ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1400/20 Справа № 199/6523/20 Суддя у 1-й інстанції - Воробйов В.Л. Суддя у 2-й інстанції - Іванченко О. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2020 року м. Дніпро

Суддя Судової палати у кримінальних справах Дніпровського апеляційного суду Іванченко О.Ю., у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро розглянувши апеляційну скаргу адвоката Андрієнка С.В. в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 29 жовтня 2020 року в справі про адміністративне правопорушення, якою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працює, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

за участю:

адвоката Андрієнка С.В.

особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1

В С Т А Н О В И В:

Вказаною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10200,00 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами, строком на 1 (один ) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 420 (чотириста двадцять) гривень 40 (сорок) копійок на користь держави.

Судом першої інстанції встановлено, що 13.09.2020 року о 20-10 год. ОСОБА_1 в районі будинку 32 по вул. Широкій, у м. Дніпрі, керував автомобілем Москвич-2125, номер НОМЕР_1 з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме зіниці очей не реагують на світло, почервоніння очей та від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння відмовився у присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з вищевказаною постановою адвокат Андрієнка С.В. в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та постановити нову, якою закрити провадження у справі за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

На думку апелянта, при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 суд першої інстанції здійснив розгляд справи не об`єктивно, односторонньо, упереджено та поверхнево та фактично не дослідив її обставин.

У своїй постанові суд першої інстанції перерахував докази, які на думку суду є доказами провини ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення. Але вказані судом докази мають усі ознаки недопустимих та неналежних доказів.

Протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 402093 не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, оскільки описова частина не зазначає кваліфікуючу ознаку: чи відмовлявся водій ОСОБА_1 від проходження медогляду та від чого саме водій ОСОБА_1 в дійсності відмовився.

Фабула протоколу не містить доказів відмови ОСОБА_1 від проходження огляду в закладі охорони здоров`я.

Інспектор поліції повинен зазначити в протоколі про те, що водій відмовився від проведення огляду саме в закладі охорони здоров`я, а в даному випадку інспектор поліції цього не вказав.

Водій ОСОБА_1 наполягав на проведенні огляду на місці пригоди, але працівниками поліції в проведенні огляду на місці пригоди було відмовлено, що є грубим порушенням порядку проведення огляду на стан сп`яніння, а саме вимог ч,2 сг.266 КУпАП( також підтверджується відсутністю акту огляду на стан сп`яніння, передбаченого вимогами Інструкції). Посилання суду на вимоги Інструкції (яка є підзаконним актом) в частині того, що огляд на стан наркотичного сп`яніння проводиться виключно в закладі охорони здоров`я є невірним та гіротирічить вимогам ч.2,3 ст.266 КУпАП, де чітко зазначено, що огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння проводиться поліцейським на місці зупинки.

Згідно постанови ВС/КАС по справі № 524/5741/16-а від 20.05.20 року рапорт інспектора поліції не може вважатись об`єктивним доказом порушення ПДР, оскільки інспектор поліції є зацікавленою особою.

Щодо показів свідків, апелянт зазначив, що встановлюючи вину водія ОСОБА_1 суд першої інстанції посилається як на доказ, письмові пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Вказані пояснення не є належними доказами правомірності притягнення позивача до і адміністративної відповідальності, оскільки вказані особи у судовому засіданні не допитувалися та не попереджалися про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих свідчень, а тому їх покази не можуть бути беззаперечним доказом вчинення водієм ОСОБА_1 адміністративного правопорушення. Звертає увагу на той факт, що вказані свідки не надали самостійно пояснення, а підписали наданий працівником поліції заздалегідь підготовлений текст. Письмові пояснення свідків не відповідають критерію належності доказів. Долучені до протоколу пояснення не можливо визнати належним доказом, оскільки в них відсутні відомості щодо суті правопорушення, передбаченого ст. 130 КупАП.

Щодо відеозаписів з нагрудних камер інспекторів поліції. Звертає увагу, на той факт, що суду надано лише фрагменти відеозапису. Невідомо, яким чином проходило спілкування з водієм ОСОБА_1 в той момент, коли відеокамеру було виключено та до моменту запрошення свідків.

Водія ОСОБА_1 не було ознайомлено належним чином з адміністративним протоколом після його складання, не роз`яснено його права, передбачені ст.ст.55,59,63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, чим суттєво порушено його право на захист. Про це свідчить відсутність підпису водія ОСОБА_1 в місці, де вказані права роз`яснюються. Також на відеозапису видно, що права ОСОБА_1 при складанні протоколу йому не роз`яснюються.

Щодо відсторонення від керування. Посвідчення водія у водія ОСОБА_1 не вилучили. В матеріалах даної адміністративної справи немає відповідних доказів відсторонення водія ОСОБА_1 від керування транспортним засобом, тобто існують обгрунтовані підозри, що попри наявність складеного відносно ОСОБА_1 протоколу про адмінправопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, останній міг продовжити свій рух. Це також підтверджується і відеозаписом, доданим до матеріалів справи.

У суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його адвокат Андрієнко С.В. підтримали доводи своєї апеляційної скарги, просили її задовольнити.

Суд апеляційної інстанції, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягаю задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Дані вимоги закону судом першої інстанції були виконані.

Доводи апеляційної скарги про те, що постанова суду незаконна - є безпідставними.

Висновки суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП є законним та відповідає фактичним обставинам справи.

Однак не визнання вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП спростовується матеріалами справи, які судом першої інстанції були дослідженні в повному обсязі, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №402093 від 13.09.2020 року, де викладені обставини скоєння правопорушником ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та який оформлений повноважною особою згідно вимог КУпАП;

- рапортом інспектора взводу №2 роти №1 батальйону №3 УПП в Дніпропетровській області Хоружій В., що 13.09.2020 року під час патрулювання у складі екіпажу «Легіон 111» по вул. Широкій ними було помічено автомобіль «Москвич» № НОМЕР_1 , який рухався з технічними несправностями, було прийнято рішення про зупинку вищевказаного транспортного засобу. Під час перевірки документів у водія ОСОБА_1 було виявлені ознаки наркотичного сп`яніння, а саме зіниці очей не реагують на світло, почервоніння очей. Водію було запропоновано пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у встановленому Законом порядку, на що водій відмовився у присутності двох свідків. Відносно водія ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП;

- письмовими поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , що в їх присутності водій ОСОБА_1 відмовився пройти медичний огляд з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння;

- відеозаписом, знятого на нагрудні камери відеоспостереження працівників поліції, де зафіксований факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Відповідно до вказаного відеозапису, на неодноразову пропозицію працівника поліції, щодо проходження медичного огляду у медичній установі на стан наркотичного сп`яніння та здачі певних аналізів, ОСОБА_1 у присутності двох свідків відмовився, підтверджуючи при цьому, що він бажає потрапити до дому. Також поліцейський роз`яснював ОСОБА_1 про наслідки його відмови від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Вказані письмові докази є чіткими, узгоджуються між собою та в матеріалах справи відсутні докази, які б їх спростовували.

Підстави ставити під сумнів достовірність наявних у справі доказів на думку апеляційного суду відсутні, оскільки ці докази повністю узгоджуються між собою, у своїй сукупності є підтвердженням об`єктивної сторони скоєного ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, яке виразилося у відмові від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння та не спростовують правомірності дій інспекторів ПП щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення, які діяли у повній відповідності до вимог КУпАП та Інструкції.

Доводи ОСОБА_1 в частині не визнання своєї провини, що працівники поліції пропонували пройти йому саме огляд, а не медичний огляд, суд відноситься критично, оскільки його позиція спростовується об`єктивними доказами, оцінку котрим суд дав, а не визнання ним провини в цій частині суд розцінює як спосіб його захисту та намагання уникнути адміністративної відповідальності за скоєне ним правопорушення.

Також, суд розцінює відповідну позицію ОСОБА_1 як усталену модель захисту від притягнення до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП, розповсюджену форму таких показів та форму реалізації права на захист і бажання уникнути адміністративної відповідальності і покарання за вчинене правопорушення.

Крім того, згідно відеозапису вбачається, що працівник поліції неодноразово роз`яснював ОСОБА_1 про необхідність проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння саме у медичній установі та роз`яснював наслідки відмови від проходження такого огляду.

Доводи апеляційної скарги з приводу того, що працівники поліції мали провести огляд на стан сп`яніння ОСОБА_1 на місці, суд вважає необгрунтованими.

Так, протокол відносно ОСОБА_1 було складено за фактом його відмови від проходження огляду не на стан алкогольного, а на стан наркотичного сп`яніння, що можливо не на місці особисто працівником поліції, а виключно у закладі охорони здоров`я, після проведення лабораторних досліджень на визначення наркотичного засобу, з відібранням від водія зразків біологічного середовища, після чого лікарем складається акт медичного огляду (Затверджена наказом МВС України та Міністерством здоров`я України 09.11.2015 № 1452/735, Інструкція про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції).

Посилання захисника на те, що співробітник поліції мав провести огляд ОСОБА_1 на місці зупинки транспортного засобу ґрунтується на власному довільному тлумаченні приписів чинного законодавства, яке суперечить його буквальному змісту, оскільки за наявних у ОСОБА_1 ознак наркотичного сп`яніння єдиним способом проведення такого огляду був огляд лікарем закладу охорони здоров`я (в сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку). Співробітник поліції пропонував ОСОБА_1 пройти медичний огляд, тобто огляд лікарем закладу охорони здоров`я, що підтверджується переглянутим судом відеозаписом. На цьому ж відеозаписі зафіксовано, що ОСОБА_1 свідомо та однозначно в присутності двох свідків відмовився від проходження такого огляду.

Окрім цього, наявність чи відсутність у ОСОБА_1 стану наркотичного сп`яніння виходить за межі предмету доказування в цій справі, оскільки предметом доказування є наявність у ОСОБА_1 ознак наркотичного сп`яніння.

Доводи апеляційної скарги з приводу порушення права на захист водія ОСОБА_1 , якого не було ознайомлено належним чином з адміністративним протоколом після його складання, не роз`яснено його права, передбачені ст.ст. 55,59,63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, є безпідставними.

Відповідно до статті 256 КУпАП протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Враховуючи наявність особистого підпису ОСОБА_1 в протоколі про адміністративне правопорушення, виходячи з положень Конституції України, відповідно до якої громадяни держави є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених Конституцією України, прихожу до висновку, що ОСОБА_1 самостійно та особисто реалізував свої права, передбачені ст.ст. 55, 59, 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, а тому його права не були порушені.

Відносно доводів щодо відсутності повного відеозапису з нагрудних камер інспекторів поліції, та відсутності в протоколі про адміністративне правопорушення посилання на технічний засіб, за допомогою якого здійснено даний відеозапис, суд апеляційної інстанції вказує, що в графі протоколу про адміністративне правопорушення «до протоколу додаються» зазначено, що такий відеозапис виконаний камерами РМ 4655, 4810, а зміст дослідженого відеозапису поза всяким розумним сумнівом доводить, що ОСОБА_1 скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП, оскільки на відеозапису зафіксовано факт його відмови від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння та те, що поліцейський роз`яснював ОСОБА_1 про наслідки його відмови від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Суд виходить з того, що ОСОБА_1 вважається таким, що ознайомлений зі змістом, як ст. 130 КУпАП, так і Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1103 від 17 грудня 2008 року, оскільки відповідні нормативно-правові акти були офіційно оприлюднені. Стороною захисту не надані докази на підтвердження того, що ОСОБА_1 має будь-які вади психічного чи розумового розвитку. Таким чином, ОСОБА_1 поза розумним сумнівом, діючи розсудливо, міг співставити свої дії в частині відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння з їх наслідками у виді складення протоколу про адміністративне правопорушення та подальшого накладення адміністративного стягнення.

Доводи щодо необхідності працівниками поліції відсторонення ОСОБА_1 та від керування транспортним засобом, є необгрунтованими. Як вбачається з відеозапису з бодікамери поліцейського, транспортний засіб ОСОБА_1 рухався з технічними несправностями, проти чого не заперечував останній, пояснивши також про значні несправності автомобіля, у зв`язку з цим працівниками поліції було прийнято рішення про зупинення транспортного засобу, тому за цієї причини необхідності у подальшому відстороненні ОСОБА_1 від керування не було.

Відповідно до п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Порушення цих вимог, та керування транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння містить склад адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Диспозицією ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, …. а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За змістом зазначених положень особу може бути притягнуто до адміністративної відповідальності, коли вона керувала транспортним засобом в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, що визначається лише у встановленому чинним законодавством порядку, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року № 14 (із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України № 18 від 19 грудня 2008 р.), судам слід ураховувати, що відповідальність за ст. 130 КУпАП стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника. Якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності. Для притягнення до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли останній почав рухатись.

Відповідно до статті 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Суддею першої інстанції досліджені та перевірені доказами обставини, які у своїй сукупності поза розумним сумнівом свідчать про беззастережну винність ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, а саме відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, за ч. 1 ст. 130 КУпАП та узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).

При розгляді справи судом першої інстанції порушень вимог ст. ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП.

Порушень норм процесуального або матеріального права не було встановлено під час перегляду, постанова суду є законною та обґрунтованою і такою, що відповідає фактичним обставинам справи.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови місцевого суду без змін.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу адвоката Андрієнко С.В. в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 29 жовтня 2020 року залишити без задоволення.

Постанову Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 29 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, та оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду О.Ю. Іванченко