Справа № 453/738/20 Головуючий у 1 інстанції: Слиш А.Т.
Провадження № 33/811/1313/20 Доповідач в 2-й інстанції: Стельмах І. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2020 року Львівський апеляційний суд у складі:

судді - Стельмаха І.О.,

з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Бориславського міського суду Львівської області від 04 вересня 2020 року,

в с т а н о в и в :

Постановою судді Бориславського міського суду Львівської області від 04 вересня 2020 року,

ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

який проживає за адресою:

АДРЕСА_1 ,

визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 420 грн. 40 коп. судового збору.

ОСОБА_1 визнаний винним у тому, що він 07 червня 2020 року о 03 год. 00 хв. на автодорозі М-06 Київ-Чоп 644км+500м керував автомобілем «Hummer H3 SOV» номерний знак НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння: різкий запах алкоголю з порожнини рота, нечітка вимова, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки та у медичному закладі, водій категорично відмовився у присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР, своїми діями вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

На постанову судді ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову судді скасувати, провадження у справі закрити за відсутності у його діях складу адміністративного правопорушення. В обґрунтування апеляційної скарги покликається на такі доводи: постанова є незаконною, упередженою, такою, що не ґрунтується на нормах права. До матеріалів адміністративної справи долучено акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, згідно з яким він відмовився від огляду. Вказане не заперечує, оскільки працівники поліції, які безпідставно зупинили його, почали звинувачувати, що він перебуває в стані алкогольного сп`яніння та наполягали, щоб дихав в прилад для виміру рівня алкогольного сп`яніння. Він сказав, що виконає їх вимогу, якщо вони покажуть йому на спеціальний технічний засіб, дозвіл до застосування МОЗ та Держспоживстандарту. Однак працівники поліції повідомили, що жодних дозволів вони не зобов`язані нікому показувати та якщо він відмовляється проходити огляд, то вони складуть акт. При вказаних подіях та складенні акту огляду, крім працівників поліції більше нікого не було, однак у акті, на даний час, зазначені два свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Вказані особи не були присутніми, під час складення акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, та суд першої інстанції їх у судовому засіданні не допитав у якості свідків, що явно свідчить про упередженість та однобічність в дослідженні доказів по справі. При оформленні протоколу працівником поліції порушено ст. 266 КУпАП, після складення протоколу, він надалі продовжував керувати автомобілем, а посвідчення водія вилучено не було.

У судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав, просив її задоволити. Додатково пояснив, що не керував автомобілем, а просто сидів на місці водія коли під`їхали працівники поліції. Вказав, що вони із товаришем ОСОБА_4 повертались із м. Ужгород. У смт. В. Синьовидне, Сколівського району Львівської області їх зупинили дівчата та попросили підвести в межах населеного пункту смт. В. Синьовидне, вони погодились. Коли приїхали на місце де дівчата мали виходити, в цей час помінялись із ОСОБА_4 місцями і він пересів на місце водія, після чого одразу приїхали працівники поліції. Також, зазначив, що суддя безпідставно стягнув з нього судовий збір, оскільки він є учасником АТО, тому звільнений від його сплати.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід задоволити частково з таких підстав.

Висновок судді про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується сукупністю зібраних і перевірених у судовому засіданні доказів, а саме:

протоколом про адміністративне правопорушення від 07 червня 2020 року серії ДПР18 № 428741 (а.с.1);

долученим до матеріалів справи відеозаписом події від 07 червня 2020 року, з якого вбачається, що поліцейський у зв`язку з виявленими у ОСОБА_1 ознаками алкогольного сп`ягніння у присутності двох свідків неодноразово пропонував останньому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Драгер», або в найближчому медичному закладі на, що ОСОБА_1 почав з`ясовувати причини зупинки, вказав, що автомобіль був припаркований із увімкненим аварійним сигналом, та з`ясовував на підставі чого він повинен проходити такий огляд, та в подальшому відмовився від огляду, що і стало причиною для складення поліцейськими протоколу про адміністративне правопорушення (а.с.3);

письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_5 від 07.06.2020 про те, що були запрошені працівниками поліції у смт. В. Синьовидне на перехресті вул. Грушевського-І. Франка під час того, як водію ОСОБА_1 було запропоновано пройти у встановленому законом порядку огляд на стан алкогольного сп`яніння, водій відмовився в їх присутності від проходження огляду на місці за допомогою приладу «Драгер» та в медичному закладі (а.с. 4-5).

Доводи апелянта про порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права апеляційний суд вважає безпідставними й до уваги не бере.

При розгляді справи в суді першої інстанції порушень норм матеріального чи процесуального права допущено не було.

Суддя відповідно до ст.ст. 245, 280 КУпАП повно й всебічно з`ясував усі обставини, що мали значення для правильного вирішення справи. Докази, які лягли в основу судового рішення, були досліджені суддею в ході судового розгляду й отримали належну оцінку.

Твердження апелянта про те, що він не керував транспортним засобом, а тому не було підстав для проходження огляду, апеляційний суд до уваги не бере.

Як вбачається з наявного в матеріалах відеозапису з нагрудних камер поліцейських ОСОБА_1 сидів на місці водія коли під`їхали працівники поліції та вказали, що в автомобілі недостатньо освітлюється номерний знак. Під час спілкування із ОСОБА_1 у нього було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, поліцейський в присутності двох свідків пред`явив останньому вимогу проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, та в медичному закладі. ОСОБА_1 з`ясовував на якій підставі він повинен проходити такий огляд, висловлював незгоду із порушенням, що стосується неосвітленого номерного знаку. ОСОБА_4 , який був присутнім на місці не вказав працівникам поліції, що саме він перебував за кермом, натомість вказав свідкам, що вони можуть відмовитись надавати будь-які пояснення.

Згідно з п.2, п.3 розділу 1 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 року № 1452/735 (далі Інструкція), огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Отже поліцейський вправі пред`явити до водія транспортного засобувимогу пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння за наявності підстав вважати, що водій перебуває в стані алкогольного сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

При цьому відповідно до п. 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння.

Наведеними вище доказами підтверджується, що ОСОБА_1 в присутності двох свідків відмовився від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, що і стало підставою для складання поліцейським протоколу про адміністративне правопорушення та притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

В суді апеляційної інстанції був допитаний в якості свідка ОСОБА_4 , який вказав, що він разом із ОСОБА_1 повертались із м. Ужгорода, по дорозі зупинились на заправці купили каву та енергетичні напої. У смт. В. Синьовидне, Сколівського району Львівської області їх зупинили двоє дівчат та попросили підвести в межах населеного пункту смт. В. Синьовидне, вони погодились. Коли привезли дівчат на вказане місце, вийшли із ОСОБА_1 з автомобіля, запропонували дівчатам ще поспілкуватись, та запросили присісти в автомобіль, і в цей час помінялись із ОСОБА_1 місцями, ОСОБА_1 сів на місце водія. Одразу під`їхали працівники поліції, сказали, що не підсвічується номерний знак. Коли вони вийшли із автомобіля, підсвітка номерного знаку була справна. Після чого працівники поліції вказали ОСОБА_1 , що він перебуває у стані алкогольного сп`яніння та запропонували пройти огляд на стан сп`яніння, чи були при цьому свідки, які вказані у протоколі не пригадує, оскільки було багато людей.

Апеляційний суд не приймає до уваги показання свідка ОСОБА_4 надані в судовому засіданні, оскільки такі не узгоджуються із наявними в матеріалах справи відеозаписами із нагрудних камер поліцейських, з яких вбачається, що жодних зауважень, що саме ОСОБА_4 перебував за кермом ні сам ОСОБА_4 , ні ОСОБА_1 не висловлювали. ОСОБА_1 не погоджувався пройти огляд, з`ясовував спочатку причини зупинки, а потім вказав, що автомобіль не рухався, стояв із увімкненим аварійним сигналом.

Разом з тим, в матеріалах справи наявний відеозапис із нагрудних камер поліцейських з якого вбачається, що на місце події приїхала слідчо-оперативна група та працівник поліції на камеру розповідає про події, які відбувались та вказує, що помітили транспортний засіб, який рухався, і в якого недостатньо освітлювався номерний знак, подали водію вимогу про зупинку за допомогою проблискових маячків та звукового сигналу, водій проїхав приблизно 500м. та зупинив автомобіль. Підійшовши до автомобіля, повідомили водію причини зупинки, попросили пред`явити посвідчення водія та документи на транспортний засіб, водій пред`явив посвідчення учасника АТО, посвідчення водія не надав. В ході спілкування, у водія було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, та запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння (відео №01323@343510).

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що у апеляційній скарзі, ОСОБА_1 підставами скасування постанови зазначає неправомірне зупинення його працівниками поліції; відсутність свідків; відмову працівників поліції пред`явити дозвіл на застосування технічного приладу «Драгер». Під час надання пояснень в суді першої інстанції, ОСОБА_1 зазначив, що він керував автомобілем, однак у стані алкогольного сп`яніння не перебував. Його безпідставно зупинили працівники поліції, а тому відмовився від проходження огляду, не заперечував присутності свідків при відмові від проходження огляду. Натомість в суді апеляційної інстанції при надані пояснень, ОСОБА_1 вже вказує, що не перебував за кермом, автомобілем керував його товариш ОСОБА_4 , що суд апеляційної інстанції розцінює, як форму захисту з метою уникнення від адміністративної відповідальності.

Наявний у справі протокол про адміністративне правопорушення відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, а також вимогам, передбаченим Інструкцією з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, містить усі необхідні реквізити та є належним і допустимим доказом,

Викладені у постанові судді висновки відповідають фактичним обставинам справи.

Зібрані у справі докази в їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для прийняття рішення про наявність у діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік накладене на ОСОБА_1 відповідно до санкції ч.1 ст. 130 КУпАП і є безальтернативним.

Апеляційна скарга не містить правових підстав для скасування судового рішення.

Обставини, які б виключали провадження в справі, відповідно до ст. 247 КУпАП, відсутні.

З огляду на викладене апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги і вважає, що підстав для скасування постанови судді в частині визнання винним ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП немає.

Разом з тим, суддею першої інстанції належним чином не з`ясовано дані про особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, що призвело до порушення норм матеріального права.

Відповідно до п.13 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є учасником бойових дій, що стверджується посвідченням серії НОМЕР_2 від 20.10.2015 (а.с.23).

З урахуванням цих обставин, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне змінити рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_1 судового збору за розгляд даної справи зі звільненням від його сплати.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову судді Бориславського міського суду Львівської області від 04 вересня 2020 року в частині стягнення з ОСОБА_1 в дохід держави судового збору в розмірі 420 грн 40 коп. - змінити.

Звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору на підставі п.13 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

У решті постанову залишити без змін.

Постанова є остаточною, оскарженню не підлягає.

Суддя

Львівського апеляційного суду І.О. Стельмах