ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 33/807/134/20 Головуючий в 1-й інстанції Добрєв М.В.
Єдиний унікальний № 334/134/20
Категорія - ст. 130 ч.1 КУпАП Доповідач в 2-й інстанції Білоконев В.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2020 року м. Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Білоконев В.М., за участю захисника Юсубова Е.С., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Юсубова Е.С., який діє в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30 січня 2020 року,

в с т а н о в и в:

постановою судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30 січня 2020 року до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП притягнуто ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,громадянина України, який не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , із застосуванням стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10200 гривень та позбавлення права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Також постановлено стягнути з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп.

Як зазначено в постанові, з представлених до суду матеріалів вбачається, що 30.12.2019 року інспектором 1 роти 1 батальйону УПП м. Запоріжжя ДПП у відношенні ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 365808 за ч.1 ст. 130 КУпАП, відповідно до якого 30.12.2019 року о 13-56 годині в м. Запоріжжі по вул. Бородинська, б.6, водій ОСОБА_1 керував автомобілем ЗАЗ- DAEWOO, державний номер НОМЕР_1 з наявними ознаками наркотичного сп`яніння, (а саме: зіниці очей не реагують на світло,порушення мови, тремтіння пальців рук). Від огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків. Від керуванням транспортним засобом відсторонений. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п.2.5 ПДР України.

В апеляційній скарзі захисник Юсубов Е.С. із вказаною постановою не згоден та вважає, що суд першої інстанції взагалі не з`ясував обставини справи, порушив норми матеріального та процесуального права, що призвело до винесення незаконного рішення з огляду на наступне.

1. Щодо відсутності в діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення.

Зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення складений інспектором І роти І батальйону УПП м. Запоріжжя ДПП молодшим лейтенантом поліції Нестеренко Валерієм Вадимовичем. Таким чином, вищевказана особа, яка уповноважена на винесення протоколу, повинна скласти направлення на огляд до медичного закладу. Проте, під час складання протоколу інспектором не виносилося направлення на огляд до медичного закладу. Під час розгляду справи в суді виявилося, що в матеріалах справи наявне невідоме направлення. Звертає увагу, що дане направлення було виписано невідомим поліцейським, а саме поліцейським взводу 2 роти 1 батальйону 3 УПП в Запорізькій області рядовим поліції Лосіновою В.М. Останньою особою також було відібрано пояснення у ОСОБА_2 .

Вважає, що письмове направлення інспектором, який складав протокол, не виносилося, що свідчить про те, що поліцейський у встановленому законом порядку не направляв ОСОБА_1 у заклад охорони здоров`я для проходження огляду на стан сп`яніння. Таким чином, ОСОБА_1 був позбавлений можливості у встановленому законом порядку пройти відповідний огляд.

Звертає особливу увагу, що для суду першої інстанції доказами вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП стали протокол про адміністративне правопорушення, письмові пояснення свідків, направлення на огляд, рапорт інспектора та відеозаписи. Вважає, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діяння, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом", оскільки наявні у ньому дані не випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

2. Щодо неналежності пояснень свідків.

В матеріалах справи містяться пояснення свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , проте вважає данні пояснення неналежними та недопустимими доказами з огляду на те, що з пояснень свідків вбачається, що вони всі написані поліцейським власноручно та містять абсолютно однакову ідентичну інформацію, що унеможливлює суд встановити дійсні та об`єктивні обставини справи.

Крім того, поліцейськими не було встановлено особи свідків, невідомо чи дійсно це їх дані чи ні, чи є вони повнолітніми чи ні, не встановлено чи є вони працівниками правоохоронних органів чи відносяться до категорії осіб, яких заборонено допитувати в якості свідків.

Крім того, під час надання пояснень інспектором у судовому засіданні він підтвердив на звукозапис, що свідки були в нетверезому стані.

Звертає увагу суду, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження медичного огляду на стан сп`яніння в присутності свідків.

При цьому, вказуючи на доведення провини поясненнями, суддя не зазначив пояснення яких осіб він приймає до уваги. Більш того, матеріали справи взагалі не мають відомостей щодо залучення свідків у даній справі і їх письмових пояснень.

Письмові пояснення вказаних свідків, зміст яких він заперечує, за даних обставин не можуть бути прийняті в основу рішення про винуватість, оскільки суд позбавлений можливості заслухати та перевірити пояснення із дотриманням принципу безпосередності шляхом їх сприйняття у судовому засіданні.

3. Щодо неналежності відеозаписів.

В матеріалах справи міститься відеозаписи з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції.

Звертає увагу суду, що надані відеозаписи є частковими, неповними та такими що зазнавали втручання, оскільки вони не відповідають вимогам вищевказаної інструкції, а отже неналежними доказами.

4. Щодо неналежності направлення на огляд.

Щодо направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, зазначає, що з матеріалів справи вбачається, що в направленні на огляд, яке, він підкреслює, не складалося під час винесення протоколу, всупереч вимог чинного законодавства, було видано на адресу КУ «ЗОКНД», який не є найближчим закладом від місця складення протоколу про адміністративне правопорушення. Оскільки найближчим закладом був саме КУ «Запорізька ЦРЛ» (м. Запоріжжя, вул. Лікарняна, 18).

5. Щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

a. Ненадання права на викладення пояснень.

Суд першої інстанції не надав можливості надати письмові пояснення щодо обставин справи та нормативного обґрунтування. Під час судового розгляду ОСОБА_1 зазначив, що хоче скористатися послугами адвоката, проте, суддею було відмовлено у даному клопотанні, отже суд першої інстанції порушив вимогу Конституції України та КУпАП.

б. Суд першої інстанції перейняв на себе повноваження обвинувачення.

Так, під час розгляду справи суд першої інстанції самостійно відшукував докази винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, при цьому від кидаючи докази невинуватості та приймаючи до уваги факти, які мають неповноту та суперечності. За таких умов ОСОБА_1 був позбавлений можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки він захищався від обвинувачення, яке фактично підтримувалося судом.

Просить постанову Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 31.01.2020 року у справі №334/134/20 скасувати, а провадження по справі про адміністративне правопорушення щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення.

Заслухавши в судовому засіданні захисника Юсубова Е.С., який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи та аргументи скарги, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 245 КУпАП передбачено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею ст. 280 КУпАП визначено, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясовується, зокрема, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні та чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Відповідно до п. 2.5 Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За відмову особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до п. п. 2, 3, 7 розділу І Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 року за№1452/735, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння-порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці, (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови. У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до п. п. 6, 8 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 р. № 1103, водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я. Огляд може також проводитися в спеціально обладнаних пересувних пунктах (автомобілях), що належать закладам охорони здоров`я і відповідають установленим МОЗ вимогам. У разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

З огляду на встановлені суддею суду першої інстанції обставини справи, які викладені в оскаржуваній постанові, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення повністю знайшла своє підтвердження під час судового розгляду і є доведеною, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

В судовому засіданні першої інстанції ОСОБА_1 проти протоколу заперечував, провину свою не визнав, та пояснив, що він дуже поспішав, крім того від проходження медичного огляду він не відмовлявся, взагалі він не міг зрозуміти що від нього вимагали працівники поліції.

Так, незважаючи на невизнання ОСОБА_1 вини у вчиненні адміністративного правопорушення, вона підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме: протоколом про вчинення адміністративного правопорушення серія ДПР18 № 365808 від 30.12.2019р.; актом огляду на стан наркотичного сп`яніння; довідкою з «АДМІНПРАКТИКИ» а.с.2, направленням на огляд водія з метою виявлення стану сп`яніння (а.с.4); письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , (а.с.5,6); рапортом інспектора (а.с.7); постановою Ленінського районного суду від 11 грудня 2019 року, а також переглядом диску з відеозаписом, доданого до матеріалів протоколу про вчинення адміністративного правопорушення серія ДПР18 № 365808 від 02.05.2018р.

Суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції, що працівниками патрульної поліції було дотримано всіх вимог, визначених «Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» затвердженої спільним Наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 року № 1452/735 та Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції» затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 06.11.2015 року № 1376.

Дослідивши в судовому засіданні наведені докази суддя суду першої інстанції згідно до вимог ст. 252 КУпАП надав їм належну оцінку, перевіривши відповідно до ст. 251 КУпАП їх на предмет належності та допустимості, у зв`язку з чим вірно встановив фактичні обставини справи щодо наявності в діях ОСОБА_1 ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

При цьому суддею виконані вимоги ст. ст. 280, 283 КпАП України і повно, всебічно розглянуті всі обставини справи, дотримані вимоги щодо змісту постанови про адміністративне правопорушення, викладені мотиви, на яких ґрунтується висновок суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу зазначеного адміністративного правопорушення.

Доводи апелянта щодо відсутності в діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення, не спростовують висновків судді, оскільки згідно протоколу про адміністративне правопорушення, останній порушив вимоги п.2.5 ПДР, який зобов`язує особу на вимогу робітника поліції пройти у встановленому законом порядку медичний огляд з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Доводи апелянта проте, під час складання протоколу інспектором не виносилося направлення на огляд до медичного закладу та направлення було виписано невідомим поліцейським; ОСОБА_1 був позбавлений можливості у встановленому законом порядку пройти відповідний огляд; що в направленні на огляд, яке, він підкреслює, не складалося під час винесення протоколу, всупереч вимог чинного законодавства, було видано на адресу КУ «ЗОКНД», який не є найближчим закладом від місця складення протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки найближчим закладом був саме КУ «Запорізька ЦРЛ» (м. Запоріжжя, вул. Лікарняна, 18), також є необґрунтованими та не заслуговують на увагу, оскільки направлення, яке міститься в матеріалах справи, на огляд до установи КУ ЗОНД ЗОР, не спростовує факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння. У протоколі вказано, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду в медичному закладі у присутності двох свідків, зазначено також прізвища, ім`я та по батькові свідків, їхні адреси та наявні в протоколі підписи свідків.

Крім того, суд вважає доведеним, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, а згідно п.8 вищевказаного Порядку, відповідно до якого у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду у закладі охорони здоров`я, поліцейський у присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення.

Аналіз положень пунктів 6 та 8 Порядку дає підстави стверджувати те, що направлення на проведення огляду видається водію, який виявив згоду на проведення такого огляду, але такої згоди, як свідчать матеріали справи та відеозапис з нагрудної відеокамери (відео реєстратора) поліцейського патрульної поліції, Біліченко Р.В., не надавав.

Доводи апелянта щодо неналежності пояснень свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якості доказів, оскільки вони всі написані поліцейським власноручно та містять абсолютно однакову ідентичну інформацію, що унеможливлює суд встановити дійсні та об`єктивні обставини справи; поліцейськими не було встановлено особи свідків, невідомо чи дійсно це їх дані чи ні, чи є вони повнолітніми чи ні, не встановлено чи є вони працівниками правоохоронних органів чи відносяться до категорії осіб, яких заборонено допитувати в якості свідків, також не є обґрунтованими, оскільки як вбачається з матеріалів справи і суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до такого висновку, що даний протокол відповідає вимогам ст. ст.254-256 КУпАП, складений уповноваженою особою, належним чином зазначено суть адміністративного правопорушення, відомості про особу яка притягається до адміністративної відповідальності, інші відомості необхідні для вирішення справи. З письмових пояснень свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , ставити під сумнів які підстав не вбачається, встановлено, що обидва були свідками того, що ОСОБА_1 відмовився проходити огляд на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі у встановленому законом порядку, що також підтверджується відеозаписом на диску з камери патрульного поліцейського, доданого до матеріалів справи, де патрульний поліцейський звертає увагу на те, що присутні свідки. Зазначені пояснення є належними та допустимими, повністю узгоджуються між собою та сумнівів не викликають.

Доводи апелянта про те, що під час надання пояснень інспектором у судовому засіданні він підтвердив на звукозапис, що свідки були в нетверезому стані, є такими, що не заслуговують на увагу, оскільки є голослівними та не підтверджуються матеріалами справи.

Доводи апелянта про те, що надані відеозаписи є частковими, неповними та такими що зазнавали втручання, оскільки вони не відповідають вимогам вищевказаної інструкції, а отже неналежними доказами, також є необґрунтованими, оскільки той зміст, який міститься на диску з нагрудної камери поліцейського є достатнім для того, щоб зробити висновок про те, що в діях ОСОБА_1 є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч.1 КУпАП.

Доводи апелянта щодо того, що суд першої інстанції не надав можливості надати письмові пояснення щодо обставин справи та нормативного обґрунтування; під час судового розгляду ОСОБА_1 зазначив, що хоче скористатися послугами адвоката, проте, суддею було відмовлено у даному клопотанні, є необґрунтованим, оскільки, також не підтверджуються матеріалами справи.

Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції перейняв на себе повноваження обвинувачення, оскільки самостійно відшукував докази винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, відкидаючи докази невинуватості та приймаючи до уваги факти, які мають неповноту та суперечності, є необґрунтованими, з огляду на наступне.

Згідно до вимог ч.1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч.2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Враховуючи вищевказані вимоги закону та проаналізувавши матеріали адміністративного провадження, апеляційний суд прийшов до висновку, що суд першої інстанції створив всі необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав по збиранню доказів та зберігаючи об`єктивність та неупередженість, дав об`єктивну оцінку доказам, які були надані сторонами на підставі ст. 252 КУпАП.

Отже, суд першої інстанції при вирішенні питання про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 належним чином врахував та достатньо вмотивував обставини цього адміністративного правопорушення.

Що ж стосується інших доводів, наведених в апеляційній скарзі, то вони також не спростовують належності та допустимості наведених вище доказів та не містять в собі достатніх даних для висновку про незаконність та необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, в тому числі через його невідповідність нормам чинного законодавства, порушення яких призвело або могло призвести до неправильного застосування норм процесуального або матеріального права, як про це безпідставно зазначається в апеляційній скарзі.

Таким чином, апеляційні вимоги захисника щодо закриття справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 на підставі п.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, не можуть бути задоволені, оскільки, в апеляційному порядку перевірено, що водій ОСОБА_1 дійсно порушив вимоги п. 2.5 ПДР, тобто скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.

За таких обставин, постанова Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30 січня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, та застосування до нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 600 (шістсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) гривень 00 копійок з позбавленням права керування транспортним засобом строком на 1 (один) рік, винесена з дотриманням вимог закону, тому підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу захисника Юсубова Е.С. залишити без задоволення, а постанову судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30 січня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду В.М. Білоконев

Дата документу Справа № 334/134/20