КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2020 року м. Київ

Суддя Київського апеляційного суду Васильєва М.А.,

за участю:

захисника Геруса Ю.М.

особи, яка притягається до

адміністративної відповідальності, ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка містить в собі клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2020 року, якою

ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , працюючий водієм «Київпастранс» АП № 8, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн., стягнуто судовий збір на користь держави в сумі 420, 40 грн.

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою суду ОСОБА_1 визнаний винуватим в тому, що 27 вересня 2020 року о 10.56 год. керував автобусом «ЛАЗ» реєстраційний номер НОМЕР_1 та здійснював перевезення пасажирів за маршрутом № 43 без засобів індивідуального захисту (без маски чи респіратора), чим порушив вимоги постанови КМУ № 641 від 22 липня 2020 року, тобто, вчинив правопорушення, передбачене ст. 44-3 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати постанову, провадження у справі зарити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, а також події правопорушення.

У випадку, якщо суд дійде висновку про наявність складу адміністративного правопорушення та відсутність підстав для закриття провадження в справі за відсутністю у діях ОСОБА_1 складу такого правопорушення, а також події правопорушення, просить постанову скасувати, а провадження у справі закрити за малозначністю, із застосуванням усного попередження.

В обґрунтування поважності причини пропуску строку на апеляційне оскарження апелянт посилається на те, що текст оскаржуваної постанови суду було складено 2 листопада 2020 року та оприлюднено 3 листопада 2020 року, згідно з інформацією, яка міститься на порталі ЄДРСР, а тому є всі підстави для поновлення процесуального строку.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає про те, що з оскаржуваною постановою неможливо погодитись, оскільки обставини справи не були з`ясовані під час провадження в першій інстанції, суд не взяв до уваги факти, що мали значення для правильного вирішення справи, та неправильно застосував матеріальний закон що, в сукупності потягло за собою помилкові висновки суду.

Так, при розгляді справи суд не врахував, що в діючій редакції постанови КМУ № 641 від 22 липня 2020 року відсутня взагалі заборона керувати транспортними засобами без засобів індивідуального захисту (маски чи респіратора).

На переконання апелянта, склад будь-якого адміністративного правопорушення, що передбачене законом, характеризується єдністю чотирьох елементів: об`єкт і об`єктивна сторона, суб`єкт і суб`єктивна сторона. При цьому, не доведення або відсутність в діянні конкретної особи будь-якого з цих елементів, виключає склад відповідного правопорушення, а значить і адміністративну відповідальність за вчинення такого діяння.

ОСОБА_1 зазначає про те, що він керував автобусом в захисній масці, але пив воду, тому вимушено зняв її, а потім знову одягнув. Суду представлено фото, на якому видно, що рухається автобус. Із фото неможливо з`ясувати, хто керує автобусом. На переконання апелянта, доказів, які б спростовували його версію, суду не надано. Також немає доказів того, що він перебував без захисної маски. За таких обставин, не доведено як об`єктивну сторону (керування без маски автобусом), так і суб`єктивну сторону (умисел на не носіння маски в громадському транспорті), а тому в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП.

Крім того, апелянт зазначає про те, що суд не врахував його відношення до скоєного та майновий стан. Так суд, зазначаючи, що він не визнав вину, відверто перекручує обставини, оскільки він зазначив, що він був в масці і лише незадовго до кінця рейсу, для задоволення необхідної природної потреби, на хвилину зняв маску, щоб попити води, що свідчить про відсутність умислу на носіння засобу захисту взагалі, тобто, вчинене жодним чином не може бути співмірним з присудженим розміром покарання, коли людина повинна кілька місяців працювати тільки на те, що виплатити такий непомірний штраф.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_1 та захисника на підтримку клопотання про поновлення строку та апеляційної скарги, дослідивши наявні у справі докази та додатково надані під час апеляційного розгляду, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить такого висновку.

Як встановлено в суді апеляційної інстанції та підтверджується матеріалами справи, розгляд справи в суді першої інстанції відбувався за участю ОСОБА_1 , та за результатами розгляду справи 28 жовтня 2020 року судом винесена постанова, яка наразі оскаржується.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Строк на апеляційне оскарження постанови судді в справі про адміністративне правопорушення може бути поновлений тільки у тому разі, коли він пропущений з поважних причин. Поважними причинами пропуску строку на апеляційне оскарження є обставини, що об`єктивно перешкоджали особі, яка має право на оскарження постанови, вчасно подати апеляційну скаргу.

З урахуванням положень ст. 294 КУпАП останній день подання апеляційної скарги 8 листопада 2020 року, що припадає на вихідний день - неділю.

Як пояснив під час апеляційного розгляду ОСОБА_1 , він працює вахтовим методом: в залежності від ситуації тиждень-два працює, потім тиждень-два знаходиться вдома. Після розгляду справи він кожний день протягом тижня працював, а тому був позбавлений можливості отримати в суді копію постанови, щоб на підставі обґрунтованого тексту постанови подати апеляційну скаргу. Повний текст постанови судом йому не надсилався, а також в суді він не отримував. Він звернувся до адвоката, який в реєстрі судових рішень знайшов постанову суду та підготував апеляційну скаргу, яка була направлена до суду.

На підтвердження вказаних обставин ОСОБА_1 надано довідку Філії КП «Київпастранс» автобусного парку № 8 від 10 грудня 2020 року, відповідно до якої протягом періоду з 29 жовтня 2020 року до 9 листопада 2020 року включно ОСОБА_1 був залучений до роботи зі здійснення пасажирських перевезень повний робочий день з 8 до 18 год. щоденно.

Також копією документів підтверджується факт звернення 7 листопада 2020 року ОСОБА_1 за юридичною допомогою.

Окрім того, з сайту ЄДРСР встановлено, що дійсно постанова направлена до ЄДРСР 2 листопада 2020 року, оприлюднена 3 листопада 2020 року, що підтверджує доводи клопотання ОСОБА_1 .

Апеляційна скарга подана поштовим відправленням 12 листопада 2020 року (ас. 11).

За викладених обставин апеляційний суд доходить висновку, що строк на апеляційне оскарження постанови пропущений ОСОБА_1 з поважних причин, у зв`язку з чим підлягає поновленню.

Що стосується доводів апеляційної скарги, то апеляційний суд доходить такого висновку.

Відповідно до вимог ст. 245, 252, 280, 283 КУпАП, серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Між тим, при розгляді даної справи суд першої інстанції цих вимог закону дотримався не у повному обсязі.

Визнаючи ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, суд послався на дані, які містяться у протоколі про адміністративне правопорушення, фотознімки, пояснення ОСОБА_1 , надані в судовому засіданні.

Проте, з вказаним рішенням суду першої інстанції неможливо погодитись, з огляду на таке.

Диспозицією ст.44-3 КУпАП, яка є бланкетною нормою, передбачена адміністративна відповідальність громадян та посадових осіб за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Відповідно до пп. 1 п. 10 постанови Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» на території України на період дії карантину забороняється перебування в громадських будинках і спорудах, громадському транспорті без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ГП № 533196 від 27 вересня 2020 року, складеного щодо ОСОБА_1 , 27 вересня 2020 року о 10.56 год. ОСОБА_1 керував автобусом ЛАЗ А183Ді державний номерний знак НОМЕР_1 та здійснював перевезення пасажирів за маршрутом № 43 без засобів індивідуального захисту (без маски чи респіратора), чим порушив пп.1 п. 10 ПКМУ № 641 від 22 липня 2020 року, чим вчинив правопорушення, передбачене ст. 44-3 КУпАП (ас. 1).

У протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що до протоколу додається фото.

Згідно з положеннями ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису та інше, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Разом з тим, з долучених двох чорно-білих фотознімків, на одному з яких з боку вулиці зображений автобус № 43 номерний знак неможливо з`ясувати, будь-які інші дані встановити також неможливо, оскільки кабіна водія на фотознімку належним чином не проглядається, у зв`язку з чим неможливо взагалі встановити, хто знаходиться у кабіні. Таким чином вказаний доказ не може бути прийнятий до уваги на підтвердження обставин, зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення.

На другому фото вбачається ОСОБА_1 без маски, який дивиться у вікно.

Як зазначено в оскаржуваній постанові, ОСОБА_1 пояснив, що не вважає себе винним, що він знаходиться в автобусі в ізольованій кабіні, весь маршрут їхав у масці, на передкінцевій зупинці в салоні залишилось лише 3 пасажирів, він зняв маску на хвилину, щоб попити води.

Будь-яких інших доказів, а саме, відеозапису подій, пояснень свідків тощо, матеріали справи не містять, а тому винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, не доведена поза розумним сумнівом належними, допустимим, достатніми доказами у справі.

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_1 пояснив, що він, як водій, знаходиться у відокремленій, ізольованій, закритій від будь-яких інших осіб кабіні. Під час руху автобусу на передкінцевій зупинці він зняв маску, щоб попити води. В цей час до нього підійшли працівники поліції, які почали говорити, що він порушує закон, оскільки без маски. Будь-які його доводи взагалі не сприймались. Потім працівники поліції почали вимагати, щоб він зняв маску, щоб пересвідчитись в особі з посвідченням водія. Окрім того, працівники поліції почали здійснювати технічний огляд автобуса, відвезли його до нарколога на огляд, а після того. як повернулись від нарколога, склали на нього протокол, що він керував без маски. Будь-що довести працівникам поліції не було можливості.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що наявними у справі доказами не спростовані пояснення ОСОБА_1 про те, що він зняв маску, щоб попити води, і зазначені ОСОБА_1 обставини не можуть свідчити про порушення ним положень пп.1 п. 10 постанови Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», оскільки для того, щоб попиту воду, необхідно зняти маску.

Окрім того, апеляційний суд враховує, що на виконання доручення Прем`єр-міністра України Міністерство охорони здоров`я надало роз`яснення що таке «громадське місце», де необхідно носити маски чи респіратори у зв`язку з поширенням коронавірусної інфекції відповідно до постанови №211.

Так, громадське місце - це частина (частини) будь-якої будівлі, споруди, яка доступна або відкрита для населення вільно, чи за запрошенням, або за плату, постійно, періодично або час від часу, в тому числі під`їзди, а також підземні переходи, стадіони.

Також це:

· ліфти і таксофони;

· приміщення та території закладів охорони здоров`я;

· приміщення та території навчальних закладів;

· дитячі майданчики; приміщення та території спортивних і фізкультурно-оздоровчих споруд та закладів фізичної культури і спорту;

· під`їзди житлових будинків;

· підземні переходи;

· транспорт загального користування, що використовується для перевезення пасажирів;

· приміщення закладів ресторанного господарства;

· приміщення об`єктів культурного призначення;

· приміщення органів державної влади та органів місцевого самоврядування, інших державних установ;

· стаціонарно обладнані зупинки маршрутних транспортних засобів тощо.

Опосередковано громадські місця також визначаються у статті 178 Кодексу:

· вулиці,

· закриті спортивні споруди,

· сквери, парки,

· всі види громадського транспорту (включаючи транспорт міжнародного сполучення).

Перелік громадських місць може бути розширений органами місцевої влади.

У місті Києві перелік громадських місць визначено розпорядженням Керівника робіт з ліквідації наслідків надзвичайної ситуації виконавчого органу Київської міської ради від 4 квітня 2020 №?12. До громадських місць згідно з розпорядженням відносяться також зупинки громадського транспорту та 50-метрова зона навколо них; церкви та 50-метрова зона навколо них; заклади торгівлі закритого і відкритого типів, зокрема торгові ряди та ринки; кінотеатри та прилегла до них територія тощо.

З долучених під час апеляційного розгляду фотознімків встановлено, що дійсно кабіна водія є окремим приміщенням, яке відокремлене від пасажирського салону, має окремий вхід, до якого, окрім водія, не має доступу інша особа.

З огляду на викладене, наявні матеріали справи не містять беззаперечних, допустимих, достатніх доказів на підтвердження обставин вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення та постанові суду, а тому постанова суду підлягає до скасування.

Враховуючи, що нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення не передбачено закриття провадження у зв`язку з недоведеністю винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення, провадження у справі щодо ОСОБА_1 за ст. 44-3 КУпАП за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення ГП № 530312 від 21 жовтня 2020 року, підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу вказаного адміністративного правопорушення.

Таким чином, за обставин, встановлених під час апеляційного розгляду, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає до задоволення, постанова суду - скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2020 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2020 року щодо ОСОБА_1 за ст. 44-3 КУпАП, - скасувати, провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за т. 44-3 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу вказаного адміністративного правопорушення.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду М.А. Васильєва