Єдиний унікальний № 408/134/20-п
Провадження № 3/408/192/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2020 року смт. Біловодськ

Суддя Біловодського районного суду Луганської області Булгакова Г.В., розглянувши матеріали управління оперативного забезпечення на окремих територіях зон проведення АТО Головного управління ДФС у Луганській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця ст. Мальчевська Міллерівського району Ростовської області, зареєстрованого за проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, не працюючого, маючого на утримані четверо дітей,

за частиною 1 статті 164 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

З протоколу про адміністративне правопорушення №294 від 16.12.2019 року йдеться, що 16.12.2019, о 12 год. 10 хв., на трасі Т1314, між с. Городище та с. Чугінка Луганської області, ОСОБА_1 , систематично, за власною ініціативою, з метою отримання прибутку в розмірі 500 гривень за ходку, надавав послуги з вантажного перевезення товару (бензину) з с. Мілове до с. Широкий Луганської області, та з метою подальшої реалізації, на автомобілі MERCEDES-BENZ VITO110D, номерний знак НОМЕР_1 , без державної реєстрації, як суб`єкта господарювання, чим порушив вимоги ст. 58 Господарського кодексу України.

Дані дії ОСОБА_1 співробітниками ДФС кваліфіковані за ч. 1 ст.164 КУпАП.

ОСОБА_1 в судовому засідання просив суд закрити провадження у справі у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП, вказав, що перевезення вантажу він здійснював одноразово та без будь-якої винагороди на прохання свого знайомого ОСОБА_2 про що наголошував співробітникам ДФС.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи наявні пом`якшуючі чи обтяжуючі обставини, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації чи трудовому колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Адміністративне правопорушення (проступок) це протиправна винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Це визначення дається в статті 9 КУпАП і в ньому робиться акцент на об`єкти адміністративного правопорушення громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління.

У відповідності до диспозиції ч. 1 ст. 164 КУпАП протиправним визнається провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання або без одержання ліцензії на провадження певного виду діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону.

З аналізу наведеної статті вбачається, що об`єктивна сторона даного правопорушення полягає у здійсненні господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання або без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону.

Відповідно до ч.1,2 ст. 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватись і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність).

Згідно ч.1 ст. 58 ГК України суб`єкт господарювання підлягає державній реєстрації як юридична особа чи фізична особа-підприємець у порядку, визначеному законом.

Відповідно до п.24 ст.7 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» перевезення пасажирів, небезпечних вантажів та небезпечних відходів річковим, морським, автомобільним, залізничним та повітряним транспортом, міжнародні перевезення пасажирів та вантажів автомобільним транспортом підлягають ліцензуванню.

Відповідно до п.3 та п.4 «Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з перевезення пасажирів, небезпечних вантажів та небезпечних відходів автомобільним транспортом, міжнародних перевезень пасажирів та вантажів автомобільним транспортом», затверджених постановою КМУ №1001 від 25 грудня 2015 року, дія цих Ліцензійних умов поширюється на суб`єктів господарювання юридичних та фізичних осіб - підприємців, які провадять господарську діяльність з перевезення пасажирів, небезпечних вантажів та небезпечних відходів автомобільним транспортом, міжнародних перевезень пасажирів та вантажів автомобільним транспортом (далі - господарська діяльність). Господарська діяльність може провадитись частково за такими видами зокрема, як внутрішні перевезення небезпечних вантажів та небезпечних відходів вантажними автомобілями.

Відповідно до ДОПНВ (Європейська угода про міжнародне дорожнє перевезення небезпечних вантажів) визначено такі класи небезпечних вантажів:

Клас 1 Вибухові речовини і вироби

Клас 2 Гази

Клас 3 Легкозаймисті рідини

Клас 4.1 Легкозаймисті тверді речовини, самореактивні речовини, речовини, які полімеризуються і тверді десенсибілізовані вибухові речовини

Клас 4.2 Речовини, здатні до самозаймання

Клас 4.3 Речовини, що виділяють легкозаймисті гази при зіткненні з водою

Клас 5.1 Речовини, що окислюють

Клас 5.2 Органічні пероксиди

Клас 6.1 Токсичні речовини

Клас 6.2 Інфекційні речовини

Клас 7 Радіоактивні матеріали

Клас 8 Корозійні речовини

Клас 9 Інші небезпечні речовини та вироби

В матеріалах справи зазначено, що ОСОБА_1 перевозив вантаж, а саме бензин АІ-92, проте яким чином було встановлено, що даний вантаж є бензином АІ-92 суду не зрозуміло, оскільки в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази у розумінні статті 256 КУпАП, а саме висновок експерта, висновок спеціаліста тощо.

Разом з тим, даючи оцінку обставинам викладеним у протоколі, суд має керуватися визначенням підприємницької діяльності, яке закріплено у ст. 42 Господарського кодексу України, у відповідності до якого підприємництво як вид господарської діяльності - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

З наведеного визначення підприємницької діяльності витікає, що нею може визнаватися лише систематична діяльність особи, яка має на меті отримання прибутку, тобто, враховуючи конкретні обставини справи, необхідно встановити, що дійсно особа за власною ініціативою, систематично здійснює певну діяльність з метою отримання прибутку.

Матеріалами справи дійсно підтверджується факт перевезення ОСОБА_1 вантажу. Проте з наведених доказів неможливо дійти безсумнівного висновку, що відображена у протоколі діяльність ОСОБА_1 мала ознаки господарської. У поясненнях правопорушника знайшов своє підтвердження лише факт його керування автомобілем з вантажем на прохання знайомого. Однак, неможливо встановити систематичність перевезення вантажів ОСОБА_1 . Також матеріали справи не містять належних доказів того, що він здійснював перевезення даного вантажу з метою отримання прибутку, про що і стверджуває сам ОСОБА_1 , зазначаючи, що дійсно вантаж перевозив на прохання знайомого, ця поїздка була зроблена тільки один раз та безоплатно.

Таким чином, суд вважає, що дії останнього не мали ознаки підприємницької діяльності, зокрема, не доведено систематичність його діяльності та мотиву особи, спрямованого на отримання прибутку, що в свою чергу виключає склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, у діях особи.

Вищезазначене свідчить, що при розгляді матеріалу про адміністративне правопорушення судом, відсутні об`єктивні дані про те, що ОСОБА_1 здійснював господарську діяльність без держреєстрації як суб`єкта господарювання, а саме надавав послуги по вантажному перевезенню товарів та без оформлення відповідної ліцензії.

Як вже було зазначено, відповідно до ст. 42 ГК України підприємництво це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Однією з обов`язкових ознак підприємницької діяльності є систематичність її здійснення. Чинним законодавством систематичною вважається діяльність у разі, коли подібні дії здійснюються протягом календарного року більш ніж чотири рази, в такому випадку громадяни зобов`язані зареєструватися як суб`єкти підприємництва і тільки при невиконанні останньої вимоги настає відповідальність за ст. 164 КУпАП.

З матеріалів справи вбачається, що в ній наявні відомості про відсутність реєстрації ОСОБА_1 як суб`єкта підприємницької діяльності, але відсутні дані про те, що він займається систематичним вантажним перевезенням вантажів, тому він не може бути притягнутий до адміністративної відповідальності через відсутність в його діях складу правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 164 КУпАП.

Отже, матеріали справи не містять жодних доказів того, що ОСОБА_1 здійснював систематичні перевезення з метою отримання прибутку.

При цьому, необхідно зауважити, що суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до статті 280КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення.

Згідно статей 1,3,8,9 Конституції України - Україна є правовою державою, в якій людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Конституція України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Тобто в даному випадку, через невідповідність складеного протоколу про адміністративне правопорушення та доданих до нього письмових доказів вимогам ст. 256 КУпАП, суд позбавлений можливості достовірно встановити наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164КУпАП.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку, та усунувши усі можливі сумніви, і в залежності від встановленого прийняти мотивоване законне рішення. Разом з тим, приймаючи рішення у справі, суд має керуватися презумпцією невинуватості, закріпленою у ст. 62 Конституції України, відповідно до якої тягар доказування вини покладено на орган, який склав відповідний матеріал. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Зіставивши наявні матеріали справи, суд дійшов до висновку про необґрунтованість притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності через відсутність у матеріалах справи достатніх доказів, які б підтверджували наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП.

Інших обставин в протоколі та матеріалах справи не відображено, у зв`язку з чим відсутні підстави для висновку про наявність в діях ОСОБА_1 порушення ч. 1 ст. 164 КУпАП, про які вказано в протоколі.

При цьому, ст. 62 Конституції України закріплено, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 19 ЗУ "Про міжнародні договори України", ст. 17 ЗУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Оскільки санкція ч. 1 ст. 164 КУпАП передбачає не тільки застосування штрафу, але й конфіскацію, суд приходить до висновку, що загальний характер цієї норми і тяжкість передбаченого нею покарання, яке може полягати в конфіскації речей, вартість яких законом не обмежена, вимагає суворого дотримання стандартів ЄСПЛ, притаманних кримінальному провадженню, при застосуванні указаної норми.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість висунутого проти нього обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях притримується позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" № 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v. the UnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Враховуючи наявну неповноту у доведеності вини особи у вчиненні правопорушення, а також, дотримуючись вимог ст. 62 Конституції України, згідно якої обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, суд дійшов висновку, що провадження у справі відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 164 КУпАП необхідно закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП через відсутність події та складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 164 ч.1, 247, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя, -

постановив:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 164 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Луганського апеляційного суду безпосередньо або через Біловодський районний суд Луганської області протягом десяти днів з дня її проголошення.

СУДДЯ: Г.В.Булгакова