Справа № 135/1540/19
Провадження № 33/801/89/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Волошина Т. В.
Доповідач: Сало Т. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2020 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд, суддя Сало Т.Б., за участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника адвоката Бодачевської М.В., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Ладижинського міського суду Вінницької області від 17 грудня 2019 року в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

встановив:

Постановою Ладижинського міського суду Вінницької області від 17 грудня 2019 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладеного на нього стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в сумі 384 грн 20 коп на користь держави.

Не погодившись із вказаною постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та винести нове судове рішення про закриття провадження у справі за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Апеляційна скарга мотивована тим, що справу розглянуто за його відсутності, а наявна в матеріалах справи судова повістка не є належним доказом повідомлення про дату, час і місце розгляду справи; згідно паспорту по батькові він « ОСОБА_2 », а не ОСОБА_3 , як зазначено в оскаржуваній постанові; протокол складено неправильно; під час зупинки транспортного засобу працівниками поліції не пред`явлено документів та безпідставно зупинено транспортний засіб; його не було доставлено до медичного закладу для проходження огляду, а огляд на місці зупинки транспортного засобу на стан сп`яніння за допомогою технічного приладу не пройшов через відсутність такого приладу; йому не вручено копію протоколу; безперервна відеозйомка не здійснювалася; транспортний засіб тимчасово не затримувався; йому пропонувалося пройти лише позачерговий медичний огляд; письмові пояснення свідків не є належними доказами вчинення адміністративного правопорушення, оскільки вони не допитувалися у судовому засіданні; судом допущено спрощений підхід до судового розгляду через швидкий розгляд справи.

Також в апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови, оскільки справу розглянуто за його відсутності.

До апеляційної скарги ОСОБА_1 додано клопотання про виклик свідків та про визнання долученого до матеріалів справи відеозапису недопустимим доказом.

Перевіривши матеріали справи та доводи ОСОБА_1 про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження постанови місцевого суду, апеляційний суд вважає, що пропущений строк на апеляційне оскарження постанови підлягає поновленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні цього строку відмовлено.

Відповідно до ст. 289 КУпАП, в разі пропуску строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено.

З матеріалів справи слідує, що постанову Ладижинським міським судом Вінницької області прийнято 17.12.2019 (а.с.14). Згідно супровідного листа від 02.01.2020 копію постанови направлено ОСОБА_1 та отримано ним 10.01.2020, що підтверджується відстеженням поштового відправлення №199 (а.с.17,40).

Також у матеріалах справи наявне клопотання захисника ОСОБА_1 адвоката Бодачевської М.В. про ознайомлення з матеріалами справи, на якій міститься відмітка про ознайомлення з матеріалами справи 13.01.2020 (а.с.18).

Апеляційну скаргу подано 20.01.2020, що підтверджується штампом суду, який мітиться на апеляційній скарзі, протягом десяти днів з моменту отримання ОСОБА_1 копії постанови.

Враховуючи, що апеляційну скаргу подано протягом десяти днів з моменту отримання копії постанови, з метою забезпечення конституційного права особи на оскарження судового рішення, про яке стверджується в рішеннях Європейського суду з прав людини, апеляційний суд прийшов до висновку, що строк на апеляційне оскарження постанови Ладижинського міського суду Вінницької області від 17 грудня 2019 року пропущений з поважних причин та підлягає поновленню.

Заслухавши ОСОБА_1 та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу із зазначених у ній підстав, свідка ОСОБА_4 , перевіривши матеріали справи, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У статті 280 КУпАП зазначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 214053, складеного 11.11.2019 інспектором СРПП №1 Ладижинсього ВП лейтенантом поліції Мазуром О ОСОБА_5 ., 11.11.2019 о 01 год 48 хв в м. Ладижин по вул. Будівельників водій ОСОБА_1 керував автомобілем з ознаками алкогольного сп`яніння: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с.2).

У пункті 2.5 Правил дорожнього руху України зазначено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Статтею 130 КУпАП передбачена відповідальність, зокрема, за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Під час розгляду справи суд першої інстанції у відповідності до вимог ст. 280 КУпАП з`ясував всі обставини, що підлягають доказуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення.

Висновок суду першої інстанції про те, що у діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП України, а саме відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №214053 від 11.11.2019; актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів від 11.11.2019, у якому зафіксовано факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння за допомогою приладу «Драгер», що засвідчено підписами свідків; направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 11.11.2019; відеозаписом.

По-перше, на підставі паспортних даних та інших доказів встановлено, що висновок суду першої інстанції стосується дій саме ОСОБА_1 , а не « ОСОБА_3 » (як зазначено в постанові), і ця помилка не пливає на розгляд справи по суті.

По-друге, не беруться апеляційним судом до уваги твердження ОСОБА_1 про те, що справу розглянуто у його відсутність, оскільки він не позбавлений можливості під час апеляційного перегляду справи захищатись та доводити свою невинуватість. При цьому адвокат Антохова В.Є. в судовому засіданні не пояснила, які б інші, ніж були встановлені при розгляді апеляційної скарги, обставини чи докази були б дослідженні в разі участі ОСОБА_1 в судовому засіданні в суді першої інстанції.

Слід зазначити, що такої підстави для скасування постанови суду першої інстанції як розгляд справи у відсутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, в КУпАП не передбачено.

Доводи ОСОБА_1 про те, що постанову винесеного у його відсутність, що свідчить про порушення норм КУпАП, якими передбачено обов`язкову присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, та без належного повідомлення його про розгляд справи відхиляються апеляційним судом з огляду на наступне.

З матеріалів справи слідує, що у протоколі про адміністративне правопорушення зазначено місцем проживання ОСОБА_1 АДРЕСА_1 .

Судові повістки відправлялися за вказаною в протоколі адресою.

Поштовий конверт із судової повісткою про призначення справи до розгляду повернувся на адресу суду із відміткою пошти «інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення» - відсутність адресата (а.с.11).

У матеріалах справи також наявна судова повістка про виклик ОСОБА_1 до суду на 17.12.2019, в якій зазначено, що адресат (сестра) відмовилася від повістки 14.12.2019 (а.с.13).

Той факт, про який зазначає апелянт, що судова повістка не могла бути вручена сестрі за відсутності в нього сестри, апеляційним судом не береться до уваги, оскільки ОСОБА_1 не заперечує, що повістка направлялася на адресу, де він проживає з членами своєї родини.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 стверджує, що працівники поліції не пропонували йому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою технічних засобів фіксації через відсутність таких засобів, а також не направили його до медичного закладу на його прохання. Однак, зазначення обох цих обставин є нелогічним та взаємовиключним.

Враховуючи, що ОСОБА_1 в категоричній формі відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння відповідно до встановленого порядку в присутності свідків, що зафіксовано на відеозаписі, а також невмотивованість такої відмови, працівники поліції зробили обґрунтований висновок, що ОСОБА_1 взагалі відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу, так і в закладі охорони здоров`я.

З відеозапису слідує, що ОСОБА_1 в присутності свідків на вимогу працівника поліції відмовився саме від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, а не від проходження позачергового огляду, як стверджує апелянт.

З відеозапису також видно, що працівником поліції Антохову В.Є. роз`яснено наслідки такої відмови притягнення до адміністративної відповідальності, і навіть після цього, ОСОБА_1 не виявив бажання пройти медичний огляд.

Заява апелянта про те, що працівниками поліції неправильно складено протокол про адміністративне правопорушення, не мотивована, тому не зрозуміло в чому саме полягає неправильність складення протоколу.

Доводи апелянта про неповідомлення йому працівниками поліції підстав зупинки спростовуються наявним в матеріалах справи відеозаписом.

У даному випадку підставою зупинки було порушення ОСОБА_1 правил користування ременем безпеки, у зв`язку з чим працівником поліції складено постанову про накладення на нього адміністративного стягнення за ч. 5 ст. 121 КУпАП.

Хоча рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 14 січня 2020 року дана постанова і була скасована з підстав відсутності доказів, однак, сам факт складення такої постанови свідчить про обґрунтованість зупинки транспортного засобу, яким керував ОСОБА_1 , а тому такі твердження апелянта є надуманими.

Не може слугувати підставою для скасування постанови суду першої інстанції також те, що ОСОБА_1 не було відсторонено від керування транспортним засобом та такий транспортний засіб не було тимчасово затримано, оскільки вказані дії не спростовують факт відмови ОСОБА_6 від проходження огляду на стан сп`яніння, і, як вказано на звороті протоколу, керування транспортним засобом передано ОСОБА_7 (а.с.2).

Слушною є позиція ОСОБА_1 , яка підкріплюється постановою Верховного Суду від 27.06.2019 у справі №560/751/17 про недопустимість такого доказу як письмові пояснення свідків через те, що вони не допитувались в судовому засіданні з попередженням останніх про кримінальну відповідальність.

Однак, в даному випадку встановлення вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, базується не лише на показаннях свідків, а й на інших доказах, які містяться в матеріалах справи, зокрема, на протоколі про адміністративне правопорушення, який складено у відповідності до вимог ст. 256 КУпАП, в якому зазначено свідків, які засвідчили факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Апеляційний суд, враховуючи, що свідки не допитувалися в суді першої інстанції, викликав їх судовою повісткою до суду апеляційної інстанції.

Будучи допитаним у судовому засіданні під час апеляційного перегляду справи свідок ОСОБА_4 суду показав, що був зупинений в нічний час доби працівниками поліції. Під час зупинки транспортного засобу, яким керував ОСОБА_1 , присутнім не був. Працівники поліції дали йому лише підписати протокол про адміністративне правопорушення, при цьому свідком відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння не був.

Апеляційний суд критично ставиться до таких показів свідка, оскільки з відеозапису слідує, що під час пропонування ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку та роз`яснення йому наслідків відмови, біля транспортного засобу ОСОБА_1 перебували свідки, в тому числі ОСОБА_4 .

Твердження ОСОБА_1 про те, що свідки не були присутніми на місці з моменту зупинки транспортного засобу відхиляються апеляційним судом, оскільки зупинка транспортного засобу спричинена тим, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом без ременя безпеки, а вже в ході спілкування з останнім працівниками поліції було запідозрено, що ОСОБА_1 перебуває в стані алкогольного сп`яніння, після чого було зупинено свідків і в їх присутності запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння.

Свідок ОСОБА_8 в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив.

Вимоги клопотання ОСОБА_1 про визнання недопустимим доказом відеозапису, який міститься в матеріалах справи, апеляційним судом не розглядаються, оскільки обставини, якими він мотивує клопотання, досліджуються судами з наданням їм відповідної оцінки

У даному випадку відеозйомка працівниками поліції проводилась на законних підставах у відповідності до вимог ст. 40 Закону України «По національну поліцію».

Така відеозйомка ведеться з метою фіксування правопорушення та забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

При цьому, сам ОСОБА_1 не заперечує факт введення працівниками поліції відеозйомки, та що вона мала місце саме 11.11.2019.

Всі інші доводи апеляційної скарги, зокрема про те, що в постанові суду невірно зазначено по батькові особи, яка притягається до адміністративної відповідальності (« ОСОБА_3 » замість « ОСОБА_2 »); те, що у судовій повістці про виклик до суду ОСОБА_1 відсутній підпис судді; те, що працівники поліції не представились під час зупинки і не пред`явили посвідчення; те, що йому не вручено копію протоколу; те, що на момент винесення постанови не закінчувалися строки накладення адміністративного стягнення, а також були відсутні інші об`єктивні обставини для розгляду справи у його відсутність, мають формальний характер і не впливають на встановлення чи спростування винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Всі мотиви апеляційної скарги ОСОБА_1 , на думку апеляційного суду, спрямовані на уникнення останнього від адміністративної відповідальності шляхом закриття провадження у справі.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції повно та об`єктивно з`ясовано фактичні обставини справи, вина ОСОБА_1 доведена повністю, а його дії правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, тому її необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд,

постановив:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Ладижинського міського суду Вінницької області від 17 грудня 2019 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Ладижинського міського суду Вінницької області від 17 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Т.Б. Сало