є імперативним обов`язком судді чи суду.

Застосування до правопорушника положень ст.21 КУпАП є правом, а не обов`язком органу (посадової особи), уповноваженого вирішувати справу про адміністративне правопорушення, при цьому можливість її застосування передусім залежить від характеру вчиненого адміністративного правопорушення.

Хоч ОСОБА_1 визнав вину у вчиненому в повному обсязі, усвідомив протиправний характер своєї поведінки, критично ставиться до своїх дій, порушення вчинене ним вперше, позитивно характеризується, однак, враховуючи характер вчиненого діяння та значну суспільну небезпеку правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, свідоме ігнорування ОСОБА_1 заборон закону, а також зважаючи на мету застосування адміністративного стягнення, апеляційний суд не вбачає підстав для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 на розгляд трудового колективу.

Наведені ОСОБА_1 в апеляційній скарзі обставини та підстави передачі матеріалів про адміністративне правопорушення відносно нього на розгляд трудового колективу враховуються при обранні адміністративного стягнення, однак такі не можуть бути безумовною підставою для застосування положення ст.21 КУпАП.

При цьому, апеляційний суд вважає, що стягнення у вигляді адміністративного стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, накладене на правопорушника з дотриманням вимог ст. 33 КУпАП та відповідає характеру вчиненого правопорушення, особі порушника, ступеню його вини та є необхідним і достатнім для досягнення визначеної ст. 23 КУпАП мети виховного впливу та запобігання вчиненню ОСОБА_1 нових правопорушень.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді, апеляційним переглядом не встановлено.

На підставі викладеного апеляційний суд вважає за необхідне відмовити ОСОБА_1 в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції відносно останнього залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Поновити ОСОБА_1 строк апеляційного оскарження постанови судді Краматорського міського суду Донецької області від 20 серпня 2020 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Краматорського міського суду Донецької області від 20 серпня 2020 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя: