Справа № 950/2113/20
Номер провадження 3/950/966/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2020 року м.Лебедин

Суддя Лебединського районного суду Сумської області Чхайло О. В., при секретарі судового засідання Сивоконь А.І., розглянувши матеріали, які надійшли від Лебединського ВП ГУНП в Сумській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , не працюючого,

за ч. 1 ст. 130 КУпАП;

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення ДПР18№ 490723 від 31.10.2020 року ОСОБА_1 , звинувачується в тому, що він 31.10.2020 року о 21:30 год., по вул. Сумська керував автомобілем «ВАЗ 2106», номерний знак: НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, що було встановлено, згідно висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння під № 105 від 31.10.2020 року, чим порушив п. 2.9 а Правил дорожнього руху.

Представниця особи, що притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2 , в судовому засіданні наголосила, що її підзахисний винуватим себе не визнає, та пояснила, що він 31.10.2020 року близько 21:30 год., по вул. Сумська дійсно керував автомобілем «ВАЗ 2106», номерний знак: НОМЕР_1 , разом з ним у якості пасажира перебував його товариш ОСОБА_3 , де й був зупинений працівниками поліції, які звинуватили його в керуванні транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння. Після чого він надав пояснення працівникам поліції, та заперечив вживання ним алкогольних напоїв. Пройти огляд на стан сп`яніння на місці, так як у них виникають підозри у перебуванні його у стані сп`яніння, пропозицій від працівників поліції не поступало, а відразу запропонували проїхати до закладу охорони здоров`я, для проходження експертизи, на що останній погодився. Пройшовши тест на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я, за допомогою спеціального технічного засобу, який був в наявності у медичних працівників, та отримавши результати, ОСОБА_1 , не погодився з результатами алкотестера, та пояснив, що алкогольних напоїв він не вживав взагалі, що підтвердив його товариш ОСОБА_3 , який перебував разом з ним тривалий час, що було проігноровано працівниками поліції, а також на прохання ОСОБА_1 , про те, щоб у нього відібрали зразки біологічного матеріалу, а саме крові, для проведення повної експертизи для встановлення його стану, він отримав відмову, при цьому свідків не було. Свідка ОСОБА_3 , який безпосередньо перебував з ним до та під час події працівники поліції до уваги не взяли, та у якості свідка чомусь не був залучений. Від керування транспортним засобом ОСОБА_1 , відсторонений не був, але мав би бути відсторонений, якби перебував в стані алкогольного сп`яніння.

Вислухавши представницю особи, що притягується до адміністративної відповідальності - Берестовську С.О., свідка - ОСОБА_3 , дослідивши матеріали справи, суд вважає, що провадження у справі підлягає закриттю, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст. 245 КУпАП своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом є завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення.

Відповідно до вимог ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні.

Ухвалюючи рішення, суд виходить з того, що досліджені судом докази не дають підстав зробити висновок про доведеність винуватості ОСОБА_1 , у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Так, в матеріалах справи мається протокол про адміністративне правопорушення, складений щодо ОСОБА_1 , за ч. 1 ст. 130 КУпАП, однак, суд вважає, що даний доказ не підтверджує вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, у вчиненні вказаного правопорушення та знаходить обґрунтованими доводи про недоведеність висунутих звинувачень.

Свідків вчиненого правопорушення, в протоколі про адміністративне правопорушення ДПР18№ 490723 від 31.10.2020 року в не вказано взагалі, які б могли підтвердити чи спростувати обставини, а які були присутні безпосередньо під час подій не були залучені в якості свідків.

Разом з цим, допитаний в судовому засіданні як свідок ОСОБА_3 , показав, що того дня 31.10.2020 року близько 21:30 год., по вул. Сумська, він разом з ОСОБА_1 , їхали на автомобілі, де й були зупинені працівниками поліції Перебуваючи в якості пасажира ОСОБА_3 , чув розмову ОСОБА_1 , з працівниками поліції. При чому ОСОБА_1 , перебував в адекватному стані, вів себе спокійно, але працівники поліції звинуватили його в керуванні транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння. Після чого він надав пояснення працівникам поліції, та заперечив вживання ним алкогольних напоїв. Пройти огляд на стан сп`яніння на місці, так як у них виникають підозри у перебуванні його у стані сп`яніння, пропозицій від працівників поліції не поступало, а відразу запропонували проїхати до закладу охорони здоров`я, для проходження експертизи, на що останній погодився. Пройшовши тест на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я, за допомогою спеціального технічного засобу, який був в наявності у медичних працівників, та отримавши результати, ОСОБА_1 , не погодився з результатами алкотестера, та пояснив, що алкогольних напоїв він не вживав взагалі. Під час всих вищевказаних подій він перебував разом із ОСОБА_1 , якого не відсторонили від керування автомобілем, після чого вони разом поїхали з місця події. Ніяких показів як від безпосереднього свідка вищезазначених подій, працівники поліції не зафіксували та проігнорували його пояснення.

Із практики Європейського суду з прав людини вбачається, що принцип презумпції невинуватості вимагає, зокрема, щоб при виконанні своїх обов`язків судді не починали розгляду справи з упередженням щодо вчинення підсудним правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується; тягар доведення лежить на стороні обвинувачення, і будь-який сумнів тлумачиться на користь обвинуваченого; сторона обвинувачення має повідомити підсудного про висунуте проти нього обвинувачення (для того, щоб він міг підготувати і представити свій захист відповідно) та надати суду докази, достатні для його засудження (пункт 77 рішення у справі «Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії» (Barbera, Messegue and Jabardo v. Spain) від 6 грудня 1988 року, пункт 97 рішення у справі «Яношевич проти Швеції» (Janosevic v. Sweden) від 23 липня 2002 року).

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Оцінивши наявні у справі докази, дослідивши всі обставини справи, суд приходить до висновку про недоведеність звинувачень ОСОБА_1 , у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, внаслідок чого провадження у справі підлягає закриттю згідно зі ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст. ст. 9, 130, 247, 245, 251, 252, 280 КУпАП;

П О С Т А Н О В И В :

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення шляхом подачі до Сумського апеляційного суду скарги через Лебединський районний суд Сумської області.

Суддя: О. В. Чхайло