Провадження № 33/4808/488/20
Категорія ч. 1 ст. 130 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Деркач Н. І.
Суддя-доповідач Повзло
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2020 року м. Івано-Франківськ

Суддя Судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду, за участю особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника Морозова Вадима Юрійовича, розглянувши в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 29.09.2020 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 ,

притягнено до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП з накладенням на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Цією ж постановою стягнуто судовий збір.

ВСТАНОВИВ:

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову суду як незаконну скасувати, провадження по справі закрити, у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Вважає, що висновки суду ґрунтуються на суперечливих доказах та власних переконаннях судді, з посиланням виключно на докази працівників поліції, без посилання на нормативно-правові акти та практику Європейського суду з прав людини. Вказує на те, що справу було розглянуто без участі його захисника, незважаючи на те, що він наголошував на цьому в судовому засіданні, чим, на думку апелянта, порушено його право на захист. Вказує, що не було допитано свідків по справі. Вважає, що письмові пояснення свідків не можуть братися до уваги, якщо вони не надали показання в судовому засіданні під присягою. В апеляційній скарзі апелянт наводить норми закону що стосуються повторності вчинення правопорушень та стверджує, що жодної інформації стосовно повторності вчинення правопорушення, судом не надано. Посилається на те, що в матеріалах справи відсутня довідка про отримання ним посвідчення водія. Також вказує на те, що у висновку лікаря не містяться відомості щодо методу проведення дослідження, та обґрунтувань на рахунок відбору біологічного матеріалу. Посилається на відсутність повного фрагменту відеозапису щодо події яка сталося. Свої доводи обґрунтовує практикою Європейського суду з прав людини.

Постановою судді встановлено, що 12.08.2020 року о 16-48 год. ОСОБА_1 в м. Івано-Франківську по вул. Сахарова, 34, керував автомобілем марки «ВАЗ 21083» н.з. НОМЕР_1 в стані наркотичного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився у встановленому законом порядку в КНП «Прикарпатський наркологічний центр Івано-Франківської обласної ради» лікарем-наркологом за адресою м. Івано-Франківську вул. Млинарська, 21, порушив вимоги п. 2.9а ПДР України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Особі, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 роз`яснені права, передбачені ст. 268 КУпАП, його захиснику Морозову В.Ю., роз`яснені права, передбачені ст. 271 КУпАП.

Надійшло клопотання про витребування інформації та доказів з медичної установи - КНП «Прикарпатський наркологічний центр Івано-Франківської обласної ради», в задоволенні якого було відмовлено, оскільки стороною захисту не наведено переконливих мотивів за якими захисник не зміг отримати вказані докази самостійно, за наявності в діючому законодавстві, зокрема в ч. 3 ст. 24 «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 року № 5076-VI (із змінами та доповненнями),відповідальності осіб, за несвоєчасне або неповне надання інформації на адвокатський запит.

Системний аналіз діючого законодавства свідчить про те, що суд не може збирати докази, крім певних випадків, прямо передбачених законом. За загальним правилом, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а тому, визначаючи права захисника як сторони захисту, доходжу висновку про зловживання ним процесуальними правами щодо витребування доказів, оскільки захисника, як суб`єкта сторони захисту, визнано уповноваженим суб`єктом доказування, у тому числі щодо збирання доказів.

Враховуючи наведене вище, з метою дотримання приписів ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в контексті безсторонності та неупередженості суду, вважаю об`єктивно виправданою відмову в задоволенні такого клопотання захисника Морозова В.Ю., оскільки захисником не надано доказів неможливості самостійного отримання таких даних, за умови наявності у нього відповідного права на отримання інформації самостійно, та наявності відповідних обов`язків у уповноваженої особи та відповідальності у разі ненадання нею такої інформації протягом 5 днів, зокрема, що прямо передбачена ст. 212-3 КУпАП.

Внаслідок відмови у задоволенні клопотання, стороною захисту заявлено відвід судді (а.п. 78-79), в задоволенні якого було відмовлено постановою апеляційного суду від 05.11.2020 року (а.п. 101-105).

Під час апеляційного перегляду:

- ОСОБА_1 та його захисник Морозов В.Ю., підтримали доводи апеляційної скарги з мотивів викладених у ній, просили постанову судді скасувати та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши учасників судового провадження, що підтримали внесену апеляційну скаргу, дослідивши доводи апелянта, доходжу висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, постанова суду - скасуванню з постановлення нової постанови з наступних підстав.

Вважаю, що суд першої інстанції у порушення приписів ст. 268 КУпАП розглянув справу у відсутність захисника Морозова В.Ю., що уклав договір з ОСОБА_1 на надання правових послуг 10.09.2020 року (а.п. 18-19), незважаючи на наявне в матеріалах провадження клопотання про здійснення судового розгляду в режимі відеоконференції за участю захисника під час трансляції з іншого приміщення, а саме Дніпровського апеляційного суду (а.п. 42-43).

Виходячи з наведеного вище, а також враховуючи те, що на території України на час винесення судового рішення діяли карантинні обмежувальні заходи, розгляд справи у відсутність захисника, є порушення судом першої інстанції права ОСОБА_1 на захист, передбаченого ст. 268 КУпАП, а тому, постанова суду як незаконна підлягає скасуванню.

Суд першої інстанції мав достатньо часу для забезпечення участі захисника в розгляді провадження в межах строку притягнення до адміністративної відповідальності, передбаченого ст. 38 КУпАП.

Відповідно до норм діючого законодавства, апеляційний перегляд відбувається в межах доводів апеляційної скарги.

Вбачається, що в апеляційній скарзі ОСОБА_1 заперечував свою винуватість та стверджував, що його притягнення до адміністративної відповідальності є безпідставним.

В той же час, вважаю вказані доводи апелянта безпідставними, оскільки дослідивши надані суду матеріали, оцінивши їх у сукупності, доходжу висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме керування транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння.

Вважаю встановленим, що ОСОБА_1 12.08.2020 року о 16-48 год. в м. Івано-Франківську по вул. Сахарова, буд. 34, керував автомобілем марки «ВАЗ 21083» державний номерний знак НОМЕР_1 в стані наркотичного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився у встановленому законом порядку в КНП «Прикарпатський наркологічний центр Івано-Франківської обласної ради» лікарем-наркологом за адресою м. Івано-Франківську вул. Млинарська, 21, порушив вимоги п. 2.9а ПДР України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопоршуення підтверджується доказами, що містяться в матеріалах провадження, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №128501 від 12.08.2020 року (а.п. 1); висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №384 від 12.08.2020 року, згідно якого ОСОБА_1 перебуває у стані наркотичного сп`яніння (амфетамін) (а.п. 2); відеозаписом з нагрудних камер поліцейських (а.п. 3).

За змістом закону, протокол про адміністративне правопорушення, пояснення особи, висновок експерта тощо, є документами, що офіційно засвідчує подію адміністративного правопорушення і відповідно до ст. 251 КУпАП є одними із джерел доказів, на основі яких ґрунтується повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин справи та правильне її вирішення.

Протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою - інспектором взводу 2 роти БУПП в Івано-Франківській області Оліградською Л.Р., з заповненням всіх необхідних реквізитів (а.п. 1), підписаний уповноваженою особою - працівником поліції та особою, відносно якого складено протокол - ОСОБА_1 , який відмовився від надання пояснень у протоколі, про що міститься відповідний запис працівника поліції (а.с. 1).

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно п. 2 Розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 року (далі - Інструкція), огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі - поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану, що передбачені у п. 3, 4 названої Інструкції.

Так, до ознак наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно п. 4 вказаної вище Інструкції, відносяться: звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.

З відеозапису вбачається, що стан наркотичного або іншого сп`яніння встановлений працівником поліції на місці зупинки транспортного засобу шляхом реакції зіниць очей ОСОБА_1 на світло.

Оскільки працівники поліції виявили у ОСОБА_1 такі ознаки як: зіниці очей не реагують на світло та блідість шкіри, ними, відповідно до вимог Інструкції, й було запропоновано останньому пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння, на що ОСОБА_1 погодився, проте наголошував, що він вживає лікарські засоби, жодних наркотичних засобів він не вживав.

На прохання як працівника поліції, так й лікаря нарколога надати або назвати лікарські засоби які він вживає, ОСОБА_1 відповідав, що не пам`ятає їх назву, й при собі їх не має.

Жодних доказів про факт вживання ОСОБА_1 будь-яких лікарських ліків або повідомлення про їх назву, не надано й під час апеляційного перегляду справи.

Враховуючи наведене вище вважаю, що перевірка на стан наркотичного сп`яніння щодо ОСОБА_1 проводилась працівниками поліції відповідно до п. 4 Розділу І Інструкції та вимог, передбачених у ст. 266 КУпАП, а саме у зв`язку із виявленими ознаками наркотичного сп`яніння, зокрема: зіниці очей не реагують на світло та блідість шкіри, саме в медичному закладі.

Посилання апелянта на норми закону в частині повторності вчинення правопорушення, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи, оскільки відомостей щодо повторного притягнення ОСОБА_1 протягом року до адміністративної відповідальності матеріали провадження не містять.

Диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає відповідальність за перебування особи у наркотичному стані під час керування, тобто коли ця особа фактично виконує функції водія.

Факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом чітко зафіксований на відеозаписах, як й факт його перебування в стані наркотичного сп`яніння, що оголошено лікарем-наркологом, як вживання амфетаміну.

Посилання апелянта на те, що під час судового розгляду не було допитано свідків, то вказані доводи апелянта вважаю безпідставними, оскільки порядок проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння відрізняється від аналогічного огляду на стан алкогольного сп`яніння, в той же час, пояснення свідків чи будь-які інші докази, не мають перед судом наперед встановленої сили та оцінюються судом у сукупності з іншими доказами по справі, відповідно до ст. 252 КУпАП.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001 року, «Лавенте проти Латвії» від 07.11.2002 року неодноразово вказує, що оцінюючи докази суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Перевіривши сукупність доказів по справі, вважаю, що викладеними матеріалами справи поза всяким розумним сумнівом доведено факт керування ОСОБА_1 транспортного засобу в стані наркотичного сп`яніння , що є порушенням вимог ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Доводи апелянта про відсутність в матеріалах провадження довідки про отримання ним посвідчення водія, не впливають на доведеність винуватості ОСОБА_1 в інкримінованому йому правопорушенні.

З протоколу вбачається, що особу ОСОБА_1 встановлено за посвідченням водія НОМЕР_2, який й вилучено працівниками поліції, про що є відповідний запис у протоколі про адміністративне правопорушення (а.п. 1), що свідчить про факт отримання ОСОБА_1 посвідчення водія.

Посилання апелянта на відсутність повного фрагменту відеозапису щодо події яка сталося, спростовується змістом долученого відеозапису, з якого вбачається перебіг події саме з часу переслідування працівниками поліції транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , потім перебіг події після зупинки транспортного засобу та процедури проведення огляду як на місці зупинки, так й подальший перебіг події в медичному закладі (а.п. 3).

Доводи апелянта в частині того, що у висновку лікаря не містяться відомості щодо методу проведення дослідження та обґрунтувань на рахунок відбору біологічного матеріалу, то вказане питання, зокрема відносно того, який саме необхідно відібрати вид біологічного середовища (слина, сеча, змиви з поверхні губ, шкірного покриву обличчя і рук, кров), відноситься до дискреційних повноваження лікаря, тобто вирішується лікарем на власний розсуд, безпосередньо після огляду особи, проте з обов`язковим дотриманням основоположних прав особи, додержанням конституційних принципів, зокрема ст. 28 Конституції України згідно якої, кожен має право на повагу його гідності; жодна людина без її згоди не може підлягати медичним, науковим чи іншим дослідам тощо.

Висновок лікаря, що міститься в матеріалах провадження, про стан наркотичного сп`яніння ОСОБА_1 , складений уповноваженою на те особою - лікарем ОСОБА_2 , з заповненням всіх необхідних реквізитів, підписаного лікарем та завіреним печаткою, а тому, будь-яких обставин, що вказували б на недопустимість вказаного висновку як доказу, під час апеляційного перегляду, не встановлено.

Таким чином, дослідивши докази у справі, шляхом співставлення фактично досліджених по справі обставин зі змістом обставин, що ставляться особі у вину згідно з протоколом про адміністративне правопорушення та з диспозицією ч. 1 ст. 130 КУпАП, іншими нормами чинного законодавства, доходжу висновку, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП доведена наведеними вище доказами поза розумним сумнівом.

Проте, на час прийняття рішення апеляційним судом, тримісячний строк накладення адміністративного стягнення, передбачений ст. 38 КУпАП, сплинув, що відповідно до п. 7 ч.1 ст. 247 КУпАП є підставою для закриття справи.

За таких обставин, доходжу висновку, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково, постанову судді місцевого суду - скасувати та прийняти нову.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Постанову судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 29.09.2020 року відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, скасувати та прийняти нову.

ОСОБА_1 визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, провадження по справі закрити, на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст.38 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Повзло