Дата документу 17.02.2020
Справа № 334/304/20
Провадження № 3/334/463/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2020 року

Суддя Ленінського районного суду міста Запоріжжя Ісаков Дмитро Олександрович, за участю прокурора Панченко В.Я., розглянувши адміністративний матеріал, який надійшов з Управління стратегічних розслідувань в Запорізькій області Департаменту стратегічних розслідувань у відношенні:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Магдебург, Німеччина, який працював державним виконавцем Вознесенівського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області з 17 січня 2017 року по 03 серпня 2018 року, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до наказу Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області № 21/07-12 від 17 січня 2017 року, ОСОБА_1 було призначено на посаду державного виконавця Вознесенівського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області з 18 січня 2017 року, як такого, що успішно пройшов конкурсний відбір, з випробувальним строком 1 місяць, склав присягу державного службовця, а також, був попереджений про вимоги Закону України «Про запобігання корупції» та Закону України «Про державну службу».

ОСОБА_1 будуючи згідно з п.п. «в» п.1 ч.1 ст.3, 45 Закону України «Про запобігання корупції» та примітки до ст. 172-6 КУпАП, суб`єктом відповідальності за адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, зобов`язаний подати декларацію особи яка припиняє діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування за період не охоплений раніше поданими деклараціями в порушення вимог ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», подав її несвоєчасно, лише 01 квітня 2019 року, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст. 172-6 КУпАП, а саме несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Відповідно до наказу Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області № 535/07-12 від 03 серпня 2018 року, ОСОБА_1 було звільнено з посади державного виконавця Вознесенівського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області з 16 серпня 2018 року, яку він займав на період відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку або до фактичного виходу основного працівника ОСОБА_2 , за власним бажанням, відповідно до ч.1 ст. 86 Закону України «Про державну службу», з припиненням державної служби.

ОСОБА_1 у судовому засіданні вину визнав, пояснив, що декларацію за формою «після звільнення» він подав із запізненням, а саме 01.04.2019 року у зв`язку з тим, що у нього виникли технічні проблеми із входом до особистого кабінету Національного агентства з питань запобігання корупції, у зв`язку із чим, ним було підготовлено та направлено електронний лист на адресу технічної підтримки сайту, однак, ніякої відповіді на його лист з НАЗК не надійшло.

У подальшому, він звернувся до підрозділу Національної інформаційної системи, де співробітники управління згенерували його вже існуючий електронний цифровий підпис, та повернули ключ.

Одразу ж, після вирішення питання, щодо не входження до системи, 01.04.2019 року, знаходячись вдома за адресою: АДРЕСА_1 у нього вийшло зайти до свого особистого кабінету на сайті НАЗК, та подати електронну декларацію за формою «після звільнення». Також зазначив, що правопорушення було допущено ним 01 квітня 2019 року. 21 травня 2019 року НАЗК вже було відомо про даний факт, що підтверджується повідомленням.

ОСОБА_1 заявив клопотання про закриття провадження у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності.

Прокурор, вважає, що причини пропуску не є об`єктивними, ОСОБА_1 був обізнаний про подання е-декларації та не подав, повинен був завчасно потурбуватися, заперечує проти закриття провадження, оскільки вважає, що строки притягнення до адміністративної відповідальності не закінчилися, днем виявлення правопорушення є день складання спеціально уповноваженим суб`єктом у сфері протидії корупції (прокурором) протоколу про таке правопорушення, оскільки саме в цей момент спеціально уповноважений суб`єкт встановлює, що в діях особи є склад правопорушення.

Дослідивши матеріали справи та надані докази, суддя дійшов наступного висновку.

Згідно зі ст. 245 КУпАП України, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Як зазначено в ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.

Частина 1 статті 172-6 КУпАП передбачає відповідальність за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну службу» посада державної служби - визначена структурою і штатним розписом первинна структурна одиниця державного органу з установленими відповідно до законодавства посадовими обов`язками у межах повноважень, визначених частиною першою статті 1 цього Закону.

Згідно з ч. 2 ст. 6 Закону України «Про державну службу» посада державного виконавця відноситься до категорії «В» посад державної служби.

Відповідно до ч. 5 ст. 32 Закону України «Про державну службу» на державних службовців поширюються обмеження, передбачені Законом України «Про запобігання корупції».

Згідно із п.п. «в» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону, є державні службовці, посадові особи місцевого самоврядування.

Стаття 1 Закону України «Про запобігання корупції» визначено, що правопорушення, пов`язане з корупцією - діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у ч. 1 ст. 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Відповідно до ч. 1 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» особи, зазначені у пункті 1, підпунктах «а» і «в» пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

Відповідно до наказу Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області № 21/07-12 від 17 січня 2017 року з 18 січня 2017 року ОСОБА_1 призначено на посаду державного виконавця Вознесенівського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області.

Відповідно до наказу Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області № 535/07-12 від 03 серпня 2018 року з 16 серпня 2018 року звільнено з посади державного виконавця Вознесенівського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 відповідно п.п. «в» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», як державний службовець є суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язане з корупцією.

До протоколу про адміністративне правопорушення долучено витяг з веб-сайту Єдиного державного реєстру декларацій, з якого вбачається, що о 09 год. 38 хв. 01 квітня 2019 року ОСОБА_1 подав декларацію за 2018 рік після звільнення.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП, підтверджується зібраними та дослідженими судом доказами. Зокрема, протоколом № 41 про вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП від 16 січня 2020, яким встановлено факт вчинення порушення особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, вимог Закону України «Про запобігання корупції», відповідно вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, витягом з інформаційно-телекомунікаційної системи «Єдиний державний реєстр декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» щодо послідовності дій користувача реєстру, які вчинив ОСОБА_1 , письмовими поясненнями та іншими матеріалами справи в їх сукупності.

Причин, які б свідчили про поважність несвоєчасного неподання ОСОБА_1 декларації за 2018 рік під час розгляду справи не встановлено.

Місцем вчинення адміністративне правопорушення слід вважати адресу місця проживання ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 .

З урахуванням наведеного, суд вважає, що вина ОСОБА_1 в скоєнні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.172-6 КУпАП, доведена повністю. Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, а також правопорушень, передбачених статтями 164-14, 212-15, 212-21 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення.

Для визначення початку перебігу строку давності притягнення особи до адміністративної відповідальності за адміністративні правопорушення, пов`язане з корупцією, важливу роль відіграють як день вчинення, так і день виявлення правопорушення.

В протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що датою вчинення адміністративного правопорушення є 16 січня 2020 року. Суд не погоджується із зазначеним твердженням, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», рішення Національного агентства з питань запобігання корупції № 3 від 10 червня 2016, винна особа була зобов`язана 31.03.2019 подати декларацію, тобто оскільки станом на 00:00 год. 01 квітня 2019 декларація не була подана, то фактично днем вчинення правопорушення є 01 квітня 2019 року.

Водночас, суд не може погодитися з зазначеними в протоколі відомостями про те, що моментом виявлення вчиненого правопорушення слід вважати момент складання протоколу, тобто 16 січня 2020 року, оскільки зазначене правопорушення слід вважати виявленим 21 травня 2019 року, оскільки це є дата коли Національному агентству з питань запобігання корупції стало вперше відомо про наявність ознак вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Таким чином, строк притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного корупційного правопорушення передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП України розпочинається 21 травня 2019 року, тобто з дня його виявлення.

Твердження прокурора про те, що правопорушення ОСОБА_1 було виявлено лише 16 січня 2019 року, в момент складання протоколу № 41 про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією спростовується матеріалами адміністративної справи та не відповідає дійсності.

Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Закриття провадження у справі за п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП можливе лише за умови встановлення судом факту вчинення особою винної протиправної дії чи допущення винної протиправної бездіяльності, що підпадає під ознаки адміністративного правопорушення. Наявність можливого адміністративного правопорушення, не доведеного та не підтвердженого належними та допустимими доказами, не може бути достатньою підставою для закриття провадження у справі відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Водночас слід враховувати, що однією з самостійних підстав для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення законодавець визначає відсутність події і складу адміністративного правопорушення (п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП). Тобто, у разі якщо факту вчинення адміністративного правопорушення встановлено не буде, то провадження у справі підлягатиме закриттю на підставі п. 1 (відсутність події і складу адміністративного правопорушення), а не п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП (закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу).

Таким чином, початок перебігу встановленого ст. 38 КУпАП строку накладення адміністративного стягнення законодавець пов`язує з вчиненням (виявленням) адміністративного правопорушення, встановлення наявності або відсутності якого повинно здійснюватися при вирішенні питання про закриття провадження у справі.

Крім того, статтею 280 КУпАП встановлено обов`язок суду з`ясовувати при розгляді справи про адміністративне правопорушення: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

В силу вимог ст.ст. 245, 251, 252 КУпАП суд повинен повно, всебічно й об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати оцінку зібраним у ній доказам і постановити правильне судове рішення.

При цьому норм щодо відсутності у суду повноважень на встановлення обставин щодо вчинення адміністративного правопорушення, наявності вини особи у його вчиненні у разі винесення постанови про закриття провадження за п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП вказаний Кодекс не містить. Натомість, як зазначалось вище, застосування п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП можливе у разі встановлення наявності протиправної винної дії чи бездіяльності, що підпадає під ознаки адміністративного правопорушення.

З огляду на наведене та зважаючи на те, що для закриття провадження у справі у зв`язку зі спливом строків для накладення адміністративного стягнення необхідним є встановлення факту вчинення адміністративного правопорушення (винної дії чи бездіяльності), а також враховуючи, що повноваження суду на з`ясування обставин щодо вчинення адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні передбачені ст. 280 КУпАП, суд вважає, що ОСОБА_1 необхідно визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, із закриттям провадження у справі, у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративних стягнень, із підстав, передбачених п. 7 ст. 247 КУпАП.

Керуючись статтями 38, 172-6 ч. 1, 247 ч. 1 п. 7, 279, 280, 283-285, 287, 289 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В :

Визнати винним ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-6 Кодексом України про адміністративні правопорушення закрити, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її проголошення.

Суддя: Ісаков Д.О.