ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 641/2445/20 Головуючий суддя І інстанції Ященко С. О.
Провадження № 33/818/932/20 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2020 року суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Максименка О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 15 червня 2020 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст. 130 КУпАП -

в с т а н о в и в:

Цією постановою

ОСОБА_1 , 1970 року народження, громадянин України, офіційно не працевлаштований, мешканець м. Харкова,

- визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп.

Постановою встановлено, що ОСОБА_1 18.03.2020 року об 11 год. 00 хв. в м. Харкові по вул. Плеханівській, 50, керував автомобілем Mitsubishi Lancer X, державний номерний знак НОМЕР_1 , в присутності двох свідків від проходження огляду в закладі охорони здоров`я КНП ХОР ОНД в установленому законом порядку відмовився. Вказаними діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 ПДР України.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив скасувати постанову судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 15.06.2020 року, а провадження у справі закрити.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що матеріали справи не мають доказів керування ним транспортним засобом. Вказує, що працівникам поліції його не було повідомлено про те, що ведеться фіксація спілкування на бодікамеру та не було роз`яснено йому його прав. Зазначає, що відеозапис у справі не є безперервним, та вважає, що він не є допустимим та належним доказом. Вказує, що працівники поліції не запропонували йому пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки за допомогою газоаналізатору «Драгер», чим порушили порядок проведення огляду на стан сп`яніння.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши доводи ОСОБА_1 та його захисника Максименка О.В., які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів цієї справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні правил дорожнього руху України, передбачених п. 2.5.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апеляційним судом не встановлено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Зокрема, визнаючи ОСОБА_1 винним, суд першої інстанції послався на відомості протоколу про адміністративне правопорушення, пояснення свідка ОСОБА_2 та на письмові поясненнями свідка ОСОБА_3 , відомості направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану сп`яніння.

Відповідно до відомостей, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення (арк. 1) вбачається, що ОСОБА_1 керуючи автомобілем з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: різка зміна забарвлення шкіряного покрову обличчя, жвавість мови і поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду в закладі охорони здоров`я КНП ХОР ОНД, в установленому законом порядку в присутності двох свідків відмовився.

Аналізуючи зміст цього протоколу, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_1 був ознайомлений з відомостями цього протоколу, про що свідчить його власноручний підпис та власноручні пояснення у протоколі. Факт ознайомлення ОСОБА_1 з протоколом також підтверджується відомостями відеозапису, який наявний в матеріалах справи, з якого вбачається, що працівник поліції вголос ознайомив ОСОБА_1 з відомостями, які в ньому зазначені.

Належить взяти до уваги те, що протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою державою особою і дії посадової особи що його складала, в порядку передбаченому чинним законодавством ОСОБА_1 не оскаржувалися, що вочевидь унеможливлює врахування апеляційним судом доводів апелянта щодо незаконності дій працівників поліції.

Крім того, відповідно до відомостей відеозапису вбачається, що на місці події дійсно працівниками поліції були залучені випадкові свідки, які були присутні при спілкуванні працівників поліції з ОСОБА_1 щодо проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Відповідно до письмових пояснень цих свідків, а саме ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (арк. 6, 7), вбачається, що в їх присутності водій ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у КНП ХОР ОНД, у встановленому законом порядку.

З відеозапису також вбачається, що свідки власноручно підписували письмові пояснення, що спростовує твердження апелянта щодо фальсифікації цих письмових пояснень працівниками поліції.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції свідок ОСОБА_4 , будучі вдруге повідомлений про кримінальну відповідальність, передбачену ст.ст. 383, 384 КК України, підтвердив надані ним письмові пояснення, а також підтвердив правильність показань, які він надавав в суді першої інстанції та повідомив, що на початку 2020 року був запрошений працівниками поліції у якості свідка. Разом з ним була запрошена ще дівчина також у якості свідка. У їх присутності працівники поліції декілька разів пропонували водію автомобіля, у якого були виявлені ознаки наркотичного сп`яніння, пройти огляд на стан сп`яніння, однак останній відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі.

Свідок ОСОБА_3 викликалась в судове засідання в суд апеляційної інстанції шляхом направлення їй повістки на адресу, яка зазначена у протоколі, однак ці повістки повернуті у зв`язку із закінченням терміну зберігання, а також у зв`язку із відсутністю адресата за вказаною адресою.

Оскільки свідок ОСОБА_3 не отримала судові повістки, про час та місце розгляду справи вона повідомлялась шляхом передачі їй телефонограми. Під час передачі телефонограми, свідок повідомила, що дійсно була свідком події, однак в судове засідання з`явитись не зможе, у зв`язку із занятістю на роботі.

Враховуючи причини неявки свідка ОСОБА_3 , суд апеляційної інстанції не має іншої процесуальної можливості забезпечити явку цього свідка в судове засідання в суд апеляційної інстанції, оскільки норми чинного КУпАП не передбачають можливості застосування приводу свідка до суду.

Відповідно до відомостей наявного в матеріалах справи відеозапису бодікамер працівників поліції (арк. 9) вбачається, що працівником поліції у присутності двох свідків ОСОБА_1 було запропоновано проїхати до медичного закладу - ХОНД для проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння. На відеозаписі чітко зафіксовано, що ОСОБА_1 зухвало уникав відповіді на запитання працівників поліції, своєю поведінкою ігноруючи пропозицію працівників поліції. Зокрема, ОСОБА_1 начебто погоджувався саме за умовою проїхати у медичний заклад, тобто в службовий автомобіль працівників поліції не сідав, свій автомобіль залишити не захотів, що працівником поліції було слушно розцінено як відмову від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі.

Крім того, відповідно до відомостей цього відеозапису вбачається, що під час спілкування ОСОБА_1 повідомляє працівників поліції про те, що він стояв біля «Куліничей» та не встиг від`їхати, як його зупинили працівники поліції. Вказує, що він проїхав метрів 30 та його зупинили, що спростовує його доводи про те, що він не керував автомобілем.

За таких обставин, оскільки саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом, це свідчить про об`єктивність вимог працівників поліції щодо проходження саме ним огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Також, з відомостей відеозапису об`єктивно вбачається, що працівники поліції повідомляли ОСОБА_1 та свідків про те, що ведеться відеофіксація їх спілкування, що спростовує твердження апелянта про те, що він не був повідомлений та не знав про те, що працівники поліції здійснюють відео зйомку їх спілкування.

Крім того, аналізуючи відомості рапорту поліцейського Гунченка С. (арк. 8) вбачається, що ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції, тобто саме ОСОБА_1 перебував за кермом транспортного засобу. Також, вбачається, що ОСОБА_1 був відсторонений від керування транспортним засобом, а автомобіль залишився на місці зупинки без порушень Правил дорожнього руху України.

Факт відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом також підтверджується відомостями відеозапису, з якого вбачається, що працівник поліції повідомляє ОСОБА_1 проте, що він відсторонений від керування автомобілем, та про те, що транспортний засіб припаркований без порушень Правил дорожнього руху України, а також повідомляє, що ОСОБА_1 зможе поїхати на своєму автомобілі лише за допомогою тверезого водія.

Крім того, з відеозапису вбачається, що працівники поліції роз`яснили ОСОБА_1 положення ст. 63 Конституції України, а також положення ст. 268 КУпАП, що спростовує твердження апелянта про те, що йому не було роз`яснено його прав.

Також, з відеозапису вбачається, що працівниками поліції ОСОБА_1 було роз`яснено порядок проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, а саме те, що огляд проводиться у медичному закладі, а також пояснили, що він має право відмовитись від проходження відповідного огляду, що спростовує твердження ОСОБА_1 про те, що він не розумів що саме від нього хотіли працівники поліції.

Поряд з цим, в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 при наданні пояснень зазначив, що йому незрозуміло на підставі чого працівники поліції його зупинили.

Тобто, безпосередньо ОСОБА_1 підтвердив, що саме він, керуючи автомобілем, був зупинений працівниками поліції, що також спростовує його твердження про те, що він не керував автомобілем.

Також, в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції захисник зазначив, що працівниками поліції було винесено постанову стосовно ОСОБА_1 за ст. 121 КУпАП, а саме за те, що у останнього на його автомобілі не працював покажчик стоп сигналу. Цей факт підтверджується відомостями відеозапису, на якому вбачається, що працівник поліції пропонує ОСОБА_1 отримати копію відповідної постанови. В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 цього не заперечував.

Отже твердження апелянта про те, що він не керував автомобілем та про те, що автомобіль взагалі не рухався є необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсності та розцінюються апеляційним судом як спосіб захисту та уникнення відповідальності.

Між тим, апеляційні доводи ОСОБА_1 ґрунтуються на висновках судового рішення Верховного Суду, яке розглядалося в порядку КАС України щодо обставин, які стосуються іншої справи, а тому суд апеляційної інстанції позбавлений процесуальної можливості врахувати такі доводи, як обґрунтування незгоди з судовим рішенням, яке ухвалено судом першої інстанції стосовно ОСОБА_1 за правилами КУпАП.

Відповідно до п. 12 Розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі Інструкція), у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу І цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я. Тобто в цьому випадку працівникам поліції достатньо наявності підстав вважати особу такою, що можливо перебуває у стані сп`яніння, що в свою чергу обумовлює законність вимоги поліцейських пройти відповідний огляд в медичному закладі.

Відповідно до п.4 Розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції вбачається, що ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції є:

- порушення координації рухів;

- порушення мови;

- виражене тремтіння пальців рук;

- різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя;

- поведінка, що не відповідає обстановці;

- звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло;

- сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови;

- почервоніння обличчя або неприродна блідність.

Інспектором поліції в протоколі про адміністративне правопорушення було зазначено, що у ОСОБА_1 були наявні ознаки наркотичного сп`яніння, а саме: різька зміна забарвлення шкіряного покрову обличчя, жвавість мови і поведінка, що не відповідає обстановці.

Отже вбачається, що працівник поліції, виявивши ці ознаки, які відповідають переліку, зазначеному у Інструкції, законно та обґрунтовано запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння, від якого останній відмовився.

Відповідно до п.12 Розділу ІІ вищезазначеної Інструкції, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в п.4 Розділу І цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

З огляду на викладене, апеляційний суд не вбачає порушень вимог Інструкції з боку інспектора поліції щодо виявлення ознак наркотичного сп`яніння ОСОБА_1 .

Також в матеріалах справи міститься направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, що також свідчить про відсутність порушень проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння(арк. 5) .

Крім того, відповідно п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 123.12.2005 року «про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 130 КУпАП, судам слід врахувати, що стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника відповідно до встановленого законом порядку, якщо водій ухиляється від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

Аналізуючи послідовність дій працівників поліції, вбачається, що був зупинений автомобіль під керуванням ОСОБА_1 , у якого було виявлено ознаки наркотичного сп`яніння та в присутності двох свідків останній відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі, що повністю відповідає вимогам вищенаведеної Постанови Пленуму Верховного Суду України.

Поряд з цим, в протоколі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 власноручно зазначив, що не згоден з відомостями, які в ньому зазначені. Однак, враховуючи сукупність доказів, які наявні в матеріалах справи та яким суд першої інстанції надав належну оцінку, апеляційний суд розцінює ці письмові пояснення ОСОБА_1 як спосіб захисту та уникнення відповідальності.

Між тим, законодавець саме з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, життя та здоров`я його учасників, поклав на водіїв транспортних засобів додаткові обов`язки, зокрема - пройти на вимогу працівника поліції в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння.

Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обовязки у правовому полі держави.

Отже, доказів, які б спростовували правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не містять їх і матеріали справи. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які потягли необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п. 2.5 Правил дорожнього руху України та притягнуто за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, а тому його посилання на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 15 червня 2020 року, щодо притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков