Номер провадження: 33/813/1270/20
Номер справи місцевого суду: 495/2683/20
Головуючий у першій інстанції Савицький С. І.
Доповідач Вадовська Л. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.11.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді Вадовської Л.М., при секретарі Дубрянській Н.О., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 18 травня 2020 року в справі №495/2683/20 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народженого в м. Сороки Молдови, який проживає за адресом: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП , -

в с т а н о в и в :

Постановою судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 18 травня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, із застосуванням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 10200,00 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, стягнуто судовий збір в сумі 420,40 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову скасувати, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Переглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги, скасування постанови суду та прийняття нової постанови про закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення за відсутністю складу адміністративного правопорушення з огляду на наступне.

Згідно Протоколу про адміністративне правопорушення серія ОБ №076957 від 6 травня 2020 року ОСОБА_1 6 травня 2020 року о 22:07 годин, керуючи транспортним засобом марки «Ваз» - 21099, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння під час руху по вулиці Перемоги в районі будинку 28 в м. Білгород-Дністровський, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився, чим допустив порушення вимог пункту 2.5 Правил дорожнього руху.

В Протоколі серія ОБ №076957 від 6 травня 2020 року про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 130 КУпАП, зазначено свідків скоєння правопорушення ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , дані особи підписали протокол та надали пояснення, за змістом яких в їх присутності водій ОСОБА_1 , який мав ознаки алкогольного сп`яніння, відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння із застосування приладу «Драгер» чи в медичній установі.

ОСОБА_1 порушення ним правил дорожнього руху не визнав.

Доводи ОСОБА_1 не спростовано.

Склад правопорушення - це сукупність передбачених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак діяння, які характеризують (визначають) його як правопорушення і є підставою для притягнення суб`єкта правопорушення до юридичної відповідальності.

Відповідальність за частиною 1 статті 130 КУпАП передбачена в тому числі й за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Порядок виявлення у водіїв ознак сп`яніння врегульовано Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 9 листопада 2015 року №1452/735, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за №1413/27858. Так, за наявності ознак, передбачених пунктом 3 розділу І Інструкції, поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандарстом; огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу проводиться в присутності двох свідків; огляд може також проводитися в спеціально обладнаних пересувних пунктах (автомобілях), що належать закладам охорони здоров`я і відповідають установленим МОЗ вимогам.

Обґрунтовуючи висновки щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, суд першої інстанції не зазначив якими саме належними та допустимими доказами підтверджується вина особи, не вчинив жодних дій. Спрямованих на встановлення фактичних обставин справи, зокрема, в частині виклику у судове засідання ОСОБА_1 , не з`ясував чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження. Дослідивши письмові докази, додані до протоколу (свідчення двох осіб), суд не завернув увагу на відсутність матеріалів відеозйомки, які б підтверджували вину особи, що притягається до адміністративних відповідальності, не викликав свідків.

Так, письмові пояснення громадян ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не є належними доказами правомірності притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, оскільки вказані особи у судовому засіданні не допитувались та не попереджалися про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих свідчень, а тому їх пояснення не можуть бути беззаперечним доказом вчинення правопорушення (правова позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 27 червня 2019 року у справі №560/751/17 щодо оскарження постанови про притягнення до адміністративної відповідальності про порушення Правил дорожнього руху).

Відповідно до положень частини 2 статті 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

В Протоколі про адміністративне правопорушення серія ОБ №076957 від 6 травня 2020 року вказано, що ОСОБА_1 роз`яснено права та обов`язки, передбачені статтею 268 КУпАП, та повідомлено, що розгляд справи відбудеться 18 травня 2020 року о 10:00 годині у Білгород-Дністровському міськрайонному суді. Проте підпис ОСОБА_1 під даним роз`ясненням та повідомленням в Протоколі відсутній, тому вважати, що ОСОБА_1 як особа, яка притягується до відповідальності, був своєчасно та належно сповіщений про місце і час розгляду справи, при його запереченні даних обставини підстави відсутні.

За доводами апеляційної скарги ОСОБА_1 не перебував у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також не відмовлявся від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, позаяк посадовими особами Національної поліції йому таких дій не пропонувалося; з Протоколом серії ОБ №076957 від 6 травня 2020 року він не знайомився, підписи виконано від його імені на окремо доданих до протоколу поясненнях йому не належать. Дані обставини не мав можливості спростувати у суді першої інстанції наданням особистих пояснень, оглядом відеозапису події, наявність про який міститься в протоколі про адміністративне правопорушення, висновком судово-почеркознавчої експертизи, допитом свідків тощо.

Відповідно до вимог статті 265-1 КУпАП у разі наявності підстав вважати, що водієм вчинено порушення, за яке відповідно до цього Кодексу може бути накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, працівник уповноваженого підрозділу вилучає посвідчення водія до набрання законної сили постановою у справі про адміністративне правопорушення, але не більше ніж на три місяці з моменту такого вилучення, і видає тимчасовий дозвіл на право керування транспортними засобами; про тимчасове вилучення посвідчення водія робиться запис у протоколі про адміністративне правопорушення.

Механізм тимчасового вилучення посвідчення водія визначений Порядком тимчасового вилучення посвідчення водія на транспортний засіб та його повернення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року №1086. Відповідно до пунктів 3-5 Порядку посвідчення водія тимчасово вилучається за наявності підстав вважати, що водієм вчинено правопорушення, передбачене Кодексом України про адміністративні правопорушення, за яке може бути накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом; у разі вчинення правопорушення, за яке передбачено накладення адміністративного стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом, складається протокол про адміністративне правопорушення у двох примірниках і тимчасово вилучається посвідчення водія, про що робиться запис у протоколі; до винесення судом постанови у справі про адміністративне правопорушення та набрання нею законної сили поліцейський видає водієві тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом строком не більше ніж на три місяці з дати вилучення посвідчення; форма зазначеного тимчасового дозволу затверджується МВС.

Положення вказаного нормативно-правового акту носять імперативний характер та виключають можливість прийняття інспектором Національної поліції рішення на власний розсуд про вилучення або ні посвідчення водія.

В Протоколі про адміністративне правопорушення серії ОБ №076957 від 6 травня 2020 року зазначено, що ОСОБА_1 відмовився від надання посвідчення водія для вилучення та тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом не отримував. Проте дані обставини заперечені ОСОБА_1 , його заперечення не спростовані підписом у протоколі чи відеофіксацією події, отже факт не вилучення посвідчення водія трактується на користь ОСОБА_1 та його тверджень про не вчинення ним правопорушення.

Крім того, ОСОБА_1 в скарзі звернута увагу на протиріччя, що містяться у протоколі та доданих до нього матеріалах.

Так, у рапорті посадової особи поліції як причина зупинки транспортного засобу зазначено не освітлення заднього номерного знаку, що не відповідає дійсності та спростовується матеріалами відеозапису. В протоколі невірно вказана адреса реєстрації та проживання ОСОБА_1 та його статус як тимчасово безробітний (при тому, що він є фізичною особою-підприємцем, а на його автомобілі маються розпізнавальні знаки таксі); відсутнє логічне обґрунтування відмови ОСОБА_1 від підпису в протоколі та одночасно надання ним письмового пояснення, в якому він повністю визнає свою вину.

Враховуючи практику Європейського суду, яка відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» повинна застосовуватися судами як джерело права, на особу, що підозрюється в скоєнні адміністративного правопорушення, розповсюджується презумпція невинуватості.

Суд повинен обґрунтовувати свої висновки лише доказами, які є достатньо переконливими, чітко сформульованими, тобто такими, які не залишають місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартами доведення «поза розумним сумнівом».

Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом» (п.43 рішення ЄСПЛ у справі «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року) доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростованих презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційному принципі: презумпції невинуватості (ст.62 Конституції України). Тягар доведення складу адміністративного правопорушення покладається на адміністративний орган, разом з тим, особа, яка притягається до відповідальності, звільняється від обов`язку доводити свою причетність до скоєння правопорушення.

Адміністративні справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення штрафних санкцій має саме суб`єкт владних повноважень (п.110 рішення ЄСПЛ у справі «Компанія «Вестберга таксі Актіеболаг» та Вуліч проти Швеції» /Vastberga taxi Aktiebolag and Vulic v. Sweden №36985/97).

ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що «…суд не може відшуковувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом)» (справа «Малофєєв проти Росії», рішення від 30 травня 2013 року та «Карелін проти Росії», заява №926/08, рішення від 20 вересня 2016 року).

ОСОБА_1 вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнає, належних та допустимих доказів його вини «поза розумним сумнівом» не надано.

В матеріалах справи відсутній відеозапис факту складення протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 130 КУпАП, тому, не спростованими є доводи ОСОБА_1 в тій частині, що протокол в його присутності не складався, що він відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння, що свідками цієї відмови від проходження огляду були зазначені в протоколі особи тощо.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснив, що 6 травня 2020 року відносно нього було складено протокол про порушення вимог пункту 2.9в Правил дорожнього руху, так як керував транспортним засобом без водійського посвідчення та документів на автомобіль, оскільки такі залишилися вдома; щодо цього порушення є постанова суду та ним сплачено штраф. Про складання тоді ж 6 травня 2020 року відносно нього протоколу про порушення вимог пункту 2.5 Правил дорожнього руху, про розгляд справи щодо цього правопорушення судом йому нічого не було відомо.

Згідно статті 251 КУпАП на співробітників поліції, як на осіб, що в силу статті 255 КУпАП уповноважені на складання протоколів про адміністративні правопорушення, зокрема, за статтею 130 КУпАП, покладено імперативний обов`язок щодо збирання доказів, які в силу системного аналізу вимог статей 251 та 256 КУпАП мають бути додані до протоколу та/або посилання на які повинні міститися в самому протоколі.

Обставини порушення ОСОБА_1 пункту 2.5 Правил дорожнього руху доводиться Протоколом про адміністративне правопорушення ОБ №076957 від 6 травня 2020 року у відношенні ОСОБА_1 , поясненнями свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , відеозаписом, однак дані докази в своїй сукупності не встановлюють наявність у ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.

Відповідно до положень пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин, зокрема, відсутності складу адміністративного правопорушення.

Недоведеність того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом у стані сп`яніння, а отже саме як водій відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння, має наслідком відсутність складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, та закриття провадження у справі на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП.

Строк на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції пропущений з поважних причин, що є підставою для поновлення строку.

Керуючись п.1 ч.1 ст.247, ст.ст.287, 292, 294 КУпАП, суд, -

п о с т а н о в и в :

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 18 травня 2020 року в справі №495/2683/20 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, - скасувати.

Провадження у справі №495/2683/20 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, - закрити.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя: Л.М. Вадовська