Справа 521/2789/20
провадження №3/521/2040/20
П О С Т А Н О В А

І М ЕНЕ М У К Р А Ї Н И

28.02.2020 року

Суддя Малиновського районного суду м. Одеси Поліщук І.О. розглянувши матеріали, які надійшли з Управління стратегічних розслідувань в Одеській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України, про притягнення до адміністративної відповідальності

гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 виданого Київським РВ ХМУ УМВС України в Харківській області 02.11.2007 р.

за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КпАП України, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , після звільнення з посади заступника начальника Одеського обласного управління водних ресурсів, подав електронну декларацію за 2018 рік 24.01.2020 року, чим порушив ч.1 ст. 45 ЗУ «Про запобігання корупції».

За даним фактом оперуповноваженим 6-го відділу управління стратегічних розслідувань в Одеській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України лейтенантом поліції Бойченко С.О. відносно ОСОБА_1 було складено протокол № 53/2020 від 20.02.2020 року про адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст. 172-6 КпАП України.

ОСОБА_1 у судове засідання, призначене на 28.02.2020 року з`явився, провину у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпроАП визнав.

Прокурор у судовому засіданні просив визнати ОСОБА_1 винним та накласти на нього адміністративне стягнення.

Розглянувши матеріали справи, суддя вважає за необхідне визнати ОСОБА_1 винним з наступних підстав.

Диспозиція статті 172-6 КпАП України є бланкетною адміністративно-правовою нормою, тоб то нормою, яка лише називає або описує право порушення, а для повного визначення його ознак відсилає до інших норм.

Так, відповідно до ч.1 ст. 45 ЗУ «Про запобігання корупції» передбачено, що особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а" і "в" пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3 ЗУ «Про запобігання корупції», зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 29.03.2018 року ОСОБА_1 подав щорічну декларацію особи уповноваженої на виконання функцій держави та місцевого самоврядування за 2017 рік. Своєчасне подання вище зазначеної декларації свідчить проте, що ОСОБА_1 має навички користування «Єдиним державним реєстром декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування». Наказом начальника Одеського обласного управління водних ресурсів № 55-ос від 08.05.2018 ОСОБА_1 звільнено з посади заступника начальника Одеського обласного управління водних ресурсів, відповідно до п. 1 ст. 36 КзпУ за угодою сторін.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» особи, які припинили діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або іншу діяльність, зазначену у підпунктах "а" і "в" пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3, зобов`язані наступного року після припинення діяльності подавати в установленому частиною першою цієї статті порядку декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік.

Для кваліфікації діяння, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КпАП України необхідним є встановлення несвоєчасності подання декларації, тобто подання поза строком, визначеним законом.

Таким чином, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 , суддею було встановлено, що він подав електронну декларацію за 2018 рік 24.01.2020 року, тобто поза строком, передбаченим ч.1 ст. 45 ЗУ «Про запобігання корупції».

Щодо суб`єктивної сторонни скоєння правопорушення, то необхідно зазначити, що конструктивною ознакою правопорушення, передбаченого ст. 172-6 КпАП України є несвоєчасне подання декларації без поважних причин. Тобто за наявності останніх відповідальність за аналізованою частиною статті виключається. Підповажними причинами слід розуміти неможливість особи подати вчасно декларацію у зв`язку з хворобою, перебуванням особи на лікуванні, внаслідок стихійного лиха (повені, пожежі, землетрусу), технічних збоїв офіційного веб-сайту Національного агентства з питань запобігання корупції, витребування мвідомостей, необхідних для внесення в декларацію, перебуванням (триманням) підвартою то що.

Суб`єктивна сторона цього правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу. Вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 був звільнений з 08.05.2018 року та не був обізнаний в тому, що після звільнення, він иає подавати декларацію за минулий 2018 рік та повідомлень з Одеського обласного управління водних ресурсів щодо обов?язку подачі декларації після звільнення не отримував.

Разом з тим, відповідно до матеріалів справи не вбачаються поважні причини неподання декларації з 01.01.2019 року по 01.04.2019 року.

Щодо того, що ОСОБА_1 не знав про необхідність подачі декларації, то вказані обставини матеріалами справи не підтверджуються.

Таким чином, вказані ОСОБА_1 обставини, на думку судді, не є поважними причинами несвоєчасного подання декларації, так як ОСОБА_1 мав можливість подати декларацію з 01.01.2019 року по 01.04.2019 року.

Крім того, у рішенні ЄСПЛ «Гавенда протии Польщі» зазначено, що якість закону вимагає, щоб він був доступний для даної особи і вона також могла передбачити наслідки його застосування до неї та щоб закон не суперечив принципові верховенства права. Це означає, що в національному праві закон має містити досить зрозумілі й чіткі формулювання, які давали б громадянам належне уявлення стосовно обставин та умов, за якими державні органи уповноваженів даватися до втручання в право.

Судя вважає за необхідне зазначити, що розглядаючи вищевказане рішення ЄСПЛ через призму даної справи про адміністративне правопорушення, можливо зробити висновок, що ч.1 ст. 45 ЗУ «Про запобігання корупції» містить досить зрозумілі й чіткі формулювання, які дають громадянам належне уявлення стосовно обставин та умов, за якими вони можуть бути притягнені до адміністративної відповідальності, тож вони можуть передбачити наслідки його застосування, що не суперечить принципові верховенства права.

За таких обставин, суддя вважає, що в діях ОСОБА_1 вбачаються ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КпАП України, за кваліфікуючою ознакою несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Приймаючи до уваги характер скоєного правопорушення та особу правопорушника, раніше до адміністративної відповідальності не притягувалася, відсутність пом`якшуючих обставин, відсутність обтяжуючих обставин, суддя вважає необхідним застосування до неї адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Керуючисьст.ст. 9-11, 172-6, 221, 252, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя

П О С Т А Н О В И В:

Визнати ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КпАП України.

Притягнути ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КпАП України та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 гривень на користь держави.

На підставі п.5 ч.2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» стягнути зі ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 420 гривні 40 копійок на користь держави.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником або на неї може бути, внесено протест прокурора протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя: І.О. Поліщук