Справа № 236/981/20
Провадження № 3/236/367/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.06.2020 року суддя Краснолиманського міського суду Донецької області Бєлоусов А.Є., за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали, які надійшли з Батальйону патрульної поліції в містах Краматорськ та Слов`янськ УПП в Донецькій області ДПП , про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.139, ст. 188-28 КУпАП

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народженого в м. Красний Лиман Донецької області, який є громадянином України, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

(справу розглянуто в присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, роз`яснено зміст ст.63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, будь-яких клопотань та заяв від особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, не надійшло),

ВСТАНОВИВ:

Згідно з матеріалами у справах про адміністративні правопорушення, які надійшли до суду з Батальйону патрульної поліції в містах Краматорськ та Слов`янськ УПП в Донецькій області ДПП, ОСОБА_1 «… в м. Лиман по вул. Незалежності, 46, будучи відповідальною особою, створив перешкоди для руху шляхом встановлення бетонних урн на проїзній частині вулиці…» (протокол серії БД № 214274 від 06.03.2020 року).

Крім того, ОСОБА_1 «…будучи посадовою особою, відповідальною за експлуатаційний стан, не виконав законну вимогу (припис) посадової особи уповноваженого підрозділу Національної поліції Харченко О.М., що стосується безпеки дорожнього руху, вимога (припис) № 30 від 06.03.2020 року щодо демонтажу урн, встановлених на проїзній частині вул. Незалежності…» (протокол серії ДПР 18 № 298710 від 10.03.2020 року).

В діянні ОСОБА_1 , за твердженням представника територіального органу поліції, вбачаються ознаки адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 139, ст. 188-28 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 заперечував свою вину у скоєнні правопорушень, кваліфікованих за ч.1 ст. 139, ст. 188-28 КУпАП, додатково пояснив, що він працював на посаді директора КП «Лиманський Зеленбуд», до нього в лютому 2020 року звернувся керівник ПП «Донбас Будіндустрія Сервіс» ОСОБА_2 , повідомив, що вказане приватне підприємство на підставі господарських договорів здійснює виконання робіт щодо реконструкції під пішохідну зону частини вул. Незалежності у м. Лиман, просив вжити заходів для пергородження частини вулиці з метою убезпечення дорожнього руху на час виконання таких робіт. ОСОБА_1 здійснив погодження з Лиманською міською радою перегородження частини вул. Незалежності у м. Лиман шляхом встановлення бетонних урн, в подальшому частина вулиці була перегороджена урнами, організовано об`їзд перегородженої ділянки в іншому напрямку, встановлено про це попереджувальні дорожні знаки.

Суддя, вислухавши пояснення ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дійшов таких висновків.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

За змістом ст. 9 КУпАП єдиною підставою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність у її діях (бездіяльності) складу адміністративного правопорушення, яким визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Норми ч.1 ст. 139 КУпАП передбачають настання адміністративної відповідальності за пошкодження автомобільних доріг, вулиць, дорожніх споруд, залізничних переїздів, трамвайних колій, технічних засобів регулювання дорожнього руху, самовільне знімання, закриття чи встановлення технічних засобів регулювання дорожнього руху, створення перешкод для дорожнього руху, в тому числі забруднення дорожнього покриття, або невжиття необхідних заходів щодо їх усунення та попередження інших учасників руху про небезпеку, що виникла, або невжиття посадовими особами, відповідальними за технічний стан, обладнання, експлуатацію транспортних засобів, утримання автомобільних доріг та вулиць, громадянами - суб`єктами господарської діяльності заходів щодо заборони руху підвідомчих технологічних транспортних засобів, сільськогосподарської техніки і машин на гусеничному ходу автомобільними дорогами і вулицями, покриття яких може бути пошкоджене.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Органи державної влади, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19 Основного Закону).

Нормами ст. 62 Конституції України визначено основоположні засади презумпції невинуватості. Зокрема, обов`язок встановлення всіх обставин умовного правопорушення та доведення вини особи покладається на сторону обвинувачення; всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно зі ст. 9 Основного Закону чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Україною 17.07.1997 року ратифікована Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 1950), яка набрала чинності для України 11.09.1997 року. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Нормами п.2 ст. 6 згаданої Конвенції передбачено, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Тлумачення поняття «кримінальне обвинувачення» у практиці Європейського суду з прав людини відрізняється своєю «автономністю». Суд сприймає кримінальне обвинувачення як універсальне поняття, яке є наслідком будь-яких діянь протиправного характеру незалежно від ступеню їх суспільної небезпечності.

Зокрема, "обвинувачення" відповідно до положень статті 6 параграфа 1 може бути визначено як "офіційне повідомлення, надане особі уповноваженими представниками влади, в підтвердження того, що вона вчинила злочин", визначення, яке також відповідає критерію, що "ситуація (підозрюваного) суттєво погіршилась" (рішення від 30.03.2004 року у справі «Меріт проти України», заява № 66561/01, п.70).

Також у рішенні від 06.09.2005 року у справі «Салов проти України», заява № 65518/01, п.65, Суд зазначив, що поняття "обвинувачення" має "автономне" значення; воно повинно розумітися в сенсі Конвенції, а не лише в контексті його значення в національному праві. Таким чином, воно може визначатися як "офіційне повідомлення особи компетентним органом державної влади, в якому стверджується, що особа вчинила кримінальний злочин", визначення, яке також відповідає поняттю "впливу важливих наслідків для стану підозрюваного".

У рішенні у справі «Делькур проти Бельгії» (Delcourt v. Belgium) від 17.01.1970 року, заява № 2689/65, Європейський суд з прав людини дійшов висновку про те, що в пункті 1 статті 6 вміщено концепцію терміну «кримінальне обвинувачення», яка характеризується скоріше матеріальним, аніж формальним характером.

Суттєвою ознакою застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є те, що Європейський суд з прав людини не пов`язує термін обвинувачення із власне обвинувальним висновком, що складається органами слідства по закінченню досудового слідства. Для визначення кримінального характеру того чи іншого обвинувачення Суд застосовує три послідовні критерії (критерій національного права, критерій адресатів, критерій форми і тяжкості правових наслідків).

Враховуючи, що національним законодавством України порушення пошкодження автомобільних доріг, вулиць, дорожніх споруд, залізничних переїздів і технічних засобів регулювання дорожнього руху, створення перешкод для руху та невжиття необхідних заходів щодо їх усунення розглядається як делікт (ст. 139 КУпАП), вказана норма поширює свою дію на невизначене коло осіб, тягне за собою застосування значної суми штрафу або застосування примусової форми праці (громадських робіт), суддя у цьому випадку оцінює процедуру складання службовими особами органу Національної поліції щодо ОСОБА_1 матеріалів у справі про адміністративне правопорушення як таку, що підпадає під дію ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З огляду на зміст протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 214274 від 06.03.2020 року, складеного відносно ОСОБА_1 , та заперечення останнім своєї вини, посадові особи територіального органу поліції повинні довести факт створення ОСОБА_1 перешкод для дорожнього руху.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобами фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Як докази вини ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, кваліфікованого за ч.1 ст. 139 КУпАП, працівниками територіального органу поліції були надані до суду протокол серії БД № 214274 від 06.03.2020 року, схема до акта обстеження ділянки вулично -шляхової мережі по АДРЕСА_2 від 06.03.2020 року, акт обстеження ділянки вулично -шляхової мережі по АДРЕСА_2 від 06.03.2020 року, письмові пояснення ОСОБА_1 від 06.03.2020 року (в яких останній вказує на вимушене перекриття частини вул. Незалежності у зв`язку зі здійсненням робіт щодо реконструкції дитячого майданчика та прилеглої до будинку культури території).

Будь-яких інших доказів у справі про адміністративне правопорушення, кваліфіковане за ч.1 ст. 139 КУпАП, щодо ОСОБА_1 співробітниками поліції до суду не надано.

При цьому згідно із п. 15.15 Правил дорожнього руху, затв. постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 (зі змінами), на проїзній частині забороняється встановлення предметів, що перешкоджають проїзду чи паркуванню транспортних засобів, за винятком випадків: оформлення дорожньо-транспортної пригоди; виконання дорожніх робіт або робіт, пов`язаних із зайняттям проїзної частини; обмеження або заборони руху транспортних засобів та пішоходів у випадках, передбачених законодавством.

Натомість надані ОСОБА_1 для огляду в судовому засіданні письмові матеріали доводять, що навесні 2020 року здійснювались роботи щодо реконструкції частини вул. Незалежності у м. Лиман, в лютому 2020 року до директора КП «Лиманський Зеленбуд» ОСОБА_1 звернувся керівник ПП «Донбас Будіндустрія Сервіс» ОСОБА_2 , повідомив, що вказане приватне підприємство на підставі господарських договорів здійснює виконання робіт щодо реконструкції під пішохідну зону частини вул. Незалежності у м. Лиман, просив вжити заходів для пергородження частини вулиці з метою убезпечення дорожнього руху на час виконання таких робіт. ОСОБА_1 здійснив погодження з Лиманською міською радою перегородження частини вул. Незалежності у м. Лиман шляхом встановлення бетонних урн, в подальшому частина вулиці була перегороджена урнами, організовано об`їзд перегородженої ділянки в іншому напрямку, встановлено про це попереджувальні дорожні знаки.

За таких обставин службовими особами територіального органу Національної поліції не доведено наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 139 КУпАП, отже, суддя констатує відсутність правових підстав для притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Норми ст. 188-28 КУпАП передбачають адміністративну відповідальність за невиконання законних вимог (приписів) посадових осіб уповноважених підрозділів Національної поліції щодо усунення порушень правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.

Як докази вини ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, кваліфікованого за ст. 188-28 КУпАП, працівниками територіального органу поліції були надані до суду протокол серії ДПР 18 № 298710 від 10.03.2020 року, акт обстеження ділянки вулично -шляхової мережі по вул. Незалежності, 46, у м. Лиман Донецької області від 10.03.2020 року, вимога (припис) уповноваженої особи органу Національної поліції від 06.03.2020 року № 30, адресована директору КП «Лиманський Зеленбуд» ОСОБА_1 (в якій йшлося про необхідність демонтувати бетонні урни, встановлені по вул. Незалежності), копія протоколу серії БД № 214274 від 06.03.2020 року, копія схеми до акта обстеження ділянки вулично -шляхової мережі по АДРЕСА_2 від 06.03.2020 року, копія акта обстеження ділянки вулично -шляхової мережі по АДРЕСА_2 від 06.03.2020 року.

Будь-яких інших доказів у справі про адміністративне правопорушення, кваліфіковане за ст. 188-28 КУпАП, щодо ОСОБА_1 співробітниками поліції до суду не надано.

Оскільки в діях ОСОБА_1 щодо встановленні на проїзній частині вул. Незалежності бетонних урн не було встановлено порушень вимог п. п. 15.15 Правил дорожнього руху, такі його дії були об`єктивно зумовлені виконанням на підставі господарських договорів, укладених між Лиманською міською радою та ПП «Донбас Будіндустрія Сервіс», робіт, пов`язаних із зайняттям проїзної частини, у справі не вбачається підстав вважати, що вимога (припис) уповноваженої особи органу Національної поліції від 06.03.2020 року № 30 була спрямована саме на усунення порушень правил, норм і стандартів, котрі стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.

Крім того, органом Національної поліції не доведено, що ОСОБА_1 за колом своїх службових обов`язків є (чи був) саме тією посадовою особою, котра відповідає за утримання автомобільних доріг та вулиць, до протоколу не додано відповідних посадових інструкцій ОСОБА_1 , статутних документів КП «Лиманський Зеленбуд».

З урахуванням положень ст. 6 Конвенції про захист людини і основоположних свобод (Рим, 1950 рік), а також беручи до уваги висновки Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України» («Luchaninova v. Ukraine», заява № 16347/02, рішення від 09.06.2011 року), «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», заява № 36673/04, рішення від 30.05.2013 року), «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 року), у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготовитися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом» (п. 161 рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom); п.65 рішення від 21.07.2011 року у справі «Коробов проти України» (Korobov v. Ukraine), заява № 39598/03). Така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

В розглядуваній справі суддя дійшов висновку про те, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень органом Національної поліції не була доведена «поза розумним сумнівом».

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате провадження підлягає закриттю, зокрема, за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

При наявності обставин, передбачених статтею 247 КУпАП орган (посадова особа) по справі про адміністративне правопорушення виносить постанову про закриття справи (ст. 284 КУпАП).

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 7,9,247,280,284 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ :

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.139 КУпАП.

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 188-28 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, до Донецького апеляційного суду через Краснолиманський міський суд Донецької області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня складання постанови.

Постанова набирає законної сили після спливу встановленого строку на її апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після перегляду справи апеляційним судом.

Суддя -