Провадження № 33/4808/586/20
Категорія ч. 1 ст. 130 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Болюк І. І.
Суддя-доповідач Повзло
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2020 року м. Івано-Франківськ

Суддя Судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду Повзло В.В., за участю особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника Борсука Дмитра Ярославовича, розглянувши апеляційну скаргу особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 13.11.2020 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , непрацюючого,

визнано винуватим та притягнено до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП з накладенням на нього адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 10200 десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік. Цією ж постановою стягнуто судовий збір, -

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову суду, провадження по справі закрити за відсутності події та складу адміністративного правопорушення, а також у зв`язку із порушенням норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування своїх доводів посилається на те, що він не керував транспортним засобом і не вживав спиртні напої, за кермом транспортного засобу перебувала його дівчина, а тому він не мав обов`язку проходити огляд. Звертає увагу на те, що цей факт підтверджується долученими до протоколу відеоматеріалами, на яких вбачається, що автомобіль стоїть припаркований, двигун вимкнений, за кермом сидить його дівчина. Вказує, що у порушення ст. 265-2 КУпАП працівники поліції не затримали транспортний засіб на спеціальний майданчик чи стоянку, а відомості про відсторонення водія від керування транспортним засобом до матеріалів провадження не додані, що, на переконання апелянта, й свідчить про сумніви в доведеності його вини у порушення вимог ст. 2.5 ПДР України. Апелянт вважає, що протокол складений із порушенням приписів ст. 266 КУпАП, якою прямо передбачено обов`язок працівника поліції забезпечити огляд водія не пізніше ніж протягом 2-х годин з моменту виявлення підстав, натомість, згідно протоколу подія відбулась о 20-20 год., в той час як протокол складено о 22-47 год. На думку апелянта, суд спрощено підійшов до судового розгляду справи.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , 24.08.2020 року о 20-20 год., в м. Івано-Франківську по вул. Грушевського, 4, керував транспортним засобом «Volkswagen Passat», д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: поведінка, що не відповідає обстановці, нестійка хода, а також з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на стан сп`яніння, у встановленому законом порядку водій відмовився у присутності двох свідків. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В судове засідання з`явилась особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , якому роз`яснені права, передбачені ст. 268 КУпАП, захисник Борсук Д.Я., якому роз`яснені права, передбачені ст. 271 КУпАП.

Заявлено клопотання про допит в якості свідка ОСОБА_2 , що є безпосереднім очевидцем події, яке задоволено.

Інших клопотань не заявлено.

Під час апеляційного розгляду:

- ОСОБА_1 та його захисник Борсук Д.Я. підтримали доводи апеляційної скарги, просили постанову суду скасувати, провадження по справі закрити.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши та дослідивши доводи учасників судового провадження, доходжу висновку, що в задоволенні апеляційної скарги належить відмовити, постанову судді залишити без змін з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини адміністративного правопорушення, належним чином мотивував свої висновки щодо доведеності вини ОСОБА_1 та призначив стягнення в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, з урахуванням приписів ст.ст. 23, 33 КУпАП,

Постанова суду відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, і містить опис обставин, встановлених при розгляді справи, зазначення нормативного акту, який передбачає відповідність за дане правопорушення та прийняте по справі рішення.

Винуватість ОСОБА_1 підтверджується наступними доказами, дослідженими під час судового розгляду в суді першої інстанції та належним чином оцінених суддею у їх сукупності та взаємозв`язку.

Зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №128503 від 24.08.2020 року складеного на ОСОБА_1 за відмову пройти огляд на стан керуванням ним транспортним засобом в стані сп`яніння (наркотичного/алкогольного) за виявлених у нього ознак наркотичного сп`яніння: поведінка, що не відповідає обстановці, нестійка хода, та ознак алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота (а.п. 1).

Вказаний протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою, з заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст. 256 КУпАП, протокол підписаний уповноваженою особою та особою відносно якого його складено ОСОБА_1 ..

Відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння, у встановленому законом порядку відбувалась у присутності двох свідків: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , пояснення яких долучено до протоколу на окремих аркушах (а.п. 3, 5, 6).

ОСОБА_1 були роз`яснені його права та обов`язки, передбачені як ст. 63 Конституції України, так й ст. 268 КУпАП, з повідомленням про розгляд справи у суді м. Івано-Франківськ.

Посвідчення водія у ОСОБА_1 не вилучалось, тимчасовий дозвіл на керування транспортним засобом, не видавався.

В протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що пояснення ОСОБА_1 додаються на окремому аркуші.

Матеріали провадження містять направлення в медичний заклад, складений 24.08.2020 року о 22-40 год. на ім`я ОСОБА_1 з вказівкою на виявлені працівниками поліції ознаки сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, нестійка хода (а.п. 2).

До справи долучений відеозапис з нагрудних камер поліцейських, що містить в собі 12 файлів (а.п. 7).

Під час апеляційного перегляду, стороною захисту не доведена неправильність висновків суду першої інстанції стосовно того, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом.

Так, в своїй апеляційній скарзі апелянт стверджує, що він не керував транспортним засобом і не вживав спиртні напої, за кермом транспортного засобу перебувала його дівчина, та на час коли до них під`їхав патрульний транспортний засіб з працівниками поліції, автомобіль був припаркованим, двигун вимкнений, та за кермом сиділа його дівчина, що вбачається з долученого до протоколу відеозапису.

Аналогічні пояснення були надані ОСОБА_1 під час апеляційного перегляду.

Враховуючи те, що у відповідності до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції, долучених до матеріалів провадження на диску (а.п. 7).

Так, вказаний диск вміщує 12 файлів, на яких зафіксовані обставини події, що відбувалась 24.08.2020 року під час притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Вказаний відеозапис надає можливість повно та об`єктивно дослідити обставини вчиненого правопорушення, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку осіб, які приймали участь у складанні протоколу про адміністративне правопорушення.

Зі змісту відеозапису з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції вбачається, що працівники поліції, отримавши повідомлення про те, що водій транспортного засобу марки «Volkswagen Passat», д.н.з. НОМЕР_1 погрожував іншим особам ( ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ) предметом схожим на пістолет, виявили вказаний транспортний засіб по вул. Грушевського, буд 4 в м. Івано-Франківськ.

На відеофайлах №1-5 (файли № - №) вбачається транспортний засіб, який не рухається, двигун вимкнений, за кермом перебуває дівчина, яка стверджує, що є водієм вказаного транспортного засобу, та на прохання працівника поліції надає документи й повідомляє про наявність у транспортному засобі пневмонічного пістолету.

На відеофайлі №6 (файл №) вбачається як свідок ОСОБА_5 та ОСОБА_6 складають письмові пояснення у присутності працівника поліції, розповідаючи обставини події, власноручно письмово викладають зміст. Чути як свідок ОСОБА_5 розповідає працівнику поліції про те, що вона бачила, що на пасажирському сидінні сиділа дівчинка, яка відчинила вікно, й вона побачила, що в неї світле волосся - «біли коси». Далі свідок наголошує, що подія відбулась близько о 20-20 год., оскільки вона телефонувала в поліцію й час зафіксований у мобільному телефоні. Стверджує, що автомобіль (марки «Volkswagen Passat») був припаркованний на вул. Незалежності біля «Райфазен банк Аваль», та вони припаркувались поруч. Одночасно в голос зі свідком ОСОБА_3 додала, що за кермом автомобілю сидів чоловік, який їм погрожував предметом схожим на пістолет, з автомобіля він не виходив. Наголосила, що в той час, коли вони паркувались, за кермом автомобіля (марки «Volkswagen Passat») сидів чоловік, а дівчина була поряд (на пасажирському сидінні). На уточнююче запитання працівника поліції: «Ви бачили як він (транспортний засіб) потім поїхав?», свідок ОСОБА_5 чітко промовляє: «Так», й це не заперечує і свідок ОСОБА_6 .

Вказані пояснення свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , повністю узгоджуються із їх письмовими поясненнями, що містяться в матеріалах справи (а.п. 5-6).

Суд першої інстанції обґрунтовано визнав вищевказані відеозаписи належним та допустимими доказами, оскільки вони отримані у встановленому законом порядку та дозволяють повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення.

Крім того, факт наявності в транспортному засобі «Volkswagen Passat» пневматичного пістолету, після того як працівники поліції знайшли цей транспортний засіб біля будинку де мешкає ОСОБА_1 , та огляду вказаного пневматичного пістолету працівниками поліції, що вбачається зі змісту відеозапису, також підтверджує правдивість пояснень свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_3 щодо обставин конфлікту, перебування за кермом автомобіля саме ОСОБА_1 та в подальшому, після виклику поліції, залишенню автомобілем марки «Volkswagen Passat» під керуванням ОСОБА_1 місця цієї події, та погроз з боку ОСОБА_1 пістолетом, оскільки про наявність такого пістолету могли знати тільки особи, якім дійсно погрожували таким предметом.

Пояснення сторони захисту про те, що на час коли підійшли працівники поліції ОСОБА_1 не був за кермом транспортного засобу, не спростовують факту керування саме ним транспортним засобом 24.08.2020 року о 20-20 по вул. Грушевського, 4, за встановлених в судовому рішення обставин, оскільки після виклику поліції свідком ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом, покинув місце події.

З метою перевірки доводів апелянта в частині того, що за кермом транспортного засобу перебувала його дівчина ОСОБА_2 , а не він, в судовому засіданні допитано вказаного свідка.

Так, ОСОБА_2 стверджувала, що в цей день вона перебувала за кермом транспортного засобу, та у подальшому, описуючи обставини події, що відбувались 24.08.2020 року о 20-20 год. повідомила, що після паркування поруч з їх транспортним засобом іншого автомобілю, таким чином, що перешкоджало відчиненню дверей, вона, спілкуючись із тими особами, що перебували у транспортному засобі, який припаркувався поруч з їх автомобілем, звертається до них словами: «Ви мене випустите, а як я зайду назад?».

На уточнююче запитання суду, свідок ОСОБА_2 беззаперечно відповідає: «Так, я сказала слова: «Ви мене випустите, а як я зайду назад?».

З досліджених обставин справи, зокрема пояснень свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , та як свідка ОСОБА_2 , так й особи, що притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , встановлено, що транспортний засіб, в якому перебували свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , був припаркованим праворуч відносно транспортним засобом «Volkswagen Passat», таким чином, що заблокував вільне відчинення дверей саме з боку пасажирського сидіння транспортного засобу марки «Volkswagen Passat», що не заперечувалось сторонами.

Враховуюче те, що свідок ОСОБА_2 під час апеляційного перегляду справи повідомила, що саме вона зверталась до свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_3 словами: «Ви мене випустите, а як я зайду назад?», поза всяким розумним сумнівом доводе той факт, що свідок ОСОБА_2 перебувала саме на пасажирському сидінні транспортного засобу марки «Volkswagen Passat», в той час як ОСОБА_1 перебував на місці водія, оскільки заблоковані були саме передні праві двері автомобіля «Volkswagen Passat», відповідно, ймовірне порушення права безперешкодно вийти за зайти в автомобіль, можливо тільки для особи, що перебуває на правому передньому сидінні в якості пасажира.

Таким чином доходжу висновку, що твердження сторони захисту про те, що за кермом автомобіля перебувала дівчина ОСОБА_1 - свідок ОСОБА_2 , не знайшли свого підтвердження, а тому критично відношусь до вказаних пояснень як ОСОБА_1 , розцінюю їх як спосіб захисту, з метою уникнення від відповідальності, так й свідка ОСОБА_2 , оскільки вона перебуває у близьких стосунках із ОСОБА_1 , що не заперечуються ними, а тому, може бути зацікавленою у результаті розгляду справи на користь останнього.

За умови наведеного вище, доводами апелянта щодо відсутності на відеозаписі безпосереднього руху транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , не спростовується висновок суд першої інстанції про те, що саме ОСОБА_1 24.08.2020 року о 20-20 год. по вул. Грушевського, буд. 4, керував транспортним засобом, а тому був зобов`язаний на вимогу поліцейського пройти в установленому законом порядку пройти огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, відповідно до приписів п. 2.5 ПДР України.

На відеозаписах №7-12 (файли № - №) зафіксовані обставини при яких у працівників поліції виникає підозра спочатку у перебуванні ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння, а тому вони пропонують пройти огляд за допомогою приладу «Драгер» або в медичному закладі, наголошуючи на виявлені ознаки сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, на що ОСОБА_1 повідомляє, що він не керував транспортним засобом та телефонує своєму захиснику. У подальшому, у працівників поліції виникає підозра на перебування ОСОБА_1 у стані наркотичного сп`яніння, про що працівник поліції, вже у присутності особи, яка стверджувала, що є захисником ОСОБА_1 за усною домовленістю, повідомляють останньому ознаки, які виявлені у ОСОБА_1 , а саме поведінка, що не відповідає обстановці, а тому й пропонують ОСОБА_1 пройти огляд безпосередньо в медичному закладі.

На відеофайлі №9 (файл №) чітко чути як на пропозицію працівника поліції пройти огляд в медичному закладі, ОСОБА_1 відмовляється, мотивуючи тим, що він не є водієм, й вимагає, щоб працівників поліції надали йому докази безпосереднього керування саме ним транспортним засобом.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під зловживанням правом, як матеріальним, так і процесуальним, необхідно розуміти таке його використання, яке спрямоване на боротьбу із закладеним у ньому ж позитивним регулятивним потенціалом, в тому числі, що суперечить принципу правової визначеності.

За своєю суттю дії, спрямовані на зловживання правом, хоч і виглядають як дії, спрямовані на повне та всебічне дослідження обставин справи або захист порушеного права стороною процесу, однак по суті направлені на деструктивність, ускладнення виконання процесуальної дії, обмеження (утруднення) сторони в реалізації своїх прав та виконанні обов`язків

Залишаючи постанову суду першої інстанції без змін, враховую й репутацію ОСОБА_1 , якого, згідно відомостей, що містяться в матеріалах провадження, неодноразово було притягнено до адміністративної відповідальності (а.п. 11) за порушенням ним вимог ПДР України (а.п. 12-16), що свідчить про те, що ОСОБА_1 , керуючи автомобілем, розуміючи суспільну небезпеку та протиправність свого діяння, відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку з метою уникнення адміністративної відповідальності.

Про намагання ОСОБА_1 уникнути від адміністративної відповідальності свідчить також й той факт, що за перевіркою працівників поліції у останнього вже було вилучено посвідчення водія за порушенням ним ч. 1 ст. 130 КУпАП, що було розцінено працівниками поліції як намагання ОСОБА_1 з цього приводу вести працівників поліції в оману, що чути на відеозаписі.

Враховуючи наведене вище, вважаю, що дії працівників поліції в частині проведення огляду на стан перебування водія ОСОБА_1 у стані наркотичного та алкогольного сп`яніння повністю відповідали вимогам як ст. 266 КУпАП, так й приписам «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 року за № 1413/27858 (далі Інструкція).

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що апелянт вважає, що протокол складений із порушенням приписів ст. 266 КУпАП, оскільки встановлення стану сп`яніння відбувалось із порушенням двогодинного терміну встановленого для проведення такого огляду, - подія відбулась о 20-20 год., а протокол складено о 22-47 год.

Проте вказані доводи апелянта не є слушними, оскільки п. 9 розділу ІІ вказаної вище Інструкції передбачено наступне: «З метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення».

Системний аналіз як п. 9 розділу ІІ Інструкції, так й ч. 4, ч. 5 ст. 266 КУпАП, надає підстави дійти висновку, що недійсність огляду матиме місце виключно у випадку його проведення, в той час як в даному конкретному випадку ОСОБА_1 жодного огляду на стан як наркотичного так й алкогольного сп`яніння не проходив, оскільки відмовився від проходження огляду, за що й був притягнений до відповідальності за п. 2.5 ПДР України.

Час протягом якого необхідно скласти протокол про адміністративне правопорушення, діючим законодавством не встановлено, а тому доводи апелянта в частині порушення працівниками поліції 2-годинного терміну, є безпідставними.

Відповідно до вимог п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Пункт 1.3 ПДР України зобов`язує учасників дорожнього руху знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

У разі невиконання вимог п. 2.5 ПДР України, передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Таким чином, сукупність досліджених судом доказів поза розумним сумнівом свідчить про те, що ОСОБА_1 , будучи водієм транспортного засобу, відмовився від проходження встановленого порядку огляду на стан сп`яніння, чим порушив приписи п. 2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Посилання апелянта на те, що працівники поліції, у порушення ст. 265-2 КУпАП, не затримали транспортний засіб на спеціальний майданчик чи стоянку, та не відсторонили його від керування транспортним засобом, самі по собі не спростовують висновків суду першої інстанції про доведеність вини правопорушника, за умови наявності інших доказів по справі, аналіз яких наведено в судових рішення як суду першої інстанції, так й апеляційною.

В рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди.

Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16.10.2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання для того, щоб втручання (вилучення спеціального права) вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистий надмірний тягар для особи.

Також, як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09.06.2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24.03.2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним.

Сукупність досліджених доказів, протокол про адміністративне правопорушення, показання свідків, відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції, доводять обґрунтованість висновків суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, що в свою чергу свідчать про законність постанови суду першої інстанції та правильності обрання стягнення.

За таких обставин, враховуючи наведене вище, за своїм внутрішнім переконанням, доходжу висновку, що доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду, а тому в задоволенні апеляційної скарги налужить відмовити, постанову суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 245, 251, 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 13.11.2020 року відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Повзло