Номер провадження: 33/813/1231/20
Номер справи місцевого суду: 496/2499/20
Головуючий у першій інстанції Галич О. П.
Доповідач Вадовська Л. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.11.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді Вадовської Л.М., при секретарі Дубрянській Н.О., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Біляївського районного суду Одеської області від 4 вересня 2020 року в справі №496/2499/20 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народженого в м. Нікополь Дніпровської області, який проживає зареєстрований за адресом: АДРЕСА_1 ; проживає за адресом: АДРЕСА_2 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП , -

в с т а н о в и в :

Постановою судді Біляївського районного суду Одеської області від 4 вересня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, із застосуванням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 10200,00 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, стягнуто судовий збір в сумі 420,40 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову скасувати, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Переглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги, скасування постанови суду та прийняття нової постанови про закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення за відсутністю складу адміністративного правопорушення з огляду на наступне.

Згідно Протоколу про адміністративне правопорушення серія БД №269805 від 8 червня 2020 року ОСОБА_1 8 червня 2020 року о 09:05 годин, керуючи транспортним засобом автомобілем марки «Тойота», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння під час руху по вулиці Богачева в районі будинку 3 в с. Маяки Біляївського району Одеської області, після проходження тесту на приладі «Драгер» з результатом 0,55%о від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі відмовився, чим допустив порушення вимог пункту 2.5 Правил дорожнього руху.

В Протоколі серія БД №269805 від 8 червня 2020 року про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 130 КУпАП, зазначено свідків скоєння правопорушення ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , дані особи підписали протокол та надали пояснення, за змістом яких в їх присутності водій ОСОБА_1 , який мав ознаки алкогольного сп`яніння, відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в медичній установі.

ОСОБА_1 порушення ним правил дорожнього руху не визнав.

Доводи ОСОБА_1 не спростовано.

Згідно Акту огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, складеного за результатами проходження ОСОБА_1 тесту із застосуванням приладу «Драгер» 8 червня 2020 року о 09:53 годин, результат огляду на стан сп`яніння становив 0,55%о (а.с.4, 5).

Згідно Висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування піж впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, складеного черговим лікарем КНП Біляївської районної ради «Біляївська центральна районна лікарня» 8 червня 2020 року о 13:00 годині, у ОСОБА_1 ознак сп`яніння не виявлено (а.с.16, 41-47).

Дії працівників Біляївського ВП ГУНП в Одеській області щодо обставин складання Протоколу БД №269805 від 8 червня 2020 року у відношенні ОСОБА_1 оскаржено ОСОБА_1 та пасажиром ОСОБА_4 до Управління патрульної поліції в Одеській області; результат розгляду скарги (звернення) відсутній (а.с.48-55).

В суді першої інстанції допитано свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які підтвердили, що після проходження тесту на приладі «Драгер» ОСОБА_1 не визнав результати, проте пройти огляд в медичному закладі відмовився; свідка ОСОБА_5 , який підтвердив, що був викликаний як послуга «тверезий водій», він же близько 11:30 годин завіз ОСОБА_1 до медичного закладу для проходження огляду на стан сп`яніння, ОСОБА_1 був у стані хвилювання, але ознак сп`яніння не виявляв; свідка ОСОБА_4 , яка їхала з ОСОБА_1 в автомобілі та заперечила перебування водія в стані сп`яніння, підтвердила незгоду останнього з результатом тесту на приладі «Драгер», його вимогу надати інший прилад для проходження тесту, викликати інший поліцейський патруль, з яким ОСОБА_1 згоден був проїхати до медичного закладу для огляду на стан сп`яніння тощо.

Враховуючи практику Європейського суду, яка відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» повинна застосовуватися судами як джерело права, на особу, що підозрюється в скоєнні адміністративного правопорушення, розповсюджується презумпція невинуватості.

Суд повинен обґрунтовувати свої висновки лише доказами, які є достатньо переконливими, чітко сформульованими, тобто такими, які не залишають місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартами доведення «поза розумним сумнівом».

Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом» (п.43 рішення ЄСПЛ у справі «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року) доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростованих презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційному принципі: презумпції невинуватості (ст.62 Конституції України). Тягар доведення складу адміністративного правопорушення покладається на адміністративний орган, разом з тим, особа, яка притягається до відповідальності, звільняється від обов`язку доводити свою причетність до скоєння правопорушення.

Адміністративні справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення штрафних санкцій має саме суб`єкт владних повноважень (п.110 рішення ЄСПЛ у справі «Компанія «Вестберга таксі Актіеболаг» та Вуліч проти Швеції» /Vastberga taxi Aktiebolag and Vulic v. Sweden №36985/97).

ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що «…суд не може відшуковувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом)» (справа «Малофєєв проти Росії», рішення від 30- травня 2013 року та «Карелін проти Росії», заява №926/08, рішення від 20 вересня 2016 року).

ОСОБА_1 вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнає, належних та допустимих доказів його вини «поза розумним сумнівом» не надано.

Виникла при складанні протоколу конфліктна ситуація, результатом якої стало самостійне звернення ОСОБА_1 до медичного закладу для проходження огляду на стан сп`яніння, надання суду висновку медичного закладу про не перебування ОСОБА_1 у стані сп`яніння тощо ставлять під сумнів висновок суду про доведеність відмови водія ОСОБА_1 від проходження огляду в медичному закладі на стан сп`яніння.

Згідно статті 251 КУпАП на співробітників поліції, як на осіб, що в силу статті 255 КУпАП уповноважені на складання протоколів про адміністративні правопорушення, зокрема, за статтею 130 КУпАП, покладено імперативний обов`язок щодо збирання доказів, які в силу системного аналізу вимог статей 251 та 256 КУпАП мають бути додані до протоколу та/або посилання на які повинні міститися в самому протоколі.

Обставини порушення ОСОБА_1 пункту 2.5 Правил дорожнього руху доводиться Протоколом про адміністративне правопорушення БД №269805 від 8 червня 2020 року у відношенні ОСОБА_1 , поясненнями свідків ОСОБА_3 ОСОБА_2 , відеозаписом, однак дані докази в своїй сукупності не встановлюють наявність у ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.

Відповідно до положень пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин, зокрема, відсутності складу адміністративного правопорушення.

Недоведеність того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом у стані сп`яніння, а отже саме як водій відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння, має наслідком відсутність складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, та закриття провадження у справі на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП.

Строк на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції пропущений з поважних причин, що є підставою для поновлення строку.

Керуючись п.1 ч.1 ст.247, ст.ст.287, 292, 294 КУпАП, суд, -

п о с т а н о в и в :

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову судді Біляївського районного суду Одеської області від 4 вересня 2020 року в справі №496/2499/20 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, - скасувати.

Провадження у справі №496/2499/20 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, - закрити.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя: Л.М. Вадовська