Справа № 163/2669/20 Провадження №33/802/804/20 Головуючий у 1 інстанції:Чишій С. С.
Категорія: ст. 472 МК України Доповідач: Клок О. М.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2020 року місто Луцьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Волинського апеляційного суду Клок О.М., з участю секретаря Вергуна Т.С., представника митниці Пікалюка М.С., скаржника ОСОБА_1 , захисника Завиднюка В.І. розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, жителя АДРЕСА_1 , працюючого водієм ТОВ «Агротеп» на постанову судді Любомльського районного суду від 01 жовтня 2020 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст.472 МК України,

В С Т А Н О В И В

Вказаною постановою ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.472 МК України, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 212058 гривень з конфіскацією в дохід держави 303 акумуляторні батареї загальною вартістю 212058.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь Волинської митниці ДФС України 2255 гривень витрат по справі на зберігання товарів та в користь держави 420 гривень 40 копійок судового збору.

ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 19 серпня 2020 року з Республіки Польща в Україну через митний пост «Ягодин» Волинської митниці Держмитслужби будучи водієм автомобіля "ДАФ", д.н.з. НОМЕР_1 , з напівпричепом «Шмітц», д.н.з. НОМЕР_2 , в якому перевозився вантаж «частини дорожньої будівельної техніки; обладнання для зважування; частини для гірничо-шахтного устаткування», вказав у митній декларації про відсутність особистих речей та товарів, не задекларувавши за встановленою формою 303 штуки акумуляторних батарей загальною вартістю 212058 гривень, що знаходились в напівпричепі разом із задекларованими товарами, які були виявлені під час митного контролю чим вчинив правопорушення, передбачене ст.472 МК України.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі вказує на невідповідність постанови вимогам законодавства, матеріалам та обставинам справи. Посилається на те, що судом неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права. Останній зокрема вказує, що судом було залишено поза увагою ту обставину, що товар був йому завантажений помилково, його вини в цьому немає. Також не взято до уваги, що під час завантаження товару був відсутнім з поважних причин, а саме через карантин. Просить скасувати постанову суду першої інстанції як незаконну та необґрунтовану, а провадження у справі закрити за відсутністю в його діях вказаного адміністративного правопорушення.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши скаржника та захисника, які апеляцію підтримали з наведених у ній мотивів, представника митниці, який просив залишити постанову суду першої інстанції без змін, дослідивши матеріали справи, суддя приходить до наступного висновку.

Стаття 489 Митного кодексу України передбачає, що посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи, суддя першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення, щодо ОСОБА_1 за ст.472 МК України вказаної вимоги дотримав.

Висновок суду першої інстанції про вчинення саме ОСОБА_1 адміністративного правопорушення ґрунтується на перевірених і досліджених в судовому засіданні доказах, яким суд дав належну оцінку.

Так, факт незадекларування водієм автомобіля «ДАФ» д.н.з. НОМЕР_1 з напівпричепом «Шмітц», д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_1 товару-акумуляторних батарей стверджується протоколом про порушення митних правил, актом проведення митного огляду транспортного засобу, письмовими та усними поясненнями ОСОБА_1 , контрольним талоном, митною декларацією, товарно-супровідними документами на вантаж «частини дорожньої будівельної техніки; обладнання для зважування; частини для гірничо-шахтного устаткування», службовою запискою інспектора митниці, висновком експерта.

Сам ОСОБА_1 своїми письмовими поясненнями та поясненнями в протоколі підтверджував факт недекларування товарів, при цьому будь-яких зауважень чи заперечень не вказував.

Дані докази, на думку апеляційного суду, є належними та допустимими, оскільки отримані в порядку, передбаченому законом, та прямо чи непрямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, а також інших обставин, які мають значення для провадження.

Враховуючи докази, які суд першої інстанції взяв до уваги, давши їм належну оцінку, та поклав в основу обвинувачення, суддя знаходить доводи скаржника про те, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.472 МК України, безпідставними.

Твердження ОСОБА_1 та його захисника Завиднюка В.І. про помилку при завантажені товару не може свідчити про відсутність в його діях складу правопорушення, оскільки статтею 11 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Суб`єктивна сторона даного правопорушення характеризується відсутністю прямого умисла, наприклад необережною (самовпевненість або недбалість) формою вини.

Згідно роз`яснень, наведених у п.15 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про контрабанду та порушення митних правил» № 8 від 03.06.2005 року, при розмежуванні правопорушень, відповідальність за які передбачена ст. 340 у МКУ ст. 352 МКУ, необхідно мати на увазі, що дії особи можуть бути визнані недекларуванням товарів, транспортних засобів (відповідна ст. 472 у чинному МК України) тільки в тому разі, коли особа не мала намірів приховати товар від митного контролю. При цьому, слід вказати, що суб`єктивною стороною даного адміністративного правопорушення є відсутність прямого умислу, тобто визначено необережною формою вини (самовпевненістю або недбалістю).

У відповідності до вимог ч.1 ст. 531 МК України, підставами для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил є: 1) відсутність в діях особи, яка притягується до відповідальності, ознак порушення митних правил; 2) необ`єктивність або неповнота провадження у справі або необ`єктивність її розгляду; 3) невідповідність викладених у постанові висновків фактичним обставинам справи; 4) винесення постанови неправомочною особою, безпідставне недопущення до участі в розгляді справи особи, притягнутої до відповідальності, або її представника, а також інше обмеження прав учасників провадження у справі про порушення митних правил та її розгляду; 5) неправильна або неповна кваліфікація вчиненого правопорушення.

У відповідності до ст.294 ч.7 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Враховуючи вищенаведені та зібрані по справі докази, суддя вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 472 МК України, та призначив безальтернативне стягнення, яке відповідає вимогам митного законодавства, а тому підстав для скасування постанови суду першої інстанції, на що вказує скаржник в своїй апеляції, немає.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.294 КУпАП, суддя

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Любомльського районного суду від 01 жовтня 2020 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст.472 МК України без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського апеляційного суду О.М.Клок