Справа № 428/8027/20
Провадження №3/428/1953/2020
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2020 року м. Сєвєродонецьк

Суддя Сєвєродонецького міського суду Луганської області Бойко Н.В., розглянувши матеріали, які надійшли від Ради адвокатів Київської області Національної асоціації адвокатів України про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 212-3 КУпАП:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, паспортні дані не надано, РНОКПП НОМЕР_1 , працюючої начальником ГУ ДФС у Луганській області, адреса: АДРЕСА_1 ,

В С Т А Н О В И В:

22 вересня 2020 року уповноваженим Радою адвокатів Київської області, членом ради адвокатів Лішневським І.Г. складено протоколи серії КС № 00220 та № 00219 про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 5 ст. 212-3 КУпАП, щодо ОСОБА_1 .

Згідно з вказаними протоколами, начальник ГУ ДФС у Луганській області ОСОБА_1 неправомірно відмовила в наданні інформації на запит Голови КДКА Київської області ОСОБА_2 , а також несвоєчасно надала відповідь на запит Голови КДКА Київської області ОСОБА_2 , отриманий уповноваженою особою ГУ ДПС у Луганській області 24.07.2020 року. Дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ч. 5 ст. 212-3 КУпАП.

В судове засіданні ОСОБА_1 не з`явилася, про день та місце розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином, надала письмове клопотання про закриття провадження по справі про притягнення її до адміністративної відповідальності у зв`язку з відсутністю в її діях події та складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 212-3 КУпАП. Також у клопотанні вказала, що при складанні протоколів про адміністративні правопорушення були допущені численні порушення. Так, ОСОБА_1 зазначає, що в протоколах про адміністративні правопорушення відсутні відомості про особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, які мають важливе значення для розгляду вказаних протоколів, допущено скорочення назви юридичної особи ГУ ДПС у Луганській області, що є неприпустимим. В матеріалах справи відсутні відомості про те, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності особисто отримала протоколи про адміністративні правопорушення. В протоколах про адміністративні правопорушення не міститься суті порушення ч. 5 ст. 212-3 КУпАП, не зазначено, які саме порушення вчинені та в чому вони полягають, які наступили наслідки. ОСОБА_1 вказує, що направлення запиту (листа) кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури в порядку статей 32, 50 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» не встановлює імперативного обов`язку органів державної влади надавати інформацію на такий запит і, як наслідок, не тягне за собою відповідальність, передбачену ч. 5 ст. 212-3 КУпАП. Крім того, запитувана інформація про сплату податку з доходів фізичних осіб ОСОБА_3 є інформацією з обмеженим доступом, про що було повідомлено у листі ГУ. У зв`язку з чим просила закрити провадження по справі.

Всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали провадження, суд відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, дійшов наступних висновків.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до положень статті 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Презумпція невинуватості - є конституційною гарантією, яка закріплена статтею 62 Основного закону України та передбачає, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Положеннями ч. 1 ст. 11 Загальної Декларації прав людини від 10.12.1948 р. та ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 01.11.1950 р., ратифікованою Україною 17.07.1997 р. передбачено, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Правова природа адміністративної відповідальності також ґрунтується на конституційних принципах та правових презумпціях.

Так, згідно п. 4.1. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року N 23-рп/2010 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 14-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (справа про адміністративну відповідальність у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху) зазначено, що Конституційний Суд України дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Наведені правові позиції закріплюють, що особа не вважається винною, доки її вина не буде доведена у встановленому законом порядку. Тобто, особа не повинна доказувати свою невинуватість і його поведінка вважається правомірною, доки не доведено зворотнє.

В Рекомендаціях №R (91) 1 Комітету Міністрів Ради Європи «Про адміністративні санкції» одним із принципів застосування адміністративних стягнень є встановлення обов`язку нести тягар доказування саме для адміністративних органів (принцип 7).

Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) в своїх рішеннях неодноразово зазначав, що санкції, які згідно національному законодавству Договірних держав не входять у сферу кримінальних покарань, можуть вважатися такими в світлі положень Конвенції. У своїх рішеннях у справах «Малофєєв проти Росії від 30 травня 2013 року», «Малиге проти Франції від 23 вересня 1998 року», «Озтюрк проти Германії» ЄСПЛ визнав адміністративні правопорушення кримінальними злочинами, які підпадають під гарантії статі 6 Конвенції.

Крім того, у п. 21 свого рішення у справі «Надточий проти України від 15 травня 2008 року» ЄСПЛ зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Як зазначено в преамбулі Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006р., з наступними змінами, цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку з обов`язком держави виконати рішення ЄСПЛ у справах проти України; з необхідністю усунення причин порушення Україною Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і протоколів до неї; з впровадженням в українське судочинство та адміністративну практику європейських стандартів прав людини; зі створенням передумов для зменшення числа заяв до ЄСПЛ.

Відповідно до ст.ст. 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами. При цьому орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до диспозиції ч. 5 ст. 212-3 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за неправомірну відмову в наданні інформації, несвоєчасне або неповне надання інформації, надання інформації, що не відповідає дійсності, у відповідь на адвокатський запит, запит кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури, її палати або члена відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Згідно положень ст. 24 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", адвокатський запит письмове звернення адвоката до органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та підпорядкування, громадських об`єднань про надання інформації, копій документів, необхідних адвокату для надання правової допомоги клієнту.

До адвокатського запиту додаються посвідчені адвокатом копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, ордера або доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Вимагати від адвоката подання разом з адвокатським запитом інших документів забороняється.

Адвокатський запит не може стосуватися надання консультацій і роз`яснень положень законодавства.

Надання адвокату інформації та копій документів, отриманих під час здійснення кримінального провадження, здійснюється в порядку, встановленому кримінальним процесуальним законом.

Орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, керівники підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, яким направлено адвокатський запит, зобов`язані не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту надати адвокату відповідну інформацію, копії документів, крім інформації з обмеженим доступом і копій документів, в яких міститься інформація з обмеженим доступом.

У разі якщо адвокатський запит стосується надання значного обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, строк розгляду адвокатського запиту може бути продовжено до двадцяти робочих днів з обґрунтуванням причин такого продовження, про що адвокату письмово повідомляється не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання адвокатського запиту.

У разі якщо задоволення адвокатського запиту передбачає виготовлення копій документів обсягом більш як десять сторінок, адвокат зобов`язаний відшкодувати фактичні витрати на копіювання та друк. Розмір таких витрат не може перевищувати граничні норми витрат на копіювання та друк, встановлені Кабінетом Міністрів України відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації".

Відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", відмова в наданні інформації на адвокатський запит, несвоєчасне або неповне надання інформації, надання інформації, що не відповідає дійсності, тягнуть за собою відповідальність, встановлену законом, крім випадків відмови в наданні інформації з обмеженим доступом.

Тобто з аналізу цієї норми Закону вбачається, що особа, якій адресовано адвокатський запит, наділена правом надання або відмови в наданні інформації з обмеженим доступом.

На підставі статті 11 Закону України "Про інформацію" інформація про фізичну особу (персональні дані) відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.

Не допускаються збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини. До конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров`я, а також адреса, дата і місце народження.

Кожному забезпечується вільний доступ до інформації, яка стосується його особисто, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про захист персональних даних" володілець персональних даних фізична або юридична особа, яка визначає мету обробки персональних даних, встановлює склад цих даних та процедури їх обробки, якщо інше не визначено законом.

Розпорядник персональних даних фізична чи юридична особа, якій володільцем персональних даних або законом надано право обробляти ці дані від імені володільця.

Виходячи з вимог ст. 2 Закону України "Про захист персональних даних" Головне управління ДПС у Луганській області є розпорядником персональних даних ОСОБА_3 .

В судовому засіданні встановлено, що 21 липня 2020 року Головою кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Київської області на адресу ГУ ДФС у Луганській області було направлено запит про надання інформації щодо сплати податку з доходів фізичних осіб в період з 07.06.2011 по 11.09.2013 ОСОБА_3 , ІПН НОМЕР_2 .

При цьому з вищезазначеного запиту вбачається, що він відповідає вимогам Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність". Більш того, до запиту додано копію згоди ОСОБА_3 на збір та обробку персональних даних та копію ідентифікаційного номеру останнього.

Як вбачається з інформації з сайту Укрпошти запит було вручено адресату 24.07.2020 року.

25 серпня 2020 року на адресу КДКА Київської області надійшла відповідь ГУ ДПС у Луганській області № 5960/10/12-32-54-06 від 19.08.2020 за підписом начальника Ольги Височиної, якою не надано запитуваної інформації, а лише роз`яснено про порядок отримання відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків та зазначено, що відомості з вказаного реєстру є інформацією з обмеженим доступом, крім відомостей про взяття на облік фізичних осіб-підприємців та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність.

Отже, зі змісту відповіді на запит вбачається відмова у наданні запитуваної інформації.

Крім того, відповідь на запит Голови КДКА Київської області за підписом начальника ГУ ДПС у Луганській області Височиної О.А. надана 19.08.2020 року та зареєстрована за номером 5960/10/12-32-54-06, що свідчить про несвоєчасність надання відповіді.

Аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, суд поза розумним сумнівом переконався, що в діях ОСОБА_1 міститься склад адміністративних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 212-3 КУпАП та її вина підтверджена матеріалами справи, а саме: протоколами про адміністративні правопорушення серії КС № 00220 та № 00219 від 22.09.2020; запитом від 21 липня 2020 року Голови КДКА Київської області на адресу ГУ ДФС у Луганській області про надання інформації; листом № 5960/10/12-32-54-06 від 19.08.2020, яким КДКА Київської області в наданні інформації на запит від 21 липня 2020 року було відмовлено.

Докази її вини є переконливими, достатніми, в повному обсязі відповідають фактичним обставинам справи, були повно та всебічно досліджені в судовому засіданні.

Обставин, що згідно зі статтями 34, 35 КУпАП, пом`якшують чи обтяжують відповідальність ОСОБА_1 , судом не встановлено.

Юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (ч. 2 ст. 61 Конституції України). Системний аналіз та юридичний зміст положень ч. 2 ст. 61 Конституції України свідчить про те, що в основу притягнення до юридичної відповідальності має бути покладений конкретний склад правопорушення, яке скоїла особа. Відмінність у складі правопорушення (як в цілому, так і в конкретних його елементах) дає підстави для притягнення особи до різних видів юридичної відповідальності. Також, юридична відповідальність встановлюється за скоєння конкретного правопорушення конкретною особою, тобто вона має індивідуальний характер і характеризується, наприклад, наявністю системи покарань та стягнень, можливістю призначення більш м`якого покарання, умовного засудження, відстрочки виконання вироку, давністю притягнення до кримінальної відповідальності та звільнення від неї тощо. Цей принцип забезпечується можливістю застосування виду юридичної відповідальності в залежності від ступеня суспільної небезпечності скоєного правопорушення. При цьому, принцип індивідуалізації відповідальності знаходить також свій вираз в тому, що при призначенні покарання мають враховуватися всі особливості та обставини справи, характер правопорушення, ступінь здійснення винною особою протиправного наміру, ступінь вини, властиві їй індивідуальні риси, спосіб життя, мотиви скоєння правопорушення і інше.

Відповідно до ст. 22 КУпАП при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган, уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

При вирішенні питання про малозначність діяння, вчиненого особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, суд виходить з того, що така малозначність має полягати в сукупності трьох умов:

1) формальна наявність у вчиненому діянні ознак складу правопорушення, передбаченого законом про адміністративну відповідальність, тобто всіх тих передбачених у законі об`єктивних і суб`єктивних ознак, що у відповідній статті (частині статті) КУпАП характеризують певний склад правопорушення;

2) малозначне діяння не становить суспільної небезпеки чи шкоди, яка є типовою для певного правопорушення. Це виражається в тому, що воно не заподіює взагалі шкоди фізичній чи юридичній особі, суспільству чи державі, або заподіює їм явно незначну (мізерну) шкоду;

3) малозначне діяння не повинно бути суб`єктивно спрямоване на заподіяння істотної шкоди.

За таких обставин, враховуючи встановлені під час судового розгляду обставини щодо причини неправомірної відмови в наданні інформації та несвоєчасного надання інформації у ОСОБА_1 , зважаючи на те, що ОСОБА_1 раніше до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 212-3 КУпАП не притягувалась, її діями не завдано значної шкоди державним чи суспільним інтересам, вчинення вказаного правопорушення не призвело до тяжких наслідків та не завдало будь-якої шкоди державним та суспільним інтересам чи правам та свободам інших осіб, вважаю, що останню слід звільнити від адміністративної відповідальності на підставі ст. 22 КУпАП, у зв`язку із малозначністю вчиненого адміністративного правопорушення, обмежившись усним зауваженням, чого буде достатньо для забезпечення виховного впливу та запобігання вчиненню нових правопорушень, а провадження у справі закрити.

Враховуючи, що п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» та ст. 40-1 КУпАП визначено, що судовий збір стягується лише у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, а тому враховуючи той факт, що усне зауваження, виходячи з норм ст. 22, ч. 3 ст. 284 КУпАП, не відноситься до видів адміністративних стягнень, тому немає підстав для стягнення судового збору з ОСОБА_1 .

На підставі викладеного та керуючись ч. 1 ст. 11 Загальної Декларації прав людини від 10.12.1948 р., ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 01.11.1950 р., ратифікованою Україною 17.07.1997 р., статтями 62, 63 Конституції України, статтями 9, 22, 33, 36, 212-3, 221, 276, 277, 283, 284 КУпАП, суд,

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 визнати винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 212-3 КУпАП, звільнити від адміністративної відповідальності, обмежившись усним зауваженням.

Провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності передбаченої ч. 5 ст. 212-3 КУпАП закрити.

Постанова може бути оскаржена до Луганського апеляційного суду у десятиденний строк з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Сєвєродонецький міський суд Луганської області.

Суддя Н. В. Бойко