ПОСТАНОВА

Іменем України

16 квітня 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Данилової О.О.,

за участю секретаря Біляєвої В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 на постанову судді Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 лютого 2020 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, НОКПП НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП з застосуванням адміністративного стягнення - 10200 грн. штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік,

У С Т А Н О В И В:

Постановою судді Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 лютого 2020 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 130 КУпАП з накладенням штрафу у розмірі 10 200 грн. та позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив скасувати постанову від 10 лютого 2020 року та закрити провадження у справі за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Апелянт посилався на недоведеність факту керування ним транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння 11 листопада 2019 року, який ґрунтується лише на рапорті працівника поліції і іншими доказами не підтверджено. Підставою для складання протоколу про вчинення адмінпорушення стала лише його відмова від проходження огляду на стан сп`яніння, хоча цього факту він не заперечував. Протокол про адміністративне правопорушення складено з порушенням вимог статті 256 КУпАП, а тому він не може бути підставою для застосування адміністративного стягнення. Суд першої інстанції розглянув справу у його відсутності без належних на те підстав, повістки він не отримував, адреса в протоколі вказана невірно, що порушило його конституційне право на справедливий суд.

Переглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги з дотриманням вимог частини 7 статті 294 КУпАП, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

За змістом статті 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.

Згідно положень статті 245 КУпАП завданнями провадження у справі про адміністративне правопорушення є повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинене правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі статтею 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами (частини 1, 2 статті 251 КУпАП).

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Окремим видом адміністративних правопорушень (проступків) є правопорушення на транспорті, в тому числі порушення, вчиненні під час дорожнього руху.

Пунктом 2.9.а Правил дорожнього руху (далі Правила) водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до вимог 2.5. Правил водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Невиконання вказаних правил утворюють склад адміністративного правопорушення.

Так, відповідно до диспозиції частини 1 статті 130 КУпАП одним із складів правопорушення є відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Підстави та порядок виявлення у водіїв транспортних засобів, в тому числі алкогольного сп`яніння, передбачені статтею 266 КУпАП та Інструкцією «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою наказом МВС України, МОЗ України від 9 листопада 2015 року № 1452/735 (далі Інструкція №1452).

Огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого сп`яніння (частина 1 статті 266 КУпАП, пункт 2 Інструкції №1452). Ознаками алкогольного сп`яніння є, поряд з іншим, запах алкоголю з порожнини роту, порушення координації руху та мови, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкіряного покрову обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці (пункт 3 Інструкції №1452).

Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводиться: 1) поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; 2) лікарем закладу охорони здоров`я, в тому числі, в разі відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським (частина 2, 3 статті 266 КУпАП, пункти 6,7 Інструкції №1452).

Пункт 6 розділу ІХ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 7 листопада 2015 року №1395 (далі - Інструкція №1395) передбачає, що у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Отже, за змістом частини 1 статті 130 КУпАП склад адміністративного порушення, в тому числі, складає сукупність фактів: керування транспортними засобами з ознаками алкогольного сп`яніння та відмова від проходження відповідно до встановленого порядку огляду або на місці зупинки, або у відповідному медичному закладі.

Керування транспортним засобом розуміється як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі (рішення ВС/КАС від 20 лютого 2019 року справі №404/4467/16а).

При вирішенні питання щодо доведеності вини особи у скоєнні, в тому числі й адміністративного правопорушення, слід виходити з положень статті 62 Конституції України про те, що обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи мають тлумачитись на її користь.

Такий підхід до тлумачення норм, в тому числі, адміністративного законодавства, відповідає контексту рішення Європейського Суду від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (заява №7460/03), в якому зазначено, що правопорушення, яке розглядається, має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі Конвенція), що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне правопорушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів доведеності вини обвинуваченого.

Отже, стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, поширено Європейським Судом й на провадження у справах про адміністративні правопорушення, оскільки «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати й протокол про адміністративне правопорушення (справа «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява № 16347/02).

У справі «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) Європейський Суд зазначив, що у справах про адміністративні правопорушення суд не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

З матеріалів справи вбачається, що 11 листопада 2019 року о 6 годині 20 хвилин працівниками патрульної поліції складено протокол про адміністративне правопорушення серія БД № 295142, в якому зазначено, що 11 листопада 2019 року о 5 годині 55 хвилин по вул. Озерній, 13 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки GEELY MR-7151А д.н.з. НОМЕР_2 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме почервоніння шкіри обличчя, різкий запах алкоголю з порожнини роту, хитка хода. Від проходження огляду на місці зупинки за допомогою спеціальних технічних засобів (алкотестеру Drager) та в медичному закладі в установленому порядку відмовився в присутності двох свідків ОСОБА_2 та та ОСОБА_3 , чим порушив вимоги пункту 2.5 ПДР (а.с. 4).

Протокол підписаний особою, яка його складала т.в.о. командира взвода1 роти 2 батальйону УПП в Миколаївській області Ілляшенком В.А. та вищеназваними свідками.

Від підпису протоколу та письмових пояснень ОСОБА_1 відмовився.

Свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 пояснили, що водій ОСОБА_1 , маючи ознаки алкогольного сп`яніння на пропозицію патрульних поліцейських пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці за допомогою (алкотестеру Drager), а також у відповідному медичному закладі у встановленому законом порядку відмовився. Факт керування автомобілем свідки не підтверджували (а.с.7, 8).

До протоколу також долучена відео-зйомка подій 11 листопада 2019 року (відеозапис з нагрудного реєстратора патрульного), з якої вбачається, що ОСОБА_1 знаходився біля автомобіля з д.н.з. НОМЕР_3 на стоянці автотранспорту біля супермаркету «АТБ» (вул.Озерна,13). ОСОБА_1 пояснив, що автомобіль належить йому, він приїхав у місто до свого друга, дійсно вживав спиртні напої, але вже після паркування автомобіля. В стані алкогольного сп`яніння автомобілем не керував (а.с.9). Факт знаходження ОСОБА_1 в салоні автомобіля не зафіксовано.

Свідків на місці стоянки (парковки), які б могли засвідчити час паркування автомобіля або факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом в тому стані, який виявили працівники патрульної поліції, встановлено не було.

При цьому суду надано копію рапорту т.в.о. командира взвода1 роти 2 батальйону УПП в Миколаївській області Ілляшенка В.А. (без дати), з якого вбачається, що 11 листопада 2019 року о 5 годтні 30 хв. невідомий громадянин повідомив наряду поліції, що в бік вул. Озерна рухається автомобіль сріблястого кольору з дн.з. НОМЕР_3 , водій якого порушує правила дорожнього руху. При відпрацюванні прилеглої території зазначений автомобіль був виявлений на стоянці біля супермаркету «АТБ» по вул. Озерна, 13. Далі в рапорті зазначено, що працівники поліції вживали заходи для зупинки цього автомобіля за допомогою спеціальних звукових та світлових пікселів.

Особу, яка повідомила патрульну поліцію про порушення водієм автомобіля правил дорожнього руху, встановлено не було.

При розмові з ОСОБА_1 , який категорично заперечував факт керування транспортним засобом у стані сп`яніння, працівники патрульної поліції не повідомили його про те, що самі були свідками руху його автомобіля та порушення ним правил дорожнього руху, принаймні в районі автостоянки.

Отже, суперечності в рапорті, як-то «автомобіль знаходився на стоянці» а згодом «був зупинений», в ході розгляду справи не усунуті.

Відомості про те, що цей рапорт долучено до протоколу про адміністративне правопорушення, справа не містить.

На запит суду першої інстанції ДПП УПП в Миколаївської області повідомив, що відеозапис руху транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 та в момент його зупинки відсутній.

Таким чином, надані суду докази, а саме протокол про адміністративне правопорушення БД № 295142, який не має підпису та пояснень порушника; пояснення свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ; відеозапис з нагрудного реєстратора патрульного поліцейського від 11 листопада 2019 року; лист ДПП УПП в Миколаївській області від 20 грудня 2019 року, не містять відомостей про факт керування транспортним засобом ОСОБА_1 з ознаками алкогольного сп`яніння. А рапорт патрульного поліцейського (б/н), який складено автором протоколу про адміністративне правопорушення (стороною обвинувачення), та який, як зазначено вище, має неспростовані суперечності щодо факту керування, сам по собі не може забезпечити такий рівень доказування, який би не залишав жодних розумних сумнівів доведеності вини ОСОБА_1 .

Апеляційний суд усвідомлює суспільну небезпеку правопорушень, пов`язаних з керування транспортними засобами особами у стані алкогольного сп`яніння, необхідність невідворотності покарання порушників та створення умов, які би перешкоджали розповсюдженню таких правопорушень.

Проте необхідність дотримання вимог статті 62 Конституції України (неможливість обґрунтовувати обвинувачення припущеннями, а усі сумніви щодо доведеності вини особи мають тлумачитись на її користь), вимог статті 6 Конвенції (щодо забезпечення прав обвинувачених) та застосування основних принципів та європейських стандартів щодо рівня доказового забезпечення («поза розумних сумнівів»), дає апеляційному суду підстави для висновку про недоведеність достатніми та неспростованими доказами факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом 11 листопада 2019 року о 5 годині 55 хв.

Недоведеність факту керування транспорним засобом ОСОБА_1 , навіть при доведеності перебування його на час затримки у стані алкогольного сп`яніння та факту відмови від проходження огляду, свідчить про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, що відповідно до пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП є підставою для закриття адміністративного провадження.

Керуючись статтями пунктом 247, 294 ЦПК, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову судді Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 лютого 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 130 КУпАП скасувати.

Провадження в справі про адміністративне правопорушення закрити на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського

апеляційного суду О.О. Данилова