Справа № 428/8599/20
Провадження №3/428/2075/2020
Постанова

іменем України

11 листопада 2020 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді Комплєктової Т. О.,

за участі секретаря судового засідання Кожем`яки А. В.,

особи, яка притягається до

адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

захисника Шевчука О. В.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Сєвєродонеького міського суду Луганської області матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 44-3 КУпАП:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП у матеріалах справи відсутній, українця, громадянина України, не працюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

встановив:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАБ 331214 від 29.09.2020, 29.09.2020 о 18:58 год. ОСОБА_1 порушив правила щодо карантину люде санітарно-епідеміологічних правил і норм, передбачених ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб», а саме маючи контакт з хворим на COVID-19 ОСОБА_2 , який мав місце 25.09.220, та згідно наказу МОЗ України від 22.03.2020 № 722 Організація надання медичної допомоги хворим на коронавірусну хворобу (COVID-19) від 17.09.2020 № 2122 додатку 5, не забезпечив умов самоізоляції, здійснив скликання СТВК, чим порушив умови ПКМУ від 22.07.2020 зі змінами згідно з ПКМУ від 27.08.2020 № 757, а саме п.п. 1 п. 2 ПКМУ № 641.

Дії ОСОБА_1 особою, уповноваженою на складання адміністративного протоколу кваліфіковано за ст. 44-3 КУпАП.

Крім того, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАБ 331244 від 30.09.2020, 30.09.2020 о 19:5 год. ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_2 , порушив правила щодо карантину людей, санітарно-епідеміологічних правил і норм, передбачених ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб», а саме маючи контакт з хворим на COVID-19 ОСОБА_2 , який мав місце 25.09.220, та згідно наказу МО України від 22.03.2020 № 727 та внесених змін до стандартів медичної допомоги хворим на коронавірусну хворобу (COVID-19) від 17.09.2020 № 2122 додатку 5, не забезпечив умов самоізоляції, проводив роботу СТВК, чим порушив умови п.п.1 п. 20 ПКМУ № 641 зі змінами ПКМУ від 22.08.2020 № 757.

Дії ОСОБА_1 особою, уповноваженою на складання адміністративного протоколу кваліфіковано за ст. 44-3 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_1 свою провину не визнав, просив справу в його відношенні закрити через відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення. В обґрунтування підстав ОСОБА_1 посилається на те, що протокол складений з порушеннями, не відповідає ст. 256 КУпАП. Крім того, надані в якості доказів матеріали, зібрані з порушеннями, а викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відповідає статті 44-3 КУпПА, та не передбачає адміністративної відповідальності. Також просив врахувати, що ним було зроблено ПЛР тест на наявність у нього захворювання на COVID-19, який дав негативний результат.

Захисник Шевчук Д. О. в судовому засіданні підтримав позицію ОСОБА_1 , просив також закрити провадження щодо останнього за відсутності складу адміністративного правопорушення, надавши відповідне письмове клопотання.

Вислухавши захисника та особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, дослідивши надані разом з протоколом про адміністративне правопорушення матеріали, суд установив наступне.

Суд зобов`язаний виконувати завдання Кодексу України про адміністративне правопорушення, передбачені ст.1 КУпАП, у якій зазначено, що завданням Кодексу України про адміністративне правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушення, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до ст. 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами. При цьому орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Рішення Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства України згідно зі ст. 14 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року (Далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до диспозиції ст. 44-3 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Отже, даний склад адміністративного правопорушення є бланкетним, оскільки Дане адміністративне стягнення може застосовуватися лише у випадках передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Як вбачається з наведених протоколів про адміністративне правопорушення серії ВАБ 331214 від 29.09.2020 та серії ВАБ 331244 від 30.09.2020, складених у відношенні ОСОБА_1 , останньому ставлять в провину не вчинення дій з самоізоляції.

Відповідно до абз. 12 ст. 1 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» самоізоляція - перебування особи, стосовно якої є обґрунтовані підстави щодо ризику інфікування або поширення нею інфекційної хвороби, у визначеному нею місці (приміщенні) з метою дотримання протиепідемічних заходів на основі зобов`язання особи.

Отже законом чітко визначено поняття самоізоляції дії особи на основі її зобов`язання. Інші поняття чи критерії закон не містить. Також вказаний закон не визначає і видів порушень, як і будь-якої відповідальності за них. Хоча законом передбачено, що певні процедури можуть бути передбачені Постановами кабінету Міністрів України.

Так, положення постанови Кабінету міністрів України, яким на території України запроваджено карантин через поширення коронавірусної хвороби COVID-19, передбачено обов`язкову самоізоляцію щодо осіб, які перетинають кордон, а також процедуру її встановлення та покладання на особу. Між тим, як вже було наведено, така самоізоляція може мати місце лише за власним зобов`язанням особи. Оскільки закон не містить положень, яким будь-який орган наділений повноваженнями обмежити особу, а положення Постанови КМУ, на виконання положень закону, не можуть бути ширшими за останні. Єдиним органом, який може обмежити особу є суд, або в інший спосіб, при запровадження на території України надзвичайного стану.

Аналогічні за змістом є висновки, які містяться в рішенні Конституційного суду в справі № 1-14/2020(230/20) від 28 серпня 2020 року № 10-р/2020. Зокрема Конституційний Суд України зазначив, що згідно зі статтею 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України; в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень; не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 Конституції України.

Конституційний Суд України наголошує, що обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина є можливим у випадках, визначених Конституцією України. Таке обмеження може встановлюватися виключно законом актом, ухваленим Верховною Радою України як єдиним органом законодавчої влади в Україні. Встановлення такого обмеження підзаконним актом суперечить статтям 1, 3, 6, 8, 19, 64 Конституції України.

Разом з протоколами про адміністративні правопорушення суду не надано будь-яких рішень органів, які уповноважені на вчинення дій щодо обмеження ОСОБА_1 в правах. Суд не бере в якості доказів наданий лист закладу охорони здоров`я, оскільки у листі йде мова лише про рекомендацію ОСОБА_1 здійснити самоізоляцію, і який за своєю природою не покладає на ОСОБА_1 будь-яких обов`язків. Не вважає суд достатніми доказами вчинення адміністративного правопорушення і надані суду показання свідків, а також відеозапис, оскільки такі докази можливо розглядати лише в випадку встановлення, що той вид відповідальності, який інкримінований особі, передбачений законом.

При цьому особою, уповноваженою на складання адміністративного протоколу, не було надано оцінки наявності негативного ПЛР тесту ОСОБА_1 на захворювання коронавірусною хворобою, хоча закон взагалі не містить положень, які б визначали дії особи після отримання негативного тесту на наявність коронавірусної хвороби, тобто потребу в самоізоляції.

Також суд зауважує, що разом з протоколами про адміністративне правопорушення надано протокол відібрання заяви про вчинення кримінального правопорушення або таке, що готується. Такий протокол передбачає вчинення уповноваженою особою певних процедур, визначених ст. 214 КПК України початок досудового розслідування. Однак суду не надано доказів того, що така процедура розпочата чи закінчена в визначений ст. 284, 290 КПК України спосіб, а отже адміністративне провадження за таких обставин взагалі не може мати місце в силу положень п. 8 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Аналізуючи викладене, суд дійшов висновку, що йому не було надано відповідно до вимог закону доказів, які свідчать про те, що ОСОБА_1 відповідно до вимог закону зобов`язався пройти самоізоляцію за певним місцем за певних умов у визначений строк. При цьому самі протоколи не містять формулювання вчиненого ОСОБА_1 правопорушення, визначеного статтею 44 КУпАП, а до повноважень суду не відноситься його формулювати, яке за своєю природою є пред`явленням особі публічного обвинувачення.

Слід також зауважити, що протоколи не містять відомостей про місце вчинення адміністративного правопорушення, що впливає не лише на визначення наявного складу адміністративного правопорушення, але й на підсудність. Однак враховуючи, що посадова особи, якою складено адміністративні протоколи, спрямувала їх до Сєвєродонецького міського суду, а у місті Сєвєродонецьку мешкає ОСОБА_1 , та те, що підставою для складання протоколів є дії пов`язані з самоізоляцією, яка може мати місце лише за місцем проживання особи, тому, на думку суду, загальні правила підсудності, передбачені ч. 1 ст. 276 КУаАП, у даному випадку не порушені.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

На думку суду, викладені в протоколах про адміністративне правопорушення обставини, а також нечіткість законодавства, не є підставою для обмеження ОСОБА_1 в конституційних правах, оскільки в іншому випадку такі дії будуть мати ознаки свавільних.

При цьому абзацем третім підпунктом 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 1 червня 2016 року № 2-рп/2016 визначено, що обмеження щодо реалізації конституційних прав і свобод не можуть бути свавільними та несправедливими, вони мають переслідувати легітимну мету, бути обумовленими суспільною необхідністю досягнення цієї мети, пропорційними та обґрунтованими, у разі обмеження конституційного права або свободи законодавець зобов`язаний запровадити таке правове регулювання, яке дасть можливість оптимально досягти легітимної мети з мінімальним втручанням у реалізацію цього права або свободи і не порушувати сутнісний зміст такого права.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Наведений судом аналіз положень закону, враховуючи висновки Конституційного суду, свідчить про те, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, а отже з цих підстав провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності на підставі протоколів про адміністративне правопорушення серії ВАБ 331214 від 29.09.2020 та серії ВАБ 331244 від 30.09.2020, слід закрити.

Оскільки стягнення судового збору передбачено законом лише при накладенні адміністративного стягнення, судовий збір стягненню не підлягає.

Керуючись ст. 1, 7, 8, 9, 23, 26, 33-35, 130, 268, 278, 280-287, 307, 308 КУпАП та ст. 4 Закону України «Про судовий збір», суд

постановив:

Провадження в справі на підставі протоколів про адміністративне правопорушення серії ВАБ 331214 від 29.09.2020 та серії ВАБ 331244 від 30.09.2020 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 44-3 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Луганського апеляційного суду у десятиденний строк з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Сєвєродонецький міський суд.

Суддя Т. О. Комплєктова