Справа № 629/520/20
Провадження № 3/629/164/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2020 року суддя Лозівського міськрайонного суду Харківської області Смірнова Н.А., розглянувши адміністративний матеріал, що надійшов з Лозівського ВП ГУНП в Харківській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ізюм, Харківської області, громадянина України, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 ,

за ч. 2 ст. 130 КУпАП,

в с т а н о в и в:

До Лозівського міськрайонного суду Харківської області надійшов протокол адміністративного правопорушення серії БД № 248735 від 28 липня 2019 року, в якому вказано, що 28.07.2019 року о 01 год. 55 хв. ОСОБА_1 в м. Лозова по вул. Моторного керував т/з ВАЗ 21013, д.н.з. НОМЕР_2 з ознаками алкогольного сп`яніння, (різкий запах алкоголю з ротової порожнини, порушення координації рухів). Згідно висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість руху № 10 від 28.07.2019 року ОСОБА_1 перебував в стані алкогольного сп`яніння.

Враховуючи вищенаведене, діяння ОСОБА_1 , кваліфіковане поліцейським за ознаками складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КпАП України, як керування транспортними засобами особами, в стані алкогольного сп`яніння, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного чи іншого сп`яніння повторно протягом року.

ОСОБА_1 про час і місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, причину неявки суду не повідомив.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 КпАП України, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

У відповідності до положення ст. 9 КпАП України - адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Під адміністративним правопорушенням, як підставою адміністративної відповідальності розуміється винне протиправне діяння, яке посягає на встановлені правом і забезпечені адміністративно-правовими санкціями правила поведінки громадян і посадових осіб в сфері державного управління.

Так, єдиною підставою адміністративної відповідальності є наявність складу адміністративного правопорушення, як в нормативному так і у фактичному аспекті.

Відповідно ч. 1 ст. 130 КпАП України диспозиція статті передбачає керування транспортними засобами особами в стані алкогольного сп`яніння, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного чи іншого сп`яніння.

Відповідно ч. 2 ст. 130 КпАП України диспозиція статті передбачає керування транспортними засобами особами, в стані алкогольного сп`яніння, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного чи іншого сп`яніння повторно протягом року.

Відповідно до вимог ст. 280 КпАП України при розгляді справи суд зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст.ст. 245, 252, 280 КпАП України завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Кваліфікація того чи іншого правопорушення здійснюється шляхом встановлення його складу. Склад правопорушення - це сукупність передбачених законом ознак, які характеризують дане діяння як адміністративне правопорушення і відрізняють його від інших правопорушень. Іншими словами, склад правопорушення - це встановлена правом сукупність ознак, при наявності яких анти-суспільне діяння вважається адміністративним правопорушенням.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише при наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, обов`язковими елементами якого є: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона (вина). Відсутність хоча б одного із вказаних елементів виключає склад правопорушення взагалі, кваліфікувати діяння як адміністративне правопорушення неможливо, а порушена справа підлягає закриттю.

Слід зазначити, що протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 запроваджено за ч. 2 ст. 130 КпАП України, проте в протоколі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 складом адміністративного правопорушення визначені дії, які не відповідають ч. 2 ст. 130 КпАП України, суть правопорушення не співставляється із диспозицією ч. 2 ст. 130 КпАП України, в протоколі не описана об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КпАП України, не зазначена така кваліфікуюча ознака як «повторність» протягом року, відповідно до якої дії ОСОБА_1 підлягають кваліфікації за ч. 2 ст. 130 КпАП України.

Зі змісту ст.ст. 252, 254-256 КпАП України випливає, що протокол про адміністративне правопорушення це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння, яке містить ознаки адміністративного правопорушення, і є найважливішим джерелом доказів у справі. В межах зазначених у протоколі обставин інкримінованого особі адміністративного правопорушення, і повинен провадитися їх судовий розгляд. З цього слідує, що протокол про адміністративне правопорушення є не тільки джерелом доказів у справі, але й актом обвинувачення у вчиненні конкретного адміністративного правопорушення.

Отже, відповідно до ст. 256 КпАП України протокол є єдиним документом, у якому зазначається суть правопорушення, тобто це є фактично те обвинувачення, яке висунуто особі від імені держави відповідними посадовими особами.

Під час розгляду справи суддею у межах порушеного провадження надається правова оцінка діянню на предмет його протиправності.

Норми КпАП України не передбачають перекваліфікації дій за вчинене правопорушення, передбачене КпАП України. Отже, виходячи з того, що дії ОСОБА_1 , які викладені у фабулі протоколу підлягають кваліфікації за ч. 1 ст. 130 КпАП України, а не за ч. 2 ст. 130 КпАП України, так як в ній не зазначена така кваліфікуюча ознака як «повторність» протягом року, суд не може перекваліфікувати дії ОСОБА_1 і визнати його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого диспозицією ч. 1 ст. 130 КпАП України.

Крім цього, довідка, яка долучена працівником поліції до справи, не є доказом в розумінні ст. 251 КпАП України, та не підтверджує наявність в діях особи складу правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КпАП України, оскільки не містить інформації про набрання рішенням суду законної сили.

За таких обставин, суд вважає, що суть правопорушення з кваліфікацією дій ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 130 КпАП України є сумнівною, що є не прийнятним, оскільки, суперечить практиці Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що вина особи повинна бути обґрунтована доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівів, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Відповідно до ст. 252 КпАП України, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

У справах про адміністративні правопорушення на які ЄСПЛ поширює кримінально правовий аспект, особа, щодо якої розглядається справа та потерпілий, додатково користуються гарантіями ст.6 Конвенції: право на оскарження судових рішень, право на допомогу перекладача, право на виклик та допит свідків, на розумний строк розгляду справи, негайне і достатнє інформування про характер і причини обвинувачення, право на юридичну допомогу, право на безоплатну допомогу захисника. Крім того, в таких справах діє презумпція невинуватості.

На підставі вищенаведеного, оцінивши наявні в даній адміністративній справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що в даному випадку вина ОСОБА_1 у інкримінованому йому правопорушенні не доведена належними та допустимими доказами, а тому провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 130 КпАП України підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КпАП України, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КпАП України.

В свою чергу, Законом України «Про судовий збір» (зі змінами та доповненнями) та ст. 40-1 КУпАП України визначено, що судовий збір стягується лише у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, а тому виходячи з норм ч. 2 ст. 284 та ст. 247 КУпАП України, суддя не вбачає підстав для стягнення судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ч. 2 ст. 130, п. 1 ч. 1 ст. 247, 283-284 КпАП України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження в справі відносно ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 130 КпАП України закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КпАП України, за відсутністю в його діях складу вказаного адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена особою, щодо якої її винесено, її захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках передбачених ч. 5 ст. 7 КУпАП України, протягом десяти днів з дня винесення постанови.

В разі оскарження постанови, відповідно до ст. 291 КУпАП України, перебіг строку давності зупиняється до розгляду скарги. У разі відстрочки виконання постанови, відповідно до ст. 301 КУпАП України, перебіг строку давності зупиняється до закінчення строку відстрочки.

Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Скарга подається до Харківського апеляційного суду через Лозівський міськрайонний суд Харківської області.

Суддя Н.А. Смірнова