КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

4 грудня 2020 року м. Київ

Суддя Київського апеляційного суду Васильєва М.А.,

за участю:

захисника Бондаренко Г.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника Бондаренко Ганни Петрівни в інтересах ОСОБА_1 на постанову Деснянського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2020 року, якою

ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований: АДРЕСА_2 ,

визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, провадження у справі за ст. 124 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою суду ОСОБА_1 визнаний винуватим в тому, що 3 квітня 2020 року о 18.10 год. в м. Києві по вул. Гната Хоткевича, 1-Б, керуючи автомобілем «Мерседес Бенц Спринтер 416» державний номерний знак НОМЕР_1 , був не уважний, не стежив за дорожньою обстановкою, відволікся від керування, внаслідок чого здійснив наїзд на перешкоду, а саме залізну опору, в результаті чого автомобіль отримав механічні пошкодження, чим порушив вимоги п.п. 2.3 (б) ПДР України, тобто, вчинив правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП.

Суд закрив провадження у справі з огляду на те, що згідно з протоколом дата виявлення адміністративного правопорушення - 3 квітня 2020 року, і, на момент розгляду справи сплинули строки, передбачені ч. 2 ст. 38 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду, захисник Бондаренко Г.П. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову, провадження у справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник посилається на те, що з оскаржуваною постановою неможливо погодитись, так як судом не було належним чином досліджено докази, що містяться у матеріалах справи, зокрема, протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 533028 від 3 квітня 2020 року та висновок експерта Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи №031-76-2020 від 30 вересня 2020 року.

Так апелянт вказує, що протокол про адміністративне правопорушення було складено у зв`язку з порушенням ОСОБА_1 підпункту б) п. 2.3. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306. Як зазначено у даному протоколі, ОСОБА_1 був неуважний, не стежив за дорожньою обстановкою та відволікся від керування. Проте у матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б доводили наведені у протоколі обставини. Натомість, матеріали містять поясненим ОСОБА_1 про те, що він, будучи за кермом, відчув різке погіршення фізичного стану, запаморочення та знепритомнів, отямився через декілька секунд, коли відчув удар, як виявилося, від зіткнення автомобіля з металевим стовпом на паркувальному майданчику.

Також, як зазначає захисник, зі схеми місця ДТП вбачається, що на ній не відображено гальмівний шлях транспортного засобу, яким керував ОСОБА_1 , що, враховуючи водійський стаж останнього, який складає більше 20 років, та мінімальну швидкість автомобіля на паркувальному майданчику, підтверджує несвідомий стан ОСОБА_1 , оскільки об`єктивно неможлива відсутність реакції водія на виникнення небезпеки для руху через наявну перешкоду, яку він за нормальних умов спроможний виявити та негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного об`їзду перешкоди.

Як вказує апелянт, на підтвердження хворобливого стану ОСОБА_1 в матеріалах справи наявна довідка Центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф міста Києва від 3 квітня 2020 року, де вказані завищені показники артеріального тиску та частоти пульсу, виміряні лікарем «Швидкої медичної допомоги» у ОСОБА_1 після дорожньо-транспортної пригоди. Також за наслідками проведення судово-медичної експертизи за матеріалами адміністративної справи № 754/4566/20 експерти дійшли висновку, що можна припустити, що у ОСОБА_1 мало місце погіршення соматичного стану у вигляді «гіпертонічного кризу», котре могло супроводжуватися порушенням рівня свідомості взагалі та, зокрема, 3 квітня 2020 року о 18.10.

Захисник зазначає про те, що з оскаржуваної постанови вбачається, що суд жодним чином не звернув увагу на те, що матеріали справи містять докази саме хворобливого стану ОСОБА_1 на момент виникнення ДТП та не містять доказів його неуважності. Окрім того, апелянт акцентує увагу на тому, що у своєму рішенні в порушення ст. 283 КУпАП суд не наводить обставини, установлені під час розгляду справи, а лише робить загальний висновок, який не зрозуміло на чому ґрунтується та суперечить змісту матеріалів справи про те, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, доведена повністю зібраними по справі доказами.

ОСОБА_1 , належним чином повідомлений про день, час та місце апеляційного розгляду, до суду апеляційної інстанції не з`явився з поважних причин. Захисник вважала можливим проведення апеляційного розгляду за відсутності ОСОБА_1 .

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника на підтримку апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 245, 252, 280, 283 КУпАП, серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Між тим, при розгляді даної справи суд першої інстанції цих вимог закону дотримався не у повному обсязі.

Визнаючи ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, за обставин, вказаних у постанові, суд послався на те, що заслухавши пояснення ОСОБА_1 , дослідивши та оцінивши матеріали справи в їх сукупності, дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, доведена повністю зібраними по справі доказами.

Проте, з таким висновком суду неможливо погодитися, оскільки суд першої інстанції не вказав, які саме докази, які б підтверджували винуватість ОСОБА_1 в інкримінованому йому правопорушенні, прийняті до уваги, не розкрив їх зміст, не проаналізував їх у сукупності та не перевірив їх з точки зору достатності та допустимості, не усунув наявні у справі суперечності, на що обґрунтовано посилається захисник в апеляційній скарзі.

Як встановлено з матеріалів справи, 3 квітня 2020 року о 18.10 год. в м. Києві по вул. Гната Хоткевича, 1-Б, відбулось зіткнення автомобіля «Мерседес Бенц Спринтер 416» державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 із залізною опорою, в результаті чого автомобіль отримав механічні пошкодження. Зазначені обставини підтверджуються схемою місця ДТП та поясненнями водія ОСОБА_1 , наданими після ДТП (ас. 3,4).

Одночасно у поясненнях ОСОБА_1 вказав про те, що під час керуванням автомобілем він втратив свідомість на паркувальному майданчику ТЦ «Новус», що і призвело до ДТП.

Згідно з копією довідки Центра екстреної медичної допомоги та медицини катастроф м. Києва від 3 квітня 2020 року о 19.20 год., ОСОБА_1 надавалась медична допомога, під час якої встановлено у ОСОБА_1 тиск 150/100, пульс 92, проведений огляд ОСОБА_1 та надані ліки (ас. 23).

З копії медичної книжки ОСОБА_1 вбачається, що 6 квітня 2002 року він звертається до лікаря терапевта у зв`язку із головними болями, а 9 квітня 2020 року до невропатолога, де зазначений діагноз: «Стан після гіпертонічного кризу» (ас.25-28).

За клопотанням захисника судом першої інстанції призначено судово-медичну експертизу, за висновком якої дані наданої документації свідчать про те, що ОСОБА_1 звертався за медичною допомогою з приводу гострої респіраторної вірусної інфекції, бронхіту, цереброваскулярної хвороби, остеохондрозу шийного відділу хребта та килу міжхребцевого диску С5-С6 шийного відділу хребта.

3 квітня 2020 року о 1920 у ОСОБА_1 лікарями екстреної медичної допомоги було зафіксовано підвищення артеріального тиску (згідно копії «Довідки з центру медичної допомоги та медицини катастроф міста Києва») до 150/100 мм.рт.ст., з приводу чого було надано первинну медичну допомогу у вигляді: вимірювання пульсу, глюкози крові, електрокардіографічне дослідження, вимірювання рівня сатурації крові та призначенням гіпотензивного препарату (каптопрес), з подальшою відмовою ОСОБА_1 від госпіталізації.

Враховуючи відсутністьбудь-яких даних за наявність у ОСОБА_1 серцево-судинної патології, як до, так і після подій, які мали місце 3 квітня 2020 року, а лише запис з амбулаторної картки хворого від 9 квітня 2020 року: «Діагноз: Цереброваскулярна хвороба, стан після гіпертонічного кризу (3 квітня 2020 року), який не знаходить свого об`єктивного підтвердження за даними наданої документації, відсутність даних об`єктивного огляду при контактуванні з лікарями екстреної медичної допомоги, а лише наявність одного зафіксованого показника «підвищення артеріального тиску до 150/100 мм.рт.ст.» станом на 3 квітня 2020 року о 1920 (через 1'10''після моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 3 квітня 2020 року о 1810), можна лише факультативно припустити, що у ОСОБА_1 мало місце погіршення соматичного стану у вигляді «гіпертонічного кризу», котре могло супроводжуватися порушенням рівня свідомості взагалі та, зокрема, 3 квітня 2020 року о 1810 (ас. 41-45).

Таким чином, з урахуванням висновку судово-медичної експертизи не виключається можливість порушення у ОСОБА_1 рівня свідомості взагалі та, зокрема, 3 квітня 2020 року о 18.10 год., тобто, в той час коли відбулась дорожньо-транспортна пригода.

Склад адміністративного правопорушення включає в себе ознаки, які характеризують зовнішній прояв поведінки особи, його спрямованість та наслідки; ознаки, що характеризують правопорушника і його психічне ставлення до скоєного. Відповідно ознаки складу адмінправопорушення об`єднуються у чотири групи (елементи): об`єкт адміністративного правопорушення, об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, суб`єкт адмінправопорушення та суб`єктивна сторона адмінправопорушення. Всі зазначені елементи складу адмінправопорушення є обов`язковими. Суб`єктивна сторона адмінправопорушення відображає психічне ставлення особи до скоюваного діяння і наслідків, що наступають в результаті цього діяння.

Суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу або необережності.

Відповідно до ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Згідно з положеннями ст. 11 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Як встановлено з матеріалів справи, ОСОБА_1 , працюючи водієм АТКБ «Приватбанк», пройшов зранку огляд лікаря, про що зазначено ОСОБА_1 у протоколі про адміністративне правопорушення і не спростовано матеріалами справи.

Однак, внаслідок гіпертонічного кризу, який стався раптово, що об`єктивно підтверджується наявними у справі доказами, з урахуваннямводійського стажу ОСОБА_1 , відсутності слідів гальмування (що може свідчити про неконтрольованість ситуації на момент ДТП з боку ОСОБА_1 за станом здоров`я), апеляційний суд доходить висновку, що сукупність вказаних обставин може свідчити про те, що водій ОСОБА_1 на час ДТП перебував у хворобливому стані, який не давав йому можливості належним чином контролювати як свої дії, так і рух автомобіля.

Таким чином встановлені обставини свідчать про відсутність в діях ОСОБА_1 суб`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, яка полягає у відсутності як умислу, так і необережності на вчинення правопорушення.

З урахуванням обставин, встановлених під час апеляційного розгляду, апеляційний суд доходить висновку, що у діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, за обставин, зазначених як у протоколі про адміністративне правопорушення, так і у постанові суду, а відтак, постанова суду підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, а апеляційна скарга захисника підлягає до задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника Бондаренко Ганни Петрівни в інтересах ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову Деснянського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2020 року щодо ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП, - скасувати, провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу вказаного адміністративного правопорушення.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду М.А. Васильєва