Провадження № 3/734/396/20 Справа № 734/525/20
ПОСТАНОВА

іменем України

02 березня 2020 року смт. Козелець

Суддя Козелецького районного суду Чернігівської області Бузунко О.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в смт Козелець справу, що надійшла від Командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_1 , про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП невідомий, уродженця Київської області, м. Біла Церква, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , місце служби і посада на час вчинення правопорушення:: смт Десна військова частина НОМЕР_1 , Козелецький район, Чернігівська область, місце служби і посада на час розгляду справи: А 1910, м. Житомир, старший навідник,
за частиною четвертою статті 172-11 Кодексу України про адміністративні правопорушення,
в с т а н о в и в:
Військовослужбовець військової служби за контрактом курсант 1 навчального курсу солдат ОСОБА_2 18 лютого 2020 року близько 08.00 години не повернувся з відпустки до розташування військової частини НОМЕР_1 Козелецького району Чернігівської області, в умовах особливого періоду, чим вчинив правопорушення, передбачене частиною четвертою статті 172-11 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Особа, що притягується до адміністративної відповідальності солдат ОСОБА_2 в судове засідання з`явився, свою вину не визнав та дав пояснення, що він взяв відпустку по причині хвороби бабусі, щоб допомогти їй лягти в лікарню з 15 лютого 2020 року по 17 лютого 2020 року, так як 15-16 лютого 2020 року це були вихідні, він не мав можливості цього зробити. 17 лютого 2020 року він з бабусею пішов до лікаря, який веде її лікування. Лікар сказав, щоб бабуся зробила ренген, кардіограму і здала аналізи, це все поки було зроблено і ОСОБА_2 відвіз бабусю в лікарню. Було 17.55 година, лікар який був на чергуванні сказав, щоб вони з бабусею з`явилися зранку о 08.00 годині, щоб купити їй ліки і дізнатись як буде проходити лікування. Дзвонив в частину для того, щоб повідомити, що не встигне повернутися вчасно, дозволили повернутись до 08.00 години 18 лютого 2020 року. Проте у зв`язку з тим, що потрібно було залишитись з бабусею в лікарні повернувся до розташування частини близько 18.00 години 18 лютого 2020 року.

Згідно з вимогами статті 15 Кодексу України про адміністративні правопорушення військовослужбовці за вчинення військових адміністративних правопорушень несуть відповідальність, передбачену главою 13-Б цього Кодексу, за умови, якщо ці правопорушення не тягнуть за собою кримінальну відповідальність.

Відповідно до статті 26 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил, затвердженого Законом України 24 березня 1999 року, військовослужбовці залежно від характеру вчиненного правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно - правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Стаття 27 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України зазначає, що військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення злочину військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.

Згідно з вимогами статті 45 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України 24 березня 1999 року, за вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до частини першої статті 172-11 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративним правопорушенням є самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем строкової служби, а також нез`явлення його вчасно без поважних причин на службу у разі звільнення з частини, призначення або переведення, нез`явлення з відрядження, відпустки або з лікувального закладу тривалістю до трьох діб.

Згідно з частиною третьою 172-11 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративним правопорушенням є самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем (крім строкової військової служби), а також військовозобов`язаним та резервістом під час проходження зборів, а також нез`явлення його вчасно без поважних причин на військову службу у разі призначення або переведення, нез`явлення з відрядження, відпустки або з лікувального закладу тривалістю до десяти діб,

Частиною 4 статті 172-11 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачена відповідальність за діяння, передбачені частинами першою або третьою цієї статті, вчинені в умовах особливого періоду.

Суд, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, а саме: протокол про адміністративне правопорушення серії А1048 № 56 від 18 лютого 2020 року /в якому викладені пояснення ОСОБА_2 /, доповідь про неприбуття з відпустки військовослужбовця військової служби за контрактом солдата ОСОБА_2 , який прибув на навчання із військової частини НОМЕР_2 м. Житомир, доповідь про повернення до військової частини військовослужбовця військової служби за контрактом солдата ОСОБА_2 який прибув на навчання із військової частини НОМЕР_2 м. Житомир, пояснення свідків, дійшов висновку про наявність в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 172-11 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Твердження ОСОБА_2 про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, доказів поважності неприбуття 18 лютого 2020 року до військової частини суду не надано (довідка, на яку посилається ОСОБА_2 , стосується подій 17 лютого 2020 року).

При вирішенні питання про накладення адміністративного стягнення, суд враховує дані про особу ОСОБА_2 , його ставлення до вчиненого, відсутність обставин, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, те, що він проходить військову службу, під час якої вчинив дане правопорушення, та вважає можливим застосувати до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі ста сорока п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Керуючись статтею 33, частиною четвертою статті 172-11 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у скоєнні правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 172-11 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та призначити адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі ста сорока п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що в грошовому еквіваленті становить 2 465 (дві тисячі чотириста шістдесят п`ять) гривень 00 коп. на користь держави.

Згідно з частиною першою статті 307 Кодексу України про адміністративні правопорушення штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження або внесення на неї подання прокурора такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги або подання без задоволення.

Відповідно до статті 308 Кодексу України про адміністративні правопорушення у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби і у порядку примусового виконання постанови з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу, зазначеного у постанові про стягнення штрафу.

Постанова може бути оскаржена протягом 10 днів з дня її винесення і набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга подається до Чернігівського апеляційного суду через Козелецький районний суд Чернігівської області.

Строк пред`явлення постанови до виконання - три місяці з дня набрання постановою законної сили.

Суддя Козелецького районного суду
Чернігівської області О.А. Бузунко