ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 3/753/6878/20
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" листопада 2020 р. суддя Дарницького районного суду м. Києва Коляденко П.Л., розглянувши матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, тимчасово непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 4 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , 23.08.2020 року, о 20 год. 00 хв., рухаючись по вул. 57 Садова у м. Києві, керуючи автомобілем «ВАЗ 21011», д.н.з. НОМЕР_1 , в порушення вимог п. 16.11 ПДР, рухаючись по другорядній дорозі, при виїзді на нерегульоване перехрестя з вул. Центральною у м. Києві, не надав переваги в русі автомобілю «Ford Escape», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , яка рухалась головною дорогою, внаслідок чого відбулося зіткнення, що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів та після вказаної дорожньо-транспортної пригоди.

Крім того, ОСОБА_1 керував вказним транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, в порушення вимогп. 2.5 ПДР, відмовився у присутності двох свідків.

13.10.2020 року ОСОБА_1 не з`явився, від його захисника - адвоката Семенюка М.В. на адресу суду надійшло клопотання про відкладення судового засідання через неможливість прибуття в судове засідання у зв`язку з його хворобою.

22.10.2020 року ОСОБА_1 не з`явився, 22.10.2020 року від його захисника - адвоката Семенюка М.В. на адресу суду надійшло клопотання про відкладення судового засідання через неможливість прибуття в судове засідання у зв`язку з карантиними заходами.

16.11.2020 року ні ОСОБА_1 , ні його захисник - адвокат Семенюк М.В. до суду також не з`явилися. При цьому від адвоката Семенюка М.В. надійшло клопотання про відкладення у зв`язку з його перебуванням у відрядженні, не дивлячись на те, що вказана дата була узгоджена із останнім заздалегідь. Крім того, до вказаного клопотання не було долучено жодних підтверджуючих документів.

Разом з тим, право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, зокрема, за статтею 130 КУпАП, на особисту участь у розгляді її справи чи участь її адвоката, встановлене частиною першою статті 268 КУпАП, не є абсолютним. Законом визначено випадки, коли справа не може розглядатися за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, проте розгляд справи за статтею 130 КУпАП, в якій ОСОБА_1 притягається до відповідальності, не належить до цих випадків.

Крім того, відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні «Смірнов проти України» (2005 р.), у силу вимог параграфу 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, у першу чергу, на відповідні державні судові органи.

Розумність тривалості судового провадження оцінюється у залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням параграфу 1 статті 6 даної Конвенції.

При цьому до завдань Кодексу України про адміністративні правопорушення наряду із охороною прав і свобод громадян віднесено в тому числі і виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Таким чином відкладення розгляду справи про адміністративне правопорушення не має перешкоджати її розгляду зі збереженням можливості притягнення особи до адміністративної відповідальності в межах строків, визначених, зокрема, статтею 38 КУпАП, у разі встановлення наявності складу адміністративного правопорушення в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Також, справа не є складною ні в правовому, ні у фактичному аспекті, і в даному випадку безпідставне задоволення клопотання та відкладення розгляду на дату, яка би безальтернативно була би поза межами строку накладення адміністративного стягнення, призвела би до штучного створення умов для уникнення відповідальності за скоєне правопорушення.

Враховуючи викладене, з метою дотримання вимоги розумного строку відповідно до статті 6 параграфа 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, вважаю можливим розглядати справу на підставі доказів, наявних в матеріалах справи.

Оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, приходжу до наступних висновків.

Відповідно до загальних положень ПДР, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, приходжу до наступних висновків.

Інший учасник ДТП - ОСОБА_2 , підтримала пояснення, дані нею під час оформлення пригоди та суду показала, що вона, керуючи автомобілем «Ford Escape», д.н.з. НОМЕР_2 , рухаючись по головній дорозі - вул. Садова у м. Києві, отримала удар від автомобіля «ВАЗ 21011», д.н.з. НОМЕР_1 , який рухався другорядною дорогою - 57 Садова у м. Києві. Пояснила, що під час руху, вона бачила автомобіль «ВАЗ 21011», д.н.з. НОМЕР_1 , який зупинився, пропускаючи її, однак коли вона порівнялася із ним, останній раптово розпочав свій рух, внаслідок чого і сталося зіткнення. При цьому, вона намагалася застосувати екстренне гьмування, однак відстань була занадто малою, щоб уникнути зіткнення. Після зіткнення, водій вказаного транспортного засобу став здавати назад., від`їхав приблизно на метр. Потім він зупинився та вийшов із автомобіля. По його зовнішньому вигляді було очевидним те, що він перебуває в стані алкогольного сп`яніння. Даного факту він не заперечував, однак зазначив, що вжив алкоголь уже після ДТП. Разом з тим зазначила, що бачила водія весь час та він нічого не вживав.

Свідок ОСОБА_3 суду показала, що того дня вона знаходилася в автомобілі «Ford Escape», д.н.з. НОМЕР_2 , в якості пасажира. В районі вул. Садова у м. Києві в них в`їхав автомобіль «ВАЗ 21011», д.н.з. НОМЕР_1 , який раптово рушив з місця, а після зіткнення здав назад. Також зазначила, що вказаний водій був в неадекватному стані, як їй здалося в стані алкогольного сп`яніння.

Вважаю, що вказані пояснення, надані як ОСОБА_2 , так і ОСОБА_3 є логічними, послідовними та повністю узгоджуються із даними схеми місця ДТП, яка складена уповноваженою особою, та підписана учасниками пригоди без будь-яких зауважень, зокрема щодо місця зіткнення транспортних засобів, їх розташування після пригоди, а також даними щодо характеру та локалізації механічних пошкоджень, отриманих транспортними засобами.

З огляду на викладене вважаю доведеною винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення.

Крім того, згідно зі ст. 2 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 р. N 1103, огляду підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - стан сп`яніння), згідно з ознаками такого стану, установленими МОЗ і МВС.

Як вбачається з даних протоколу про адміністративне правопорушення, свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 своїми підписами підтвердили, що ОСОБА_1 в їх присутності відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку.

Також, в своїх поясненнях, долучених до матеріалів справи, вказані свідки зазначили, що в їх присутності ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку за допомогою спеціального приладу Drager Alcotest та у медичному закладі (лікаря-нарколога).

Факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння було також зафіксовано за допомогою боді-камери АА 00770, запис з якої було долучено до матеріалів справи.

З даних відеозапису з нагрудної камери працівників поліції, переглянутого в судовому засіданні, вбачаєтьсящо ОСОБА_1 у категоричній формі відмовився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння. При цьому вимога про необхідність проходження огляду на стан саме алкогольного сп`яніння була чіткою і зрозумілою для сприйняття, а відмова ОСОБА_1 була категоричною і такою, яка не ставила під сумнів факт відмови.

Крім того, відповідно до ч. 1 розділу Х Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 р. № 1395, водії, стосовно яких у поліцейських є достатні підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами та огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Як вбачається з даних відеозапису, ОСОБА_1 було відсторонено від керування транспортним засобом, а автомобіль, яким керував останній, було евакуйовано.

Разом з тим, дії ОСОБА_1 було кваліфіковано за ч. 4 ст. 130 КУпАП, яка передбачає відповідальність за вживання водієм транспортного засобу, в тому числі алкоголю після дорожньо-транспортної пригоди за його участю, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого огляду.

При цьому факт вживання алкоголю ОСОБА_1 після зупинки транспортного засобу не підтверджується жодним із доказів. Як вбачається із відеозапису із нагрудної відеокамери працівника поліції, ОСОБА_1 дійсно в присутності працівників поліції неодноразово наголошував на тому, що алкоголь ним було вжито уже безпесередньо після пригоди, однак стверджувати, що це дійсно було так, у суду немає підстав, так як інший учасник ДТП - ОСОБА_2 та безпосередній очевидець пригоди ОСОБА_3 , будучи допитаними в судовому засіданні беззаперечно зазначили, що ОСОБА_1 , який вийшов із автомобіля після зіткнення, уже перебував з ознаками алкогольного сп`яніння, і весь час, до приїзду працівників поліції, перебував у них на очах, нікуди не відлучався, та ніяких напоїв не вживав.

Доведення винуватості особи в інкримінованому їй діянні не може бути підтверджена виключно поясненнями останньої, за відсутності інших доказів.

З урахуванням наведеного вважаю, що доказів, які би підтвердили вживання ОСОБА_1 алкоголю після дорожньо-транспортної пригоди за його участю до проведення відповідного огляду, у справі немає. Разом з тим, враховуючи пояснення другого учасника пригоди та свідка, а також дані відеозапису з боді-камери, приходжу до висновку про доведеність винності ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП - відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, в повному обсязі. Крім того, перекваліфікація діяння з ч. 4 на ч. 1 ст. 130 КУпАП покращує становище останнього.

Враховуючи те, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, приходжу до висновку, що з метою виховання правопорушника та запобігання вчинення ним нових правопорушень, необхідним та достатнім є адміністративне стягнення у виді штрафу в межах санкції статтей 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Виходячи з норм ст. 36 КУпАП остаточне адміністративне стягнення накласти у межах санкції статті встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

Крім того, відповідно до положень ст. 40-1 КУпАП у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення з особи, яка притягається до адміністративного відповідальності підлягає стягненню судовий збір.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 420 грн. 40 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 36, 40-1, 124, 130 ч. 1, 283-285 КУпАП, ст. 4 Закону України «Про судовий збір», суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на підставі ст. 36 КУпАП накласти остаточне адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами строком 1 рік.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 420 грн. 40 коп.

Строк позбавлення права керування всіма видами транспортних засобів обчислювати з дня винесення постанови про позбавлення цього права, у разі ухилення від здачі документа, що посвідчує право керування транспортними засобами - з моменту примусового вилучення такого документу.

Роз`яснити, що в разі несплати штрафу в п`ятнадцятиденний строк з дня вручення постанови правопорушнику, сума штрафу буде стягнена в порядку примусового виконання постанови в подвійному розмірі.

Крім того, роз`яснити, що після закінчення призначеного строку позбавлення спеціального права, вилучене посвідчення водія повертається після успішного складання іспитів на право керування транспортним засобом.

Постанова судді пред`являється до примусового виконання протягом трьох місяців з дня набрання її законної сили.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку оскарження цієї постанови.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва.

Суддя