Справа № 203/3562/20
Провадження № 3/0203/2383/2020
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.11.2020 року у місті Дніпрі суддя Кіровського районного суду м. Дніпропетровська Ханієва Ф.М., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, які надійшли з Відділу адміністративної практики Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса місця фактичного проживання: АДРЕСА_2 , працюючого водієм в ТОВ «Дніпро БАС», за ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

06 жовтня 2020 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська з Відділу адміністративної практики Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції надійшли матеріали справи про адміністративне правопорушення, зокрема, протокол про адміністративне правопорушення серії АА № 195179 від 28 вересня 2020 року відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса місця фактичного проживання: АДРЕСА_2 , працюючого водієм в ТОВ «Дніпро БАС», за ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення (КУпАП).

За відомостями зі вказаного вище протоколу, ОСОБА_1 було порушено правила карантину під час перевезення пасажирів міським транспортом у кількості, що перевищує кількість місць для сидіння, передбачену технічною характеристикою, зазначену в реєстраційних документах на транспортний засіб, а саме: вимог пп. 2 п. 11 Постанови Кабінету Міністрів України № 641 від 22.07.2020 року.

У судовому засіданні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не визнав своєї вини у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Він пояснив, що працівники поліції підійшли до транспортного засобу на кінцевій зупинці, коли пасажири вже виходили з транспортного засобу. Тому йому було незрозуміло, що він порушив, стоячих пасажирів було зафіксовано, коли вони вже готувалися на вихід на зупинці, технічний паспорт він не надавав для огляду поліцейським.

Суд, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення у відповідності до положень ст. 252 КУпАП, оцінивши докази, наявні в матеріалах справи, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, доходить наступних висновків.

Згідно з ч. 2 ст. 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Як вбачається зі змісту ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з положеннями ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Диспозицією ст. 44-3 КУпАП (в редакції, чинній на момент вчинення правопорушення) передбачена відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Вказана норма є бланкетною, тобто відсилає до нормативно-правових актів, які регулюють правила карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм та є обов`язковими для виконання.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» (в редакції, чинній на момент вчинення правопорушення), карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України.

У рішенні про встановлення карантину зазначаються обставини, що призвели до цього, визначаються межі території карантину, затверджуються необхідні профілактичні, протиепідемічні та інші заходи, їх виконавці та терміни проведення, встановлюються тимчасові обмеження прав фізичних і юридичних осіб та додаткові обов`язки, що покладаються на них, підстави та порядок обов`язкової самоізоляції, перебування особи в обсерваторі (обсервації), госпіталізації до тимчасових закладів охорони здоров`я (спеціалізованих шпиталів). Карантин встановлюється на період, необхідний для ліквідації епідемії чи спалаху особливо небезпечної інфекційної хвороби. На цей період можуть змінюватися режими роботи підприємств, установ, організацій, вноситися інші необхідні зміни щодо умов їх виробничої та іншої діяльності.

У відповідності з вимогами ст. 41 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» (в редакції, чинній на момент вчинення правопорушення), особи, винні в порушенні законодавства про захист населення від інфекційних хвороб, несуть відповідальність згідно із законами України.

Згідно з пп. 2 п. 11 Постанови Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» № 641 від 22 липня 2020 року (в редакції, чинній на момент вчинення правопорушення), на території регіону (адміністративно-територіальної одиниці), на якій установлено «зелений» рівень епідемічної небезпеки, забороняється, зокрема, здійснення регулярних та нерегулярних перевезень пасажирів автомобільним транспортом, зокрема перевезень пасажирів на міських автобусних маршрутах у режимі маршрутного таксі, в електричному (трамвай, тролейбус), залізничному транспорті, у міському, приміському, міжміському, внутрішньообласному та міжобласному сполученні, в кількості більшій, ніж кількість місць для сидіння, що передбачена технічною характеристикою транспортного засобу, визначена в реєстраційних документах на цей транспортний засіб.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 08.07.2020 року, справа № 463/1352/16-а, провадження № К/9901/21241/18, та в постанові від 20.05.2020 року, справа № 524/5741/16-а, в силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Рапорт працівника поліції не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

При цьому суд зазначає, що згідно з положеннями ст. 9 Конституції України та ст. 17, ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ, Суд) від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України», Суд вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.

Суд, керуючись принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого також сформульований у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України», зазначає, що доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Також суд бере до уваги те, що рішеннях ЄСПЛ «Малофєєв проти Росії» та «Карелін проти Росії» Суд сформулював позицію, за якою у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатись від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом.

Так, судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса місця фактичного проживання: АДРЕСА_2 , працюючого водієм в ТОВ «Дніпро БАС», 28 вересня 2020 року був складений протокол про адміністративне правопорушення за ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення, відповідно до якого 28 вересня 2020 року о 07:55 годині на площі Старомостова, 5, в м. Дніпрі, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом MAN А21, д.н.з. НОМЕР_1 , здійснював перевезення пасажирів міським маршрутом № 51, що використовується для надання послуг з перевезення пасажирів у кількості, що перевищує кількість місць для сидіння, передбачену технічною характеристикою транспортного засобу, чим порушив пп. 2 п. 11 Постанови Кабінету Міністрів України № 641 від 22 липня 2020 року та вчинив правопорушення, передбачене ст. 44-3 КУпАП.

Водночас у ході судового розгляду матеріалів справи про адміністративні правопорушення судом було встановлено, що винуватість ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, недоведена поліцейським «поза розумним сумнівом».

Так, суд бере до уваги те, що по-перше, у протоколі про адміністративне правопорушення вказано про те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , здійснював перевезення пасажирів міським транспортом з перевищенням кількості місць для сидіння, передбачену технічною характеристикою транспортного засобу, проте до матеріалів справи не долучено вказану технічну характеристику, інші реєстраційні документи на транспортний засіб, не зазначена кількість місць для сидіння та кількість місць, яка була перевищена; по-друге, в протоколі про адміністративне правопорушення відсутня інформація щодо кількості пасажирів, що знаходились у салоні транспортного засобу під час складання протоколу, відсутня інформація про пасажиромісткість транспортного засобу, не долучене свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, відсутні пояснення свідків; по-третє, на фото, що додані до протоколу, не зафіксовано факту перевищення кількості пасажирів відносно кількості місць для сидіння в транспортному засобі, бо такі містять лише зображення пасажирів, які виходять з транспортного засобу, а інших доказів суду не надано; по-четверте, долучений до протоколу про адміністративне правопорушення DVD-диск із відеозаписом події не містить жодних доказів здійснення перевезення водієм ОСОБА_1 пасажирів міським транспортом в кількості, що перевищує кількість місць для сидіння, бо на ньому зафіксовано лише факт складання протоколу та те, що певна кількість пасажирів виходила з транспортного засобу, та рапорт не може вважатися єдиним доказом.

Таким чином, Управлінням патрульної поліції не було надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту порушення водієм ОСОБА_1 правил перевезення пасажирів міським транспортом під час дії карантину, відповідно до пп. 2 п. 11 Постанови Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» № 641 від 22 липня 2020 року (в редакції, чинній на момент вчинення правопорушення), а тому в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не встановлено наявності складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП.

Відповідно п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин, зокрема відсутність складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи, що відповідно до положень ч. 3 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, суд доходить висновку, що провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП.

Керуючись ст. ст. 7, 44-3, 247, 251, 252, 256, 280, 283, 284, 285 КпАП України,

постановив:

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса місця фактичного проживання: АДРЕСА_2 , працюючого водієм в ТОВ «Дніпро БАС», за ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена в 10-денний строк з дня її винесення до Дніпровського апеляційного суду через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя Ф.М. Ханієва