Провадження № 33/801/918/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гайду Г. В.
Доповідач: Якименко М. М.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2020 року м. Вінниця

Суддя Вінницького апеляційного суду Якименко М.М., з участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 19 серпня 2020 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою судді Вінницького міського суду Вінницької області від 19 серпня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.183-1 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді 120 годин суспільно корисних робіт, та стягнуто судовий збір в розмірі 420,40 гривень на користь держави.

Не погоджуючись з даною постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження, обґрунтовуючи його тим, що справа була розглянута в його відсутність, так як судову повістку не отримував. Про постанову суду дізнався 23.09.2020, а з повним текстом ознайомився 05.10.2020, тому вважає, що строк пропущений ним з поважних причин.

В апеляційній скарзі просить постанову суду скасувати та закрити провадження у справі. Вважає, що суд допустив порушення норм процесуального права, розглянувши справу у його відсутність. Водночас скаржник посилається на те, що суд належним чином не перевірив, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, тобто однобічно розглянув справу, при цьому суд не з`ясував фактичних обставин, що мають значення для її розгляду.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити та поновити строк на апеляційне оскарження. Посилаючись на викладені у ній доводи скаржник пояснив, що йому було відомо про відкриття виконавчого провадження та заборгованість по сплаті аліментів. Борг не міг погасити, так як був безробітній, однак на даний час працевлаштований. Кошти отримав від продажу автомобіля, тому погасив заборгованість по аліментах, оригінали квитанцій надав державному виконавцю.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , суддя вважає, що клопотання слід задовольнити - поновити строк на апеляційне оскарження даної постанови та апеляційну скаргу задовольнити з огляду на таке.

Відповідно до ст.289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом, правомочним розглядати скаргу.

Як вбачається з матеріалів справи, суд розглянув її у відсутність правопорушника. 05.10.2020 адвокат ОСОБА_1 - Бєрєснєв І.Р. ознайомився із матеріалами справи та зробив їх фотокопії (а.с. 24). Вперше скаржник звернувся з апеляційною скаргою 15.10.2020, що підтверджується відтиском поштового штемпеля на конверті (а.с. 59).

Вказані обставини вказують на об`єктивну неможливість своєчасного оскарження постанови суду та поважність пропуску строку на апеляційне оскарження, а тому цей строк підлягає поновленню.

Відповідно до положення ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлене неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно п.2 ч.8 ст.294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження.

Відповідно до вимог ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Однак судом першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення вказаних вище вимог не дотримано.

В протоколі про адміністративне правопорушення № 59725425 від 22.05.2020 зазначено, що при примусовому виконанні виконавчого листа № 699/321/19 від 23.07.2019, про стягнення аліментів, ОСОБА_1 не сплачує аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_2 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, чим утворив заборгованість, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців за період з 22.03.2019 по 01.09.2019, яка становить 30 155,00 гривень (а.с. 2).

Приймаючи рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.183-1 КУпАП, суд першої інстанції виходив з того, що його вина доведена протоколом про адміністративне правопорушення; розрахунком заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженню №59725425; виконавчим листом № 699/321/19 від 23.07.2019 виданого Корсунь-Шевченківським районним судом Черкаської області та постановою про відкриття виконавчого провадження серії ВП №59725425 від 07.08.2019.

Однак з таким висновком суду не можна погодитись з огляду на таке.

Диспозиція ч.1 ст.183-1 КУпАП визначає адміністративним правопорушенням несплату аліментів на утримання, зокрема, дитини, що призвела до виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.

Отже, обов`язковою умовою настання відповідальності за вказаною статтею КУпАП є обізнаність особи про пред`явлення виконавчого документу до примусового виконання та наявність обов`язку сплачувати аліменти.

Однак, матеріали справи не міститься доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 був обізнаний із існуючою заборгованістю, а саме те, що державний виконавець не довів до його відома інформацію про існування заборгованості, не попередив про можливі наслідки в разі невчасної сплати або невиконання вимоги про сплату аліментів, зокрема щодо можливості притягнення його до адміністративної відповідальності.

Тобто не має підтвердження того, що скаржник був обізнаний про наявність виниклої заборгованості по сплаті аліментів.

На вказане суд першої інстанції увагу не звернув і не дав цьому належної правової оцінки.

Окрім цього, судом першої інстанції порушені вимоги ст. 268 КУпАП, де зазначено, що справа розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У постанові суду зазначено, що правопорушник завчасно та належним чином повідомлений, в судові засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив.

Судом вжито всіх заходів для повідомлення останнього про час та місце розгляду справи, також було застосовано привід через органи поліції.

На час розгляду справи привід ОВС виконаний не був. Наслідки виконання приводу суду відомі не були.

У матеріалах справи відсутні дані про те, що ОСОБА_1 був повідомлений про час та дату розгляду справи.

Як вбачається з матеріалів справи, повідомлення ОСОБА_1 про розгляд справи на 20.07.2020 та 10.08.2020 повернуті без вручення, у зв`язку з відсутністю адресата (а.с.10-11, 13-14).

Наведене не може свідчити про належне повідомлення ОСОБА_1 про час розгляду справи.

Згідно з вимогами ст. 277-2 КУпАП повідомленням про розгляд справи про адміністративне правопорушення є вручення особі яка притягається до адміністративної відповідальності судової повістки.

Суддя апеляційного суду вважає, що розглянувши справу у відсутності ОСОБА_1 , без належного повідомлення останнього про час та дату розгляду справи, всупереч вимог ст.ст. 268, 277-2 КУпАП, суд першої інстанції допустив істотне порушення норм процесуального права, що є обов`язковою підставою для скасування постанови.

Даний висновок узгоджується із правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постанові від 30 січня 2020 року в справі №482/9/17, де зазначено, що особі, до якої застосовується адміністративна санкція, повинно бути забезпечено право завчасно знати про час та місце розгляду справи. Це право є гарантією реалізації інших прав - на участь в розгляді справи про адміністративне правопорушення, висловлення заперечень, надання доказів, захист тощо. Законодавство покладає обов`язок щодо своєчасного повідомлення особи про час та місце розгляду справи на уповноважену посадову особу. Зміст цього обов`язку не вичерпується надсиланням тексту відповідного повідомлення, оскільки саме лише надсилання, без отримання, не свідчить про поінформованість особи про час та місце розгляду справи, а отже робить це право недієвим. Для інформування особи про час та місце розгляду справи можуть використовуватися різні способи: рекомендований лист, телеграма, телефакс, телефонограма, особисте вручення повідомлення представникам. Множинність способів повідомлення дозволяє уповноваженій посадовій особі обрати один або декілька способів, які забезпечують поінформованість особи.

Водночас, як раніше зазначалось у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року, справа № 461/10610/13-ц, повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» чи «інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення» не є доказом належного інформування про час і місце розгляду справи.

Так, рішенням Європейського суду з прав людини у справі Надточій проти України встановлено порушення п. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободу зв`язку із відсутністю повідомлень заявнику у справі про адміністративні правопорушення про судове засідання.

Враховуючи зазначені обставини, а також те, що розгляд справи відбувався без належного повідомлення ОСОБА_1 , в зв`язку із чим останній був позбавлений можливості реалізувати в суді передбачені законом (ст. 268 КУпАП) права особи, що притягається до адміністративної відповідальності, зокрема права давати пояснення, надавати докази, заявляти клопотання, користуватися юридичною допомогою тощо, що є порушенням не тільки процесуального закону, а й вимог Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, щодо забезпечення рівності та змагальності сторін, що випливає із практики Європейського Суду з прав людини.

Тому суддя приймає до уваги копії квитанцій, які додані до апеляційної скарги ОСОБА_1 , оскільки вказані докази не подані ним з поважних причин.

З наданих квитанцій слідує, що скаржник перерахував кошти по сплаті аліментів на ім`я ОСОБА_1 на суму 10000 грн.+ 15000 грн.+4450 грн. + 1000 грн. в загальну розмірі 30 450 грн. (а.с. 89-91).

Відтак на момент ухвалення постанови судом першої інстанції в ОСОБА_1 була відсутня заборгованість по сплаті аліментів.

Аналізуючи під час апеляційного розгляду наявні в матеріалах справи докази, суддя апеляційної інстанції приходить до переконання, що висновки суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.183-1 КУпАП не підтверджуються зібраними по справі доказами. Оскільки, суд першої інстанції всупереч вимогам ст. 252 та 280 КУпАП належним чином не перевірив і не дослідив всіх обставин справи в їх сукупності, та не дав їм належної правової оцінки.

Крім того визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.183-1 КУпАП, суд першої інстанції в своїй постанові жодним чином не мотивував своє рішення із посиланням на докази по справі, які судом було безпосередньо досліджено, натомість формально зазначив, що вина останнього підтверджується наявними письмовими матеріалами справи, без надання оцінки кожному доказу по справі з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення.

Враховуючи зазначене, вважаю, що судом було застосовано спрощений підхід до судового розгляду даної справи про адміністративне правопорушення, проігноровано права особи, яка притягається до відповідальності, що є неприпустимим.

Оскільки винуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення має бути безумовно доведена достатніми доказами, які установлюють об`єктивну істину у справі.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

У справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та«Барбера, Мессегеі Ябардо проти Іспанїї» від 06 грудня 1998 року Європейський Суд з прав людини зазначив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

В ході апеляційного розгляду ОСОБА_1 заперечував наявність його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.183-1 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи, спростовують висновків суду та дають підстав вважати що судом першої інстанцій було порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Ч.1 до ст. 7 КУпАП, ст. 62 Конституції України передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку встановлених законом. Особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення і не може бути піддана покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Постанова судді згідно ст. 283 КУпАП має ґрунтуватися на обставинах, установлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах.

Застосовуючи закріплений в ст.62 Конституції України принцип презумпції невинуватості, суддя дійшла висновку про те, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.183-1 КУпАП не доведена.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно з п. 2 ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та закрити провадження у справі.

З урахуванням наведеного, враховуючи порушення, які були допущені судом при розгляді адміністративної справи, суддя вважає, що постанову суду слід скасувати, а провадження закрити за відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого с ч.1 ст.183-1 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 247, 294 КУпАП, суддя -

П О С Т А Н О В И Л А:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 19 серпня 2020 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 19 серпня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.183-1 КУпАП - скасувати.

Провадження у справі відносно ОСОБА_1 за ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.183-1 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова остаточна, оскарженню не підлягає.

Суддя М. М. Якименко