ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 33/807/44/20 Головуючий в 1-й інстанції Рибалко Н.І.
Категорія - ст.124 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2020 року м. Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Фомін В.А., за участю особи, що притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника-адвоката Щедріна О.П., іншого учасника ДТП ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10 грудня 2019 року стосовно нього, та з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження вказаного судового рішення,

в с т а н о в и в:

постановою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10 грудня 2019 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працюючого директором ТОВ «Театральне агентство КІГТ розваги груп», який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, із застосуванням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривень.

Також постановлено стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 384,20 грн.

Як зазначено в постанові, 18.09.2019 року о 18-00 годині в м. Запоріжжя, Вознесенівський район, вул. Наукове містечко, б.22 а, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Nissan Primera державний номерний знак НОМЕР_1 на перехресті рівнозначних доріг не надав перевагу транспортному засобу, що наближався праворуч у результаті чого сталося зіткнення з автомобілем Ford Fiesta державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , чим порушив п.16.12 ПДР України. Внаслідок ДТП транспортні засоби пошкоджені, чим завдано матеріальних збитків, травмованих немає.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає постанову суду незаконною, яка підлягає скасуванню. В обґрунтування доводів зазначає, що саме водій ОСОБА_2 порушила підпункти «а» та «в» пункту 2.10 Правил дорожнього руху України, відповідно до якого у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди та не переміщати транспортний засіб і предмети, що мають причетність до пригоди. Пояснення ОСОБА_2 не відповідають дійсності і не можуть бути доказами по справі, оскільки ОСОБА_2 не була залучена до участі у справі ні в якості потерпілої, ні в якості свідка. Також не була допитана в якості свідка працівник поліції ОСОБА_3 , яка складала протокол на місці пригоди.

Вказує, що перехрестя, на якому сталося ДТП не є перехрестям рівнозначних доріг, автомобіль під керуванням ОСОБА_2 виїзжав з житлової зони, яка є прилеглою територією, а частина асфальтного покриття на ній не прирівнює її до дороги, по якій він рухався. В судове засідання ним були надані фотографії та відеозапис з місця ДТП, однак судом першої інстанції йому було відмовлено в долученні їх до матеріалів справи.

Крім того, на схемі ДТП навіть не зазначено місця пригоди, а тому її не можна вважати належним доказом.

Також зазначив, що копію постанови отримав лише 18.12.2019 року, апеляційну скаргу подав 24.12.2019 року, а тому вважає строк на апеляційне оскарження постанови пропущеним з поважних причин.

Враховуючи викладене, просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду, скасувати постанову районного суду, а провадження по справі закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Заслухавши в судовому засіданні ОСОБА_1 та його захисника-адвоката Щедріна О.П. на підтримання апеляційної скарги, потерпілої ОСОБА_2 із запереченнями стосовно доводів та вимог апеляційної скарги; перевіривши матеріали справи та аргументи скарги, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, у зв`язку з наступним.

У відповідності до вимог ст.294 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Враховуючи, що ОСОБА_1 копію постанови суду отримав лише 18.12.2019 року, апеляційну скаргу подав 24.12.2019 року, суд апеляційної інстанції, керуючись верховенством права, доходить висновку, що наведені у клопотанні обставини можна визнати як поважні причини пропуску строку на апеляційне оскарження, та надати можливість ОСОБА_1 реалізувати своє право на захист в судовому засіданні, а тому вказаний строк підлягає поновленню.

Щодо доводів апеляційної скарги по суті, слід зазначити наступне.

Відповідно до вимог ст.ст.245, 280 КУпАП, одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Висновки суду, викладені в постанові щодо доведеності винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, є обґрунтованими і відповідають дослідженим доказам у справі, яким суддя надав відповідну правову оцінку.

Згідно зі ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

В судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_1 вину у вчиненні адміністративного порушення не визнав, пославшись на обмежену оглядовість перехрестя дороги та на відсутність дорожніх знаків пріоритету.

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_1 також провину свою не визнав та надав аналогічні показання.

Разом з цим, з матеріалів справи вбачається, що вина ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення підтверджується відомостями, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення серії ОБ №209257 від 18 вересня 2019 року (а.с.1); схемою місця ДТП та фотознімками до неї, в яких відображені всі необхідні дані щодо руху транспортних засобів та їх розташування після ДТП, а також зафіксовані пошкодження автомобілів унаслідок ДТП (а.с.2, 5); письмовими поясненнями водіїв ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які відібрані на місці ДТП (а.с.3, 4).

Інший учасник ДТП ОСОБА_2 у судовому засіданні пояснила, що 18.09.2019 року вона керуючи автомобілем Ford Fiesta, державний номерний знак НОМЕР_2 , рухалась по вул. Наукове містечко, та під`їхавши до рівнозначного перехрестя повертала ліворуч, у цей момент на великій швидкості її автомобіль зачепив автомобіль Nissan Primera, державний номерний знак НОМЕР_1 . З місця ДТП не від`їжджала, побачивши автомобіль Nissan Primera, який рухався швидко вона різко здала назад, однак уникнути зіткнення не вдалося.

Обставини зазначені водіями ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в тому числі взаємне розташування транспортних засобів, об`єктивно підтверджуються схемою місця ДТП та фототаблицею до неї.

Інспектор поліції ОСОБА_4 Є.М. в судовому засіданні пояснила, що водій ОСОБА_1 при переїзді перехрестя рівнозначних доріг не надав перевагу автомобілю, який рухався від нього праворуч, чим порушив п.16.12 ПДР України.

Свідок ОСОБА_5 суду пояснив, що раніше проживав в районі де сталася ДТП, це перехрестя знав, та йому відомо, що раніше там були дорожні знаки, зараз їх не має.

З вказаного вбачається, що суд першої інстанції дав правильну оцінку всім наявним доказам у справі, та належним чином мотивував у постанові свої висновки. Вказані висновки суду відповідають фактичним обставинам справи.

Згідно з пунктом 8.2-1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМ України від 10.10.2001 року № 1306, дорожні знаки застосовуються відповідно до цих Правил і повинні відповідати вимогам національного стандарту.

Дорожні знаки повинні розміщуватися таким чином, щоб їх було добре видно учасникам дорожнього руху як у світлу, так і в темну пору доби. При цьому дорожні знаки не повинні бути закриті повністю або частково від учасників дорожнього руху будь-якими перешкодами. Дорожні знаки повинні бути видимими на відстані не менш як 100 м за напрямком руху та розміщеними не вище 6 м над рівнем проїзної частини. Дорожні знаки розміщуються таким чином, щоб інформацію, яку вони передають, могли сприймати саме ті учасники руху, для яких вона призначена.

Відповідно до пункту 16.12 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМ України від 10.10.2001 року № 1306, на перехресті рівнозначних доріг водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу транспортним засобам, що наближаються праворуч, крім перехресть, де організовано круговий рух.

Судом першої інстанції було встановлено, що на перехресті, де сталося ДТП відсутні будь-які знаки пріоритету, а тому на перехресті рівнозначних доріг водій транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу транспортним засобам, що наближаються праворуч, тобто ОСОБА_1 , у відповідності до вимог п.10.11 Правил дорожнього руху, повинен був надати дорогу автомобілю під керуванням ОСОБА_2 , оскільки її автомобіль знаходився праворуч.

Посилання апелянта на те, що перехрестя, на якому сталося ДТП не є перехрестям рівнозначних доріг, а автомобіль під керуванням ОСОБА_2 виїзжав з житлової зони, яка є прилеглою територією, є безпідставними.

Перехрестя - місце перехрещення, прилягання або розгалуження доріг на одному рівні, межею якого є уявні лінії між початком заокруглень країв проїзної частини кожної з доріг.

Рівнозначні перехрестя це перехрестя, де перетинаються дороги з однаковим покриттям.

Доказів на підтвердження того що ДТП сталося на перехресті нерівнозначних доріг і того, що ОСОБА_1 мав пріоритетне право на проїзд перехрестя, де сталася транспортна пригода, матеріали справи не містять, а сторона захисту, у свою чергу, таких доказів не надала.

Його ж доводи стосовно обмеженої видимості не спростовують правильність висновків суду, оскільки відповідно до вимог п.2.3б Правил дорожнього руху для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі, а у відповідності до п.2.3д Правил дорожнього руху водій зобов`язаний не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху.

Таким чином, твердження апелянта про те, що суд першої інстанції не в повному обсязі з`ясував обставини справи, є безпідставними, оскільки суд дослідив всі докази, які наявні в матеріалах справи, надав цим доказам належну оцінку та дійшов правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Під час перевірки апеляційним судом матеріалів справи істотних порушень допущених при їх складанні не встановлено. Протокол про адміністративне правопорушення серії ОБ №209257 від 18 вересня 2019 року відносно ОСОБА_1 , містить необхідні відомості, передбачені ст.256 КУпАП, та Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яка затверджена наказом МВС №1395 від 07 листопада 2015 року. З зазначеним протоколом ОСОБА_1 був ознайомлений, копію його отримав, йому роз`яснені права, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП, що він засвідчив особистим підписом.

На думку апеляційного суду, докази, що містяться в матеріалах справи, на які послався суд першої інстанції в оскаржуваній постанові в обґрунтування своїх висновків, є належними, допустимими і достатніми, узгоджуються між собою та у своїй сукупності вказують на наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Посилання апелянта на те, що пояснення ОСОБА_2 не відповідають не можуть бути доказами по справі, тому що вона не була залучена до участі у справі ні в якості потерпілої, ні в якості свідка, є безпідставними, оскільки відповідно до вимог ст.269 КУпАП потерпілим є особа, якій адміністративним правопорушенням заподіяно моральну, фізичну або майнову шкоду. Таким чином, суд першої інстанції не зобов`язаний був залучати ОСОБА_2 в якості потерпілої.

Порушення, на які звертав увагу ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, є суто формальними, які не можуть слугувати підставою для скасування правильного по суті рішення, до того ж ОСОБА_1 не заперечував факт керування транспортним засобом, тобто фактичні обставини справи не оскаржував.

Отже, висновки суду першої інстанції, викладені у постанові, є обґрунтованими, належним чином вмотивованими та відповідають фактичним обставинам справи.

Суд апеляційної інстанції вважає, що наявні в матеріалах справи докази є допустимими, достовірними, належними і достатніми для висновку про доведеність вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому правопорушення.

Оскаржувана постанова суду містить всі відомості, передбачені ст.283 КУпАП.

При накладенні адміністративного стягнення суд дотримався вимог ст.33 КУпАП, врахував ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, особу порушника та наклав стягнення у межах, встановлених цим Кодексом.

Отже, доводи, викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_1 , правильність вищевказаних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Істотних порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

п о с т а н о в и в:

поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10 грудня 2019 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10 грудня 2019 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, із застосуванням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривень, залишити без змін.

Постанова Запорізького апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду В.А. Фомін

Дата документу Справа № 335/10671/19