ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1458/20 Справа № 206/3827/19 Суддя у 1-й інстанції - Малихіна В. В. Суддя у 2-й інстанції - Іванченко О. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2020 року м. Дніпро

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Іванченко О.Ю., перевіривши матеріали справи за апеляційною скаргою особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 06 серпня 2019 року, якою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, тимчасово не працюючої, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винною у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, -

В с т а н о в и в :

Цією постановою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, та накладено на останнього адміністративне стягнення у виді штрафу у дохід держави в розмірі 1200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 20 400 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 384,20 гривень.

При обставинах зазначених в оскаржуваній постанові, ОСОБА_1 26.06.2019 року о 17:40 год. в м. Дніпро, вул. Томська, 292, передала керування ТЗ Gelly CK, з д.н.з. НОМЕР_1 , водію ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який в м. Дніпро Самарський район м. Дніпро, вул. Томська, 292, керував автомобілем Gelly CK, з д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння - 0,41 промілє, при цьому ОСОБА_1 є особою, яка раніше була притягнута до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, чим порушила вимоги п. 2.9 г ПДР, за що передбачена відповідальність ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з вказаною постановою, 13 листопада 2020 року особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу разом із клопотанням про поновлення пропущеного процесуального строку.

В обґрунтування пропущеного строку, ОСОБА_1 , зазначила, що суд розглянув протокол про адміністративне правопорушення відносно неї, за її відсутності, при цьому вона не отримала повідомлень про необхідність явки у судове засідання. Зазначає також, що копію оскаржуваної постанови суд першої інстанції на її адресу не направляв. Вказує, що строк на апеляційне оскарження пропущений з об`єктивних та незалежних від її волі причин.

Суд апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про відмову в поновленні пропущеного строку на апеляційне оскарження постанови суду виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Доводи ОСОБА_1 про поважність строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції є безпідставними виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 знала про існування справи відносно неї, що підтверджується її особистим підписом в протоколі про адміністративне правопорушення серії БР №208842 від 26.06.2019 (а.с. 3), в якому ОСОБА_1 повідомлено про час та місце розгляду справи в Самарському районному суді м. Дніпропетровська на 24 липня 2019 року на 10 годину, при цьому було зазначено, що пояснення по справі містяться на окремому аркуші. Крім того, в матеріалах справи наявні судові повістки про виклик до суду ОСОБА_1 (а.с. 9-11, 12,14), які були направлені на адресу, яка була зазначена ОСОБА_1 під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, а саме АДРЕСА_1 . Відповідно до супровідного листа від 15.10.2019 копія постанови суду від 06.08.2019 року була направлена до Самарського ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області для виконання.

Враховуючи те, що районним судом були здійсненні всі необхідні засоби для забезпечення участі ОСОБА_1 у судовому засіданні, шляхом направлення судових повісток на її адресу, отже остання мала об`єктивну можливість у визначений ст. 294 КУпАП строк подати апеляційну скаргу на прийняте судове рішення.

Посилання ОСОБА_1 на те, що про наявність постанови їй стало відомо лише у листопаді 2020 року, у зв`язку з чим вона не мала змоги своєчасно оскаржити постанову суду, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими. В матеріалах справи наявна заява ОСОБА_1 про ознайомлення з матеріалами справи, відповідно до якої, остання ознайомилась 26.10.2020 року. Отже строк на апеляційне оскарження постанови закінчився 04 листопада 2020 року.

Згідно до штампу вхідної кореспонденції Самарського районного суду м. Дніпропетровська, апеляційна скарга на вищевказану постанову подана 13 листопада 2020 року, більш ніж через рік після постановлення оскаржуваної постанови, тобто після закінчення десятиденного строку на оскарження постанови суду, встановленого ч. 2 ст. 294 КУпАП.

Нормами КУпАП встановлено, що строк на оскарження постанови в справі про адміністративне правопорушення відраховується не з моменту отримання копії оскаржуваного судового рішення або дня коли особа дізналась про судове рішення, а з моменту його винесення.

Дана позиція повністю відповідає усталеній практиці ЄСПЛ, яку відповідно до ст. 17 ЗУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 р. суди застосовують при розгляді справ як джерело права. Так, у рішенні ЕСПЛ у справі «Пономарев проти України» Суд зазначив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Крім того, в рішенні Європейського суду з прав людини в справі "Устименко проти України" від 29 жовтня 2010 року Суд вказав, що необґрунтоване поновлення строку оскарження остаточного рішення по справі зі спливом значного періоду часу без обґрунтованих підстав порушує принцип правової визначеності, і, як наслідок, тягне порушення ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що ОСОБА_1 не наведено поважних причин, які б могли слугувати підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження постанови.

З огляду на вищевикладене, а також оскільки ОСОБА_1 в клопотанні не навела поважних підстав для поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, в поновленні строку апеляційного оскарження останній слід відмовити, а апеляційну скаргу повернути апелянту у відповідності до вимог ч. 2 ст. 294 КУпАП.

Керуючись ст. ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні клопотання особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 06 серпня 2019 року.

Апеляційну скаргу повернути особі, яка її подала, через неповажність причини пропуску строку на апеляційне оскарження.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду О.Ю. Іванченко