Номер провадження: 33/813/1325/20
Номер справи місцевого суду: 512/516/20
Головуючий у першій інстанції Брюховецький О. Ю.
Доповідач Колесніков Г. Я.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.11.2020 року м.Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Колеснікова Г.Я.,

за участю секретаря - Дубрянської Н.О.,

учасники справи:

особа, яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 ,

його захисник - Загорій Антоніна Анатоліївна,

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Савранського районного суду Одеської області від 08 жовтня 2020 року, ухвалену під головуванням судді Брюховецького О.Ю.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст судового рішення

Постановою Савранського районного суду Одеської області від 08 жовтня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 420,40 грн (а.с.33-35).

ОСОБА_1 визнано винним у тому, що він 23 серпня 2020 року о 01 год.55хвил. по вул.Центральній в смт.Саврань Одеської області, керував мопедом Хонда Діо, без державного номеру, у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія проводився на місці у встановленому законом порядку за допомогою спеціального технічного пристрою Драгер, який дав позитивний результат - 0,56 проміле. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п.2.9а «Правил дорожнього руху», затверджених Постановою КМУ від 10 січня 2001 року №1306 (далі-ПДР).

Короткий зміст доводів апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову суду першої інстанції скасувати та провадження у справі закрити, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Зокрема, апелянт посилається на те, що:

- огляд на стан сп`яніння поліцейськими на місці зупинки його транспортного засобу проводився за його згоди, однак без присутності двох свідків, з використанням невідомого йому спеціального технічного засобу, на його вимогу пред`явити сертифікат відповідності та свідоцтво про перевірку робочого засобу вимірювальної техніки було відмовлено;

- з результатами огляду на стан сп`яніння на місці проведення ознайомлений не був, згоду на підтвердження стану свого сп`яніння не давав, акт про проведений огляд до протоколу про адмінправопорушення долучений не був, в судовому засіданні не пред`являвся, на місці його не отримував, в матеріалах справи також відсутній;

- про складення стосовно нього протоколу за ч.1 ст.130 КУпАП йому відомо не було, знав тільки про складення протоколу за ст.126 КУпАП,

- мопед не вилучали,

- в матеріалах справи відсутні письмові пояснення свідків, у судове засідання вони не з`явилися, ці свідки проживають в одному селі з інспектором поліції, який склав протокол, на диску їх також немає,

- відсутній відео-показ про показники драгеру, кількість проміле, і у кого вони відбиралися,

- алкогольні напої він не вживав, з результатами тесту ознайомлений не був (а.с.38-42).

В судове засідання суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його захисник Загорій А.А. не з`явилися.

11 листопада 2020 року від ОСОБА_1 надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутність та його адвоката, у зв`язку з тим, що з 02 листопада 2020 року Савранський район Одеської області перебуває у «червоній зоні» за численністю хворих на COVID-19, його адвокат з ознаками на зараження COVID-19 перебуває на лікарняному з 09 листопада 2020 року. Повністю підтримав доводи апеляційної скарги і просив її задовольнити (а.с.48-50).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали даної справи, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст.245 КУпАП, серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно з положеннями ст.ст.278, 280 КУпАП, суд першої інстанції при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення має вирішити питання про правильність складання протоколу та інших матеріалів справи, чи є необхідність у витребуванні додаткових матеріалів, а при розгляді справи зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, суд першої інстанції виходив з того, що в діях останнього вбачаються порушення вимог п.2.9а ПДР у вигляді керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Вказані обставини підтверджені належними та допустимими доказами, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ОБ №097186 від 23 серпня 2020 року (а.с.3);

- результатами тесту Драгер - 0,56 проміле (а.с.2);

- письмовими поясненнями ОСОБА_1 (а.с.4),

- відеозаписами на CD-диску (а.с.5).

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду, оскільки вони відповідають обставинам справи, наявним доказам та вищевказаним нормам права.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не було відомо про складення стосовно нього протоколу за ч.1 ст.130 КУпАП, є безпідставними, оскільки і на результаті Драгеру, і в протоколі про адміністративне правопорушення містяться підписи ОСОБА_2 , а також його письмові пояснення, з яких вбачається, що він вживав пиво.

Так, наявними в матеріалах справи відеозаписами, які є об`єктивними доказами у справі, незалежним від суб`єктивного сприйняття будь-якою особою, підтверджений факт надання згоди ОСОБА_2 на проведення огляду на стан сп`яніння на місці за допомогою приладу Драгер. На Диску №2 зафіксовані показання Драгеру - 0,56 проміле, з якими ОСОБА_2 був ознайомлений та поліцейським роз`яснено, що одна квитанція надається йому, а інша - додається до протоколу.

Тому посилання в апеляційній скарзі на те, що відеопоказ про показники драгеру відсутній; алкогольні напої він не вживав, з результатами тесту ознайомлений не був; не приймаються до уваги, оскільки не відповідають дійсності та спростовуються наявними доказами у справі.

Апеляційний суд вважає, що такі доводи апеляційної скарги спрямовані на уникнення відповідальності і умисне, свідоме спотворення дійсних обставин вчинення адміністративного правопорушення.

Доводи ОСОБА_1 , що в матеріалах справи відсутні письмові пояснення свідків, є необґрунтованими. Відповідно до вимог п.2.7. Порядку оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженого Наказом Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини 16 лютого 2015 року № 3/02-15, надання письмових пояснень з боку свідків не є обов`язковим.

Твердження про те, що свідки у справі є родичами інспектора поліції, який склав протокол про адміністративне правопорушення, є голослівними і ніякими доказами не підтверджені. В судовому засіданні суду першої інстанції інспектор поліції Оросі А.І. заперечив факт перебування зі свідками у родинних відносинах.

Сам по собі факт заперечення ОСОБА_3 тієї обставини, що йому передався мопед, не впливає на правильність встановленого судом факту, що 23 серпня 2020 року ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Таким чином, ОСОБА_1 реалізував своє право володіти та керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.

З огляду на наявні у справі докази в їх сукупності, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про порушення ОСОБА_1 п.2.9а ПДР, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

При цьому, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що висновок районного суду про необхідність застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами є передчасним та таким, що не відповідає вимогам законодавства України про адміністративні правопорушення з огляду на наступне.

Згідно зі ст.33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Крім того, відповідно до чинного законодавства України про адміністративні правопорушення позбавлення права керувати транспортними засобами можна застосовувати тільки як основне адміністративне стягнення за вчинення правопорушень, передбачених статтями КУпАП. Суди не в праві застосовувати такий вид стягнення й тоді, коли винна особа вже позбавлена такого права або взагалі його не мала.

До апеляційної скарги надана довідка Савранського ВП Балтського ВП ГУНП в Одеській області від 19 жовтня 2020 року, згідно якої за обліковими даними бази НАІС ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідчення водія не отримував (а.с.43).

За таких підстав, на час розгляду справи районним судом ОСОБА_1 не мав водійського посвідчення, тому застосування до нього адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами є неможливим.

У зв`язку з цим апеляційний суд вважає, що застосований судом першої інстанції захід адміністративного стягнення не відповідає загальним правилам накладення стягнення за адміністративне правопорушення, передбачені чинним законодавством про адміністративні правопорушення, та ст.33 КУпАП.

Тому вважаю за необхідне оскаржувану постанову скасувати в частині позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортними засобами.

При цьому, згідно ст.23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та для запобігання вчинення нових правопорушень як самим порушником, так і іншими особами.

Постановою Савранського районного суду Одеської області від 25 липня 2018 року, ОСОБА_1 , будучі ще неповнолітнім, вже притягався до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КупАП та на нього було накладено адміністративне стягнення у вигляді попередження.

Апеляційний суду вважає, що у даній справі адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн буде необхідним й достатнім для виправлення ОСОБА_1 , виховання його в дусі додержання законів України та запобігання вчиненню нових правопорушень.

Аналізуючи вищевикладені обставини, вважаю за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, оскаржувану постанову скасувати в частині позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортними засобами.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Савранського районного суду Одеської області від 08 жовтня 2020 року змінити.

Виключити із мотивувальної та резолютивної частини постанови Савранського районного суду Одеської області від 08 жовтня 2020 висновок суду про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на строк на один рік.

В іншій частині постанову залишити без змін.

Суддя Г.Я.Колесніков