Справа № 462/6846/19 Головуючий у 1 інстанції: Ліуш А.І.
Провадження № 33/811/68/20 Доповідач: Галапац І.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2020 року Львівський апеляційний суд в складі:

судді Галапаца І.І.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу правопорушника ОСОБА_1 на постанову судді Залізничного районного суду м. Львова від 18 грудня 2019 року,

з участю захиснтка правопорушника адвоката Манукян М.А.,

правопорушника ОСОБА_1 ,

встановив:

цією постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком один рік.

Також постановлено стягнути з ОСОБА_1 384,20 грн. судового збору.

Згідно постанови судді, 21 жовтня 2019 року о 15 год. 07 хв. у м. Львові по вул. Угорській, 7а, ОСОБА_1 , керував автомобілем марки «Рено», реєстраційний номер НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп`яніння та відмовився від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан сп`яніння.

В апеляційній скарзі правопорушник ОСОБА_1 покликається на те, що оскаржувана постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Наголошує, що суд першої інстанції, незважаючи на численні порушення вимог законодавства при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, безпідставно не повернув такий на доопрацювання.

Акцентує, що в протоколі не конкретизовано, які саме матеріали до нього додаються; до протоколу долучено пояснення лише одного із двох зазначених у протоколі свідків, а саме ОСОБА_2 ; місце його ОСОБА_1 проживання, посада, спеціальне звання та прізвище, ім`я, по батькові поліцейського записано не друкованими літерами.

Вважає, що пояснення свідка ОСОБА_3 , яка є іноземкою, не можуть братися до уваги, оскільки остання без перекладача в повній мірі не розуміла обставин події.

Покликається на те, що пояснення свідка ОСОБА_2 не є належним доказом по справі, оскільки такі ним підписані 20 жовтня 2019 року, а протокол складено 21 жовтня 2019 року.

Окрім цього звертає увагу на те, що свідок ОСОБА_2 є упередженим через конфліктну ситуацію на дорозі між ними.

Стверджує, що поліцейські діяли незаконно і чинили на нього психологічний тиск та звинуватили його в перебуванні в стані наркотичного сп`яніння, що він заперечує.

Також зазначає, що поліцейськими йому не було роз`яснено прав і не ознайомлено з обов`язками.

Наголошує, що не мав умислу ухилятись від огляду на стан наркотичного сп`яніння і цього ж дня пройшов відповідний огляду у Пустомитівській центральній районній лікарні, яким встановлено, що він не перебував у стані наркотичного сп`яніння.

Покликається на те, що працівниками поліції не надано відеозапис із нагрудної камери та довідку про наявність повторності вчинення адміністративного правопорушення, отримання (неотримання) особою за місцем її проживання посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, що на думку апелянта, унеможливлювало перевірку правильності кваліфікації його діяння.

Вважає, що за відсутності належних та допустимих доказів, які б давали підстави для притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП, та після повернення доопрацьованого протоколу, провадження у справі підлягає закриттю на підставі п.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Просить скасувати постанову Залізничного районного суду м. Львова від 18 грудня 2019 року та направити протокол про адміністративне правопорушення щодо нього на доопрацювання.

Заслухавши пояснення правопорушника ОСОБА_1 та виступ його захисника адвоката Манукян М.А., які підтримали апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, суд вважає, що така задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно практики Європейського суду з прав людини будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення, відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, крім іншого, є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, дотримавшись вищезазначених вимог закону, об`єктивно з`ясував та дослідив всі обставини справи і докази у ній.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, за обставин, встановлених місцевим судом і викладених у постанові, обґрунтований наявними в матеріалах справи доказами, дослідженими й перевіреними в судовому засіданні, яким дана об`єктивна оцінка, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ОБ № 135827 від 21 жовтня 2019 року, який підписаний правопорушником і у графі «Пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, по суті правопорушення», ОСОБА_1 зазначено про його відмову від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан сп`яніння (а.с.1); письмовими поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а.с.2, 3), з чим погоджується і апеляційний суд.

Підстави, які б давали можливість суду апеляційної інстанції вважати їх сумнівними та неправдивими, відсутні.

Крім цього, під час апеляційного розгляду правопорушник ОСОБА_1 визнав, що на пропозицію працівників поліції відмовився пройти огляд на стан сп`яніння.

При цьому, апеляційним судом враховується також і те, що правопорушник ОСОБА_1 дії працівників поліції щодо складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення не оскаржував, доказів неправомірної поведінки останніх та доказів, які б спростовували фактичні дані, що містяться в протоколі та додатках до нього, суду не надав.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги правопорушника безпідставними та такими, що не впливають на законність прийнятого по суті рішення і не вбачає підстав для направлення протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 на дооформлення.

Отже, апеляційний суд приходить до висновку, що суддя районного суду підставно притягнув ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Призначене судом І інстанції ОСОБА_1 стягнення, з врахуванням характеру вчиненого правопорушення та особи правопорушника, відповідає вимогам ст.ст. 23, 33 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд,

постановив:

апеляційну скаргу правопорушника ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Залізничного районного суду м. Львова від 18 грудня 2019 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком один рік без зміни.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя судової палати

з розгляду кримінальних справ

Львівського апеляційного суду Галапац І.І.