Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 33/4809/57/20 Головуючий у суді І-ї інстанції Загреба А. В.
Категорія - 130 Доповідач у суді ІІ-ї інстанції Іванов Д. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.02.2020 року м. Кропивницький

Суддя Кропивницького апеляційного суду Іванов Д.Л., за участю особи притягнутої до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кропивницькому в порядку апеляційного перегляду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Ленінського районного суду м. Кіровограда від 06 грудня 2019 року в справі про притягнення:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

громадянина України, працюючого водієм приватного підприємства

проживаючого за адресою:

АДРЕСА_1 ,

до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 поставлено за провину те, що він 17.11.2019 року о 04.02 год., в порушення вимог п. 2.9 а) Правил дорожнього руху, керував автомобілем «ВАЗ-21104», реєстраційний номер НОМЕР_1 по вул. В.Пермська,61 в м. Кропивницькому у стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується результатами проведеного на місці зупинки огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння за допомогою спеціального технічного приладу DRAGER Alcotest.

Постановою судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 06 грудня 2019 року, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що дорівнює 10200 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Рішення суду мотивовано тим, що вина ОСОБА_1 , який не з`явився в судове засідання без поважних причин, у вчиненні даного правопорушення повністю підтверджується наявними у справі письмовими доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення від 17.11.2019 року, результатом проведеного огляду із застуванням алкотестеру «Драгер-6820», актом огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а також відеозаписом події.

У апеляцій скарзі ОСОБА_1 просить скасувати вищевказану постанову судді місцевого суду, а провадження у справі закрити, у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

З посиланням на практику Європейського суду з прав людини, ст. 6 Конвенції про захист прав людини, рішення ЄСПЛ від 18 січня 1987 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» « Коробов проти України» від 21 липня 2011 року, «Малофєєва проти Росії» від 30 травня 2013 року та « Карелін проти Росії» від 20 вересня 2016 року, а також ст. 62 Конституції України щодо презумпції невинуватості, ОСОБА_1 стверджує про порушення його права на захист, відсутність у матеріалах справи належних та допустимих доказів його винуватості у керуванні автомобілем у стані алкогольного сп`яніння.

Крім того, ОСОБА_1 , вказує про те, що огляд на стан алкогольного сп`яніння, проводився працівниками поліції з грубим порушенням п.п.3,6,7 Розділу ІІ Іінструкції № 1452/735 та вимог ст. 266 КУпАП, оскільки не погоджуючись з результатами алкотесту «Драгер» на місці зупинки, він просив працівників патрульної поліції дати йому можливість повторно пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі, однак працівники поліції йому відмовили, хоча зобов`язані були забезпечити проведення такого огляду в найближчому закладі охорони здоров`я.

ОСОБА_1 вважає незаконними дії працівників патрульної поліції щодо оформлення протоколу за керування автомобілем у стані алкогольного сп`яніння, з яким він був незгоден та безпідставне притягнення його судом до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 також просить поновити пропущений з поважних причин строк на апеляційне оскарження, мотивуючи тим, що суд розглянув справу без його участі, а копію оскаржуваної постанови він отримав лише 24 грудня 2019 року, вважає, що обставини, які викладені у протоколі про адміністративне правопорушення не відповідають дійсності, а висновки суду про доведеність його винуватості не ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин справи.

З`ясувавши обставини справи, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу і просив суд її задовольнити, перевіривши матеріали адміністративної справи, вважаю, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

Відповідно до ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.

Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Згідно ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається у присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 285 КУпАП копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Отже, статтею 6 Конвенції гарантовано право на справедливий судовий розгляд та закріплено принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як невід`ємні частини «права на суд» слід розглядати, зокрема, такі вимоги: принцип «змагальності» процесу, який відповідно до статті 6 Конвенції передбачає наявність можливості бути поінформованим і коментувати зауваження або докази, представлені протилежною стороною в ході розгляду; право на «публічне слухання», що передбачає право на усне слухання і особисту присутність сторони в судовому процесі перед судом (рішення у справі «Екбатані проти Швеції» від 26 травня 1988 року, номер заяви 10563/83, пункти 2433); право на ефективну участь (рішення у справі «T. та В. проти Сполученого Королівства» від 16 грудня 1999 року, номери заяв 24724/94, 24888/94, пункти 8389).

У пункті 24 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та пункті 23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України (№ 2)» наголошується на принципі рівності сторін одному із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Як вбачається з матеріалів, справа про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, незважаючи на його клопотання від 29 листопада 2019 року про направлення адміністративних матеріалів для розгляду до Олександрівського районного суду Кіровоградської області, тобто по місцю його проживання, розглянута без нього.

Даних про належне та своєчасне повідомлення ОСОБА_1 про дату, час та місце розгляду справи, матеріали адміністративної справи взагалі не місять, судові повістки з відміткою про вручення - відсутні, копія постанови направлена ОСОБА_1 через 12 днів після постановлення рішення, що з урахуванням практики ЄСПЛ є очевидним порушенням права на ОСОБА_1 на захист та обмежено доступ до справедливого правосуддя.

При таких істотних порушеннях, постанову судді місцевого суду про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КупАП не можна вважати законною та обґрунтованою, а тому її слід скасувати.

Таким чином, права ОСОБА_1 ( ст.268 КУпАП ) порушені, строки на апеляційне оскарження постанови суду від 06 грудня 2019 року пропущені ОСОБА_1 з незалежних від нього, об`єктивних причин.

В контексті застосування на практиці ст. 55 Конституції України про вільний доступ кожного до правосуддя для захисту своїх прав і свобод, а також положень ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про право кожного на справедливий, публічний судовий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження вищевказаної постанови слід поновити.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Як регламентують приписи ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення.

Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.

Суд, у відповідності з приписами ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до п. 2.9 а) ПДР України водію забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Згідно диспозиції ч.1 ст. 130 КУпАП відповідальність за вказане адміністративне правопорушення настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом від проходження, відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.

Відповідно до ст. 266 КУпАП, огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.

У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Згідно з вимогами п.п 6, 7 Розділу 1 Інструкції 1452/735, огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом лікарем закладу охорони здоров`я.

У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до ст. 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Пунктом 6 Розділу 2 Інструкції 1452/735 встановлено, що огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу проводиться в присутності двох свідків.

Із аналізу наведених вимог законодавчих актів слід зробити висновок, що огляд на визначення перебування особи, яка керує транспортним засобом, в стані алкогольного сп`яніння має бути проведеним поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, виключно у присутності двох свідків, і тільки у разі відмови особи від проходження такого огляду або незгоди із результатами такого огляду, лікарем закладу охорони здоров`я.

Працівники поліції при встановленні порушення та складанні протоколу про адміністративне правопорушення повинні неухильно дотримуватись Кодексу України про адміністративні правопорушення, Закону України "Про національну поліцію", інструкцію (затвердженої Наказом МВС України 07 листопада 2015 року N 1395, зареєстрованої в МЮ України 10 листопада 2015 р. за N 1408/27853) з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, в якій в розділі IX викладені особливості оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена статтею 130 КУпАП.

Як вбачається зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 у графі пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності вказав, що від дачі пояснень відмовляється.

У рішенні по справі «О Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Переглядом наявного у справі відеозапису, апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 погодився на місці зупинки пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціального технічного приладу DRAGER Alcotest, який виявився позитивним та його результати не оспорював, на проходженні повторного огляду у наркологічному диспансері не наполягав.

Апеляційний суд відмічає, що протокол, пояснення свідків, у своїй сукупності з відеозаписом, який міститься у справі дозволяють зробити висновок про те, що ОСОБА_1 мав право і міг оспорювати результати огляду на стан алкогольного сп`яніння із застосуванням DRAGER Alcotest, шляхом проходження повторного огляду у наркологічному диспансері, а працівники поліції у разі його не згоди зобов`язані були забезпечити його проходження у медичному закладі.

Підсумовуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що у діях ОСОБА_1 вбачаються ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Однак, у зв`язку з істотними порушеннями вимог ст. ст. 245, 268, 280 та 283 КУпАП, допущених суддею під час розгляду справи стосовно ОСОБА_1 , постанова залишитись в силі не може і підлягає скасуванню.

Згідно ч.2 ст. 38 КУпАП якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду, стягнення може бути накладено не пізніше як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніше як через три місяці з дня його виявлення.

В даному випадку строк накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 сплинув 17 лютого 2020 року, а тому провадження в справі, відповідно до п. 7 ст. 247 КУпАП підлягає закриттю, у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 38, 245, 251, 280, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ПОСТАНОВИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Ленінського районного суду м. Кіровограда від 06 грудня 2019 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Постанову Ленінського районного суду м. Кіровограда від 06 грудня 2019 року пропритягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення - скасувати.

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а провадження у справі закрити, у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ч.2 ст. 38 КУпАП.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Кропивницького

апеляційного суду Д. Л. Іванов