ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/817/483/20 Доповідач - Лекан І.Є.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2020 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Лекан І.Є.

за участю апелянта ОСОБА_1 , представника Управління Держпраці у Тернопільській області Пастух Г.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі в залі суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Тернопільського міськрайонного суду від 20 грудня 2019 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Тернопільського міськрайонного суду від 20 грудня 2019 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.41 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 30 (тридцяти) неоподатковуваних доходів громадян, що становить 510 (п`ятсот десять) гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 384 (триста вісімдесят чотири) гривні 20 копійок.

Згідно з постановою суду, наказом №174-к від 01.08.2019 року зобов`язано методиста ОСОБА_2 підготувати письмове попередження, відповідно до статті 49-2 Кодексу законів про працю України, для ОСОБА_3 про наступне звільнення у зв`язку із скороченням штату і чисельності працівників та одночасно запропонувати іншу роботу, відповідно до наявних вакансій та довести до ОСОБА_3 ..

Персональне попередження про можливе звільнення у зв`язку із внесенням змін до структури та штатного розпису ТОКІППО №01-05/806 від 01.08.2019 року та перелік запропонованих вакансій (1 ставка прибиральниці) вручено ОСОБА_3 01.08.2019 року.

Відповідно до переліків вакансій станом на 01.08.2019 року та станом на 30.09.2019 року, наданих при проведенні інспекційного відвідування, в штаті ТОКІППО у період з 01.08.2019 року по 30.09.2019 року були вакантні посади викладачів, методистів, фахівців, однак ОСОБА_3 не запропоновано жодної наявної в ТОКІППО вакансії відповідно до її освіти, кваліфікації, досвіду роботи тощо, чим порушено вимоги частини третьої статті 49-2 Кодексу законів про працю України. Зокрема, відповідно до вищевказаного переліку вакансій, станом на 01.08.2019 року та станом на 30.09.2019 року, вакантними були посади методиста відділу менеджменту, координації та комунікації методичних служб. Посадовою інструкцією методиста відділу менеджменту, координації та комунікації методичних служб, затвердженою директором ТОКІППО 08.01.2019 року, визначені кваліфікаційні вимоги до цієї посади аналогічні кваліфікаційним вимогам до посади методиста навчально-методичного центру психологічної служби і соціальної роботи, яку займала ОСОБА_3 на момент звільнення 30.09.2019 року.

Окрім того, наказом №262-к від 30.09.2019 року ОСОБА_3 звільнено з посади методиста навчально-методичного центру психологічної служби і соціальної роботи згідно пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України. Відповідно до табеля обліку робочого часу за вересень 2019 року, в день звільнення 30.09.2019 року ОСОБА_3 працювала, однак, в порушення вимог частини 1 статті 116 Кодексу законів про працю України, станом на 30.09.2019 року і на дату проведення інспекційного відвідування, ОСОБА_3 не виплачено всі суми, що належали їй при звільненні, а саме вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку.

Наказом №262-к від 30.09.2019 року ОСОБА_3 звільнено з посади методиста навчально-методичного центру психологічної служби і соціальної роботи згідно пункту 1статті 40 Кодексу законів про працю України.

В порушення вимог статті 44 Кодексу законів про працю України, вихідну допомогу у розмірі не менше середнього місячного заробітку звільненій ОСОБА_3 не нараховано і не виплачено ні станом на 30.09.2019 року (день звільнення), ні станом на дату проведення інспекційного відвідування.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 18.11.2019 року № ТР1430/413/АВ/П/ПТ, ОСОБА_1 перебуваючи на посаді директора Тернопільського обласного комунального інституту післядипломної педагогічної освіти упродовж серпня-жовтня 2019 року та станом на 18.11.2019 року притягується до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 статті 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 грудня 2019 року скасувати та надіслати справу на новий розгляд.

Вважає, що дана постанова прийнята передчасно з неповним з`ясуванням обставин справи.

Стверджує, що в рішенні суду відсутнє обґрунтування з посиланням на докази, яким чином було встановлено вину, тобто умисність, або необережність діяння та посягання на права і свободи громадян, і в чому саме полягає вина і діяння щодо оскаржуваного правопорушення.

Зазначає, що судом не встановлено, коли було вчинено дане адміністративне правопорушення, і чи воно не перевищує тримісячний строк з дня його вчинення, а відповідно чи може суд притягнути до відповідальності особу за це правопорушення. Стверджує, що як вбачається з матеріалів справи, тримісячний строк з дня вчинення правопорушення минув.

Вважає, що суд як на підставу притягнення до відповідальності посилається на витяг із акту інспекційного відвідування (не виїзного інспектування), юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю № ТР1430/413/АВ від 07.11.2019 року, не дослідивши безпосередньо акт інспекційного відвідування.

Апелянт стверджує, що судом не враховано ту обставину, що відповідно до підпункту 4 пункту 12 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 4 грудня 2019 року №1132 інспекторам праці забороняється розглядати та перевіряти питання, яке є предметом розгляду у суді або щодо якого набрало законної сили рішення суду, перевіряти своєчасність, правильність і повноту виконання рішень суду.

Стверджує, що скорочення відбувалось відповідно до листа управління освіти і науки Тернопільської обласної державної адміністрації від 08.01.2019 №05-38/50-12 «Щодо внесення змін у штатний розпис» та на підставі наказу від 08.01.2019 року «Про внесення змін до структури штатного розпису ТОКІППО»

де відповідно до п. 1.3 наказу ліквідовувалась посада позивачки.

Зазначає, що після цього у зв`язку із скороченням її посади наказом від 30.09.2019 року №262-к про звільнення ОСОБА_3 її було звільнено за п.1 ст.40 КзпП України з 30.09.2019 року.

Апелянт вказує, що постановою Верховного Суду від 26 лютого 2020 року по справі 607/2144/19 рішення Тернопільського апеляційного суду від 31 липня 2019 року у справі скасовано та залишено в силі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 квітня 2019 року.

Посилається на те, що рішення про звільнення з посади у зв`язку із закінченням терміну дії контракту було визнано законним, зокрема рішення Тернопільського міськрайонного суду від 17 квітня 2019 року по справі №607/2144/19, відповідно до якого залишено в силі раніше виданий наказ за №298-к від 21 грудня 2018 року про звільнення ОСОБА_3 з 26 грудня 2018 року у зв`язку із закінченням терміну дії контракту.

Вважає, що поновлення і звільнення особи за наказом від 01.08.2019 року №174-к «Про поновлення на роботі ОСОБА_3 та попередження про звільнення у зв`язку із скороченням штату і чисельністю працівників» та наказом директора від 30.09.2019 року за №262-к «Про звільнення ОСОБА_3 » у зв`язку із розірванням безстрокового трудового договору, не може братись до уваги судом при розгляді адміністративної справи, оскільки залишився чинний попередній наказ про звільнення від 21.12.2018 року №298-к де ОСОБА_3 було звільнено із займаної посади у зв`язку із закінченням терміну дії контракту, а не розірванням безстрокового трудового договору.

Також посилається на те, що виявлені порушення, при перевірці інспектором управління держпраці, були усунуті станом на 28.11.2019 року, про що він повідомив управління держпраці.

Окрім того, просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції, посилаючись на те, що не брав участі у розгляді справи у суді першої інстанції, а оскаржувану постанову йому видано 11.11.2020 року.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши апелянта ОСОБА_1 , який підтримав подану апеляцію, просить її задовольнити, пояснення представника управління держпраці Пастух Г.М., яка заперечила апеляційну скаргу ОСОБА_1 , вважає рішення суду обґрунтованим, приходжу до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Згідно зі ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

З`ясовуючи обставини, суд повинен виходити з положень ст.251 КУпАП, згідно з якою доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, і, з урахуванням вимог ст.252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Так, суд першої інстанції вказав, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 41 КУпАП доведена наступними доказами: даними, які містяться у протоколі про адміністративне правопорушення від 18.11.2019 року № ТР1430/413/АВ/П/ПТ; витягом із акту інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю № ТР1430/413/АВ від 07.11.2019 року; зауваженнями на Акт інспекційного відвідування № 01-05/1126 від 12.11.2019 року; відповіддю на зауваження до Акту інспекційного відвідування №3652/01-05-4.3/19 від 15.11.2019 року; копією фіскального чеку AT «Укрпошта» від 15.11.2019 року; наказом № 10-к від 15.02.2016 року про призначення ОСОБА_1 ; наказом № 174-к від 01.08.2019 року «Про поновлення на роботі ОСОБА_3 та попередження про звільнення у зв`язку із скороченням штату і чисельності працівників»; персональним попередженням про можливе звільнення ОСОБА_3 №01-05/806 від 01.08.2019 року, переліком вакансій станом на 01.08.2019 року; переліком вакансій станом на 01.08.2019 року; переліком вакансій станом на 30.09.2019 року; посадовою інструкцією методиста відділу менеджменту, координації та комунікації методичних служб, затвердженої директором ТОКІППО 08.01.2019 року; посадовою інструкцією методиста навчально-методичного центру психологічної служби і соціальної роботи, затвердженої директором ТОКІППО 13.06.2016 року; поясненнями директора ТОКІППО ОСОБА_1 ; наказом №262-к від 30.09.2019 року «Про звільнення ОСОБА_3 »; табелем обліку робочого часу за вересень 2019 року; розрахунковими листками ОСОБА_4 за серпень і вересень 2019 року; відомостями зарахувань заробітної плати на карткові рахунки працівників № 0269, № 0287, № 0272, №0275; копіями платіжних доручень № 476 від 14.08.2019 року, №494 від 29.08.2019 року, №510 від 12.09.2019 року, № 530 від 27.09.2019 року.

Суд апеляційної інстанції, дослідивши наявні в матеріалах адміністративної справи та апеляційної скарги докази, вважає, що вини ОСОБА_1 у вміненому йому адміністративному правопорушенні, передбаченого ч.1 ст.41 КУпАП немає з огляду на наступне.

Так, умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність в її діях складу адміністративного правопорушення. Склад адміністративного правопорушення це сукупність встановлених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак, що характеризують діяння як адміністративне правопорушення (проступок). До складу адміністративного правопорушення входять ознаки, які характеризують об`єкт, об`єктивну і суб`єктивну сторони та суб`єкта правопорушення.

Диспозиція ч. 1 ст. 41 КУпАП передбачає відповідальність, зокрема, за виплату заробітної плати не в повному обсязі.

Суб`єктом правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 41 КУпАП, можуть бути, як посадові особи підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності, так і громадяни - суб`єкти підприємницької діяльності, які використовують найману працю.

ОСОБА_1 , як директору Тернопільського обласного комунального інституту післядипломної педагогічної освіти, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 18.11.2019 року вмінено, що працівнику ОСОБА_3 в день звільнення 30.09.2019 року не виплачено всі суми, що належали їй при звільненні, а саме вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку.

Директор інституту ОСОБА_1 на припис управління держпраці 28 листопада 2019 року повідомив про усунення виявлених ними, 18.11.2019 року, порушень.

При цьому, як вбачається з матеріалів адміністративної справи та пояснень ОСОБА_1 його працівник ОСОБА_3 в січні 2019 року звернулася в суд з позовом про поновлення на роботі, оспорюючи наказ про звільнення №298-к від 21.12.2018 року.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 17.04.2019 року в позові ОСОБА_3 було відмовлено.

31.07.2019 року постановою Тернопільського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено, рішення місцевого суду від 17.04.2019 року скасовано та ухвалено нове рішення, визнано незаконним та скасовано наказ №298-к від 21.12.2018 року про звільнення ОСОБА_5 та поновлено її на посаді.

На виконання постанови Тернопільського апеляційного суду від 31.07.2019 року наказом № 174-к від 01.08.2019 року скасовано наказ від 21.12.2018 року №298-к Про звільнення ОСОБА_3 та останню поновлено на посаді. При цьому, 01.08.2019 року ОСОБА_3 персонально попереджено про можливе її звільнення у зв`язку із внесенням змін до структури та штатного розпису інституту.

Згідно наказу № 262-к від 30 вересня 2019 року директор інституту ОСОБА_1 звільнив ОСОБА_3 з посади у зв`язку із скороченням штату і чисельності працівників.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 26 лютого 2020 року скасовано постанову Тернопільського апеляційного суду від 31.07.2019 року, а рішення Тернопільського міськрайонного суду від 17.04.2019 року залишено в силі.

На виконання постанови Верховного Суду від 26.02.2020 року наказом №58-к від 16.03.2020 року скасовано наказ №174-к від 01.08.2019 року Про поновлення на роботі ОСОБА_3 та скасовано наказ № 262-к від 30.09.2019 року Про звільнення ОСОБА_3 .

Звільнення ОСОБА_3 на підставі наказу від 30.09.2019 року було предметом перевірки Управлінням держпраці у Тернопільській області, в результаті якої складено акт інспекційного відвідування та протокол про адміністративне правопорушення, в зв`язку з не виплатою всіх сум, що належали їй при звільненні.

Беручи до уваги те, що виявлені управлінням держпраці порушення ОСОБА_1 на день розгляду справи в суді, а саме 20.12.2019 року були ним усунені, враховуючи постанову Верховного Суду від 26.02.2020 року, якою визнано законним наказ №298-к від 21.12.2018 року Про звільнення ОСОБА_3 , то факт порушення вимог законодавства про працю ОСОБА_1 , за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 41 КУпАП, в суді апеляційної інстанції не знайшов свого підтвердження.

З наведених підстав постанова суду про визнання ОСОБА_1 винним за ч.1 ст. 41 КУпАП підлягає скасуванню, а провадження у справі - закриттю на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу правопорушення.

Враховуючи, що апелянт не брав участі в суді першої інстанції, а оскаржувану постанову отримав 11.11.2020 року, йому слід поновити строк на апеляційне оскарження, визнавши причини пропуску поважними.

На підставі наведеного, керуючись ст.294 КУпАП, -

п о с т а н о в и л а:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Тернопільського міськрайонного суду від 20 грудня 2019 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.41 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 30 (тридцяти) неоподатковуваних доходів громадян, що становить 510 (п`ятсот десять) гривень та стягнуто судовий збір скасувати, а справу провадженням закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя