Провадження № 3/263/4158/2020
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2020 року місто Маріуполь

Суддя Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області Ікорська Єлізавета Сергіївна, розглянувши матеріали, які надійшли з Центрального відділу поліції Головного управління Національної поліції у Донецькій області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП невідомий, який не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ст. 44-3 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області надійшли матеріали про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 44-3 КУпАП.

У протоколі від 19 серпня 2020 року серії ВАБ № 160760 зазначено, що ОСОБА_1 19 серпня 2020 року о 10 год. 20 хв., перебуваючи за адресою: пр. Металургів, 64, в Центральному районі міста Маріуполя, на «Центральному ринку», торгове місце 127, знаходився без засобу індивідуального захисту (маски), чим порушив правила щодо карантину людей, постанову КМУ № 641, рішення міського голови № 206.

Постановами Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 01 вересня 2020 року та 29 жовтня 2020 року протокол про адміністративне правопорушення було повернуто до Центрального відділу поліції Головного управління Національної поліції у Донецькій області для належного оформлення, оскільки в протоколі не було зазначено які саме статті, пункти правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб» порушено.

12 листопада 2020 року протокол про адміністративне правопорушення повернуто до суду після усунення разом з довідкою дільничого офіцера поліції Центрального ВП ГУ НП в Донецькій області Синянської Д. від 09 листопада 2020 року. У зазначеній довідці вказано, що ОСОБА_1 своїми діями порушив пп. 1 п. 10 постанови КМУ № 641, рішення міського голови № 206, ст.ст. 11, 29, 30, 32, 33 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб».

ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надходило, відповідно до вимог ст. 268 КУпАП його явка не є обов`язковою.

Суд, дослідивши матеріали адміністративної справи, приходить до наступних висновків.

Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін і закон не покладає на суд обов`язок збирати докази винуватості чи невинуватості особи.

Державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення.

ОСОБА_1 ставиться в порушення пп. 1 п. 10 постанови КМУ № 641 від 22.07.2020 року.

Так, згідно з пп. 1 п. 10 постанови КМУ № 641 від 22.07.2020 року на території України на період дії карантину забороняється перебування в громадських будинках і спорудах, громадському транспорті без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно.

Разом з цим, з протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 знаходився за адресою: пр. Металургів, 64, в Центральному районі міста Маріуполя, на «Центральному ринку», торгове місце 127, що не є громадським будинком, спорудою або громадським транспортом.

Державними будівельними нормами України, затвердженими наказом Міністерства регіонального розвитку та будівництва України від 28.09.2018 № 260, визначені та встановлені основні положення про громадські будинки та споруди.

Так, згідно п. 3 ДБН будинок - це будівельна споруда з приміщеннями для проживання, людської діяльності, розміщення промисловості, зберігання продукції та тварин.

Громадські будинки і споруди, це загальна назва будинків і приміщень які призначені для розміщення закладів, підприємств, організацій тощо, які надають послуги (обслуговують фізичних осіб (населення) або юридичних осіб (громаду та державу).

Додатком А до ДБН встановлено перелік основних груп будинків та приміщень громадського призначення, серед яких відсутні ринки.

Як вбачається з відеозапису з нагрудної камери поліцейського, наданого до суду разом з протоколом про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 знаходився на торгівельному місці під навісом, яке розташовано поза межами будь-якого приміщення.

У зв`язку із викладеним, в діях ОСОБА_1 відсутнє порушення пп. 1 п. 10 постанови КМУ № 641 від 22.07.2020 року.

В протоколі про адміністративне правопорушення також зазначено, що ОСОБА_1 порушив рішення міського голови № 206.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Правовими положеннями ч. 1 ст. 12 вищевказаного Закону передбачено, що сільський, селищний, міський голова є головною посадовою особою територіальної громади відповідно села (добровільного об`єднання в одну територіальну громаду жителів кількох сіл), селища, міста.

Аналіз наведених положень закону приводить до висновку, що органом місцевого самоврядування, за порушення чиїх рішень особа притягається до адміністративної відповідальності, є міська рада.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 59 вищевказаного Закону рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч. 8 ст. 59 вищевказаного Закону сільський, селищний, міський голова, голова районної у місті, районної, обласної ради в межах своїх повноважень видає розпорядження.

Аналіз вищевказаних правових норм вказує, що Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено 2 владних суб`єкта:

1) сільські, селищні, міські ради, які є органами місцевого самоврядування;

2) сільський, селищний, міський голова, який є головною посадовою особою територіальної громади.

Порівняльний аналіз даних суб`єктів вказує на те, що сільській, селищний, міський голова наділений повноваженнями видавати розпорядження, однак дані розпорядження не є рішеннями органу місцевого самоврядування в розумінні Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Компетенція прийняття рішень органу місцевого самоврядування належить виключно сільській, селищній, міській раді.

Крім того, відповідно до п. 45 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання прийняття у межах, визначених законом, рішень з питань боротьби зі стихійним лихом, епідеміями, епізоотіями, за порушення яких передбачено адміністративну відповідальність. Тож вищевказаний Закон встановлює імперативну норму, що прийняття таких рішень є виключною компетенцією сільських, селищних, міських рад.

Протокол щодо ОСОБА_1 містить посилання на порушення ним вимог розпорядження міського голови міста Маріуполя № 206.

З огляду на вищенаведені норми права, розпорядження міського голови не є рішенням органу місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами, а тому порушення цього розпорядження не утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП.

Щодо посилання на порушення ОСОБА_1 ст.ст. 11, 29, 30, 32, 33 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», суд зазначає наступне.

Статтями 11, 29, 30, 32, 33 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» регламентовано: організацію та проведення профілактичних і протиепідемічних заходів; поняття та порядок встановлення карантину; повноваження місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування в умовах карантину; порядок встановлення обмежувальних протиепідемічних заходів; види і порядок проведення дезінфекційних заходів.

Таким чином, співробітниками поліції формально зазначено загальний перелік статей Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», які, в свою чергу, не мають відношення до обставин, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення.

Диспозицією ст. 44-3 КУпАП встановлено відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Вказана норма закону є бланкетною (вид норм права з точки зору рівня визначеності їх змісту. Диспозиції бланкетних норм не встановлюють певних правил поведінки, а передбачають існування інших норм, розміщених навіть в інших нормативних актах, у яких сформульовані конкретні правила поведінки), тому серед ознак, які мають бути відображені при викладенні суті даного правопорушення, обов`язковим є наведення конкретного нормативно-правового акту, яким встановлюються відповідні правила та яких особа, що притягається до адміністративної відповідальності, не дотрималася, порушивши тим самим законодавчі приписи.

Таким чином, фабула події адміністративного правопорушення, викладена в протоколі, з урахуванням уточнень, наданих на усунення недоліків протоколу, не містить чіткого посилання на правові норми, а отже при складанні протоколу про адміністративне правопорушення порушені приписи ст. 256 КУпАП.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У своєму рішенні від 10 лютого 1995 року у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» Європейський суд з прав людини підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Так, ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який … встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конвенції кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. А згідно з положеннями ч. 3 ст. 6 Конвенції, кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя, тощо.

Відповідно до положень статті 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно зі ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно зі ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) приймає рішення на підставі досліджених доказів, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Тобто, протокол про адміністративне правопорушення є офіційним документом, до нього висуваються певні вимоги, а обов`язок щодо належного складання протоколу про адміністративне правопорушення та надання доказів на підтвердження викладених в протоколі відомостей, покладається на особу, яка його складає та не може бути перекладено на суд.

В Рекомендаціях №R (91) 1 Комітету Міністрів Ради Європи «Про адміністративні санкції» одним із принципів застосування адміністративних стягнень є встановлення обов`язку нести тягар доказування саме для адміністративних органів (принцип 7).

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що у діях ОСОБА_1 не встановлено події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП,,внаслідок чого провадження у справі підлягає закриттю.

Керуючись ст. ст. 44-3, 221, 247, 251, 254, 256, 283-285 КУпАП, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 44-3 КУпАП, закрити у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Апеляційну скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови до Донецького апеляційного суду через Жовтневий районний суд міста Маріуполя.

Суддя Є.С. Ікорська