КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2020 року м. Київ

Суддя Київського апеляційного суду Васильєва М.А.,

за участю:

захисника Морозова В.М.

особи, яка притягається до

адміністративної відповідальності, ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в режимі відеоконферензв`язку з Дніпровським апеляційним судом апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Оболонського районного суду м. Києва від 27 квітня 2020 року, якою

ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік,

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою суду ОСОБА_1 визнаний винуватим в тому, що 10 лютого 2020 року о 17 год. в м. Києві по пр. Мінському, 4, керував автомобілем марки «Рено» державний номерний знак НОМЕР_1 у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку проводився у лікаря-нарколога, за адресою: м. Київ, вул. П.Запорожця, 20, чим порушив вимоги п.2.9 а ПДР України.

Не погоджуючись з постановою суду, 6 травня 2020 року через систему «Електронний суд» ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову, провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Щодо строку на апеляційне оскарження постанови місцевого суду, то апелянт зазначає про те, що апеляційна скарга на постанову місцевого суду подана 6 травня 2020 року, тобто, у строк, передбачених положеннями КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що розгляд справи відбувався незаконно, матеріали справи та складений протокол містять чисельні порушення, у зв`язку з чим постанова підлягає скасуванню. В обґрунтування апеляційних вимог ОСОБА_1 посилається, що, не зважаючи на те, що матеріали справи містили суперечливі докази, суд ґрунтувався лише на власних переконаннях та взяв до уваги лише написані працівниками поліції матеріали справи. На переконання апелянта, суддя взяв на себе функції обвинувачення, хоча його ( ОСОБА_2 ) вини не доведено. Суд не надав можливості реалізувати йому своє право на захист, тим самим порушуючи його конституційні права. Як вказав апелянт, письмові пояснення осіб, якщо вони не надали показання в судовому засіданні під присягою, не можуть братися до уваги. Щодо складання адміністративного матеріалу, то апелянт акцентує увагу на тому, що у матеріалах справи не міститься відомостей про те, чи притягувався він до адміністративної відповідальності за аналогічні порушення, оскільки зазначена обставина має значення для вирішення питання щодо належної правової кваліфікації вчиненого правопорушення, зокрема, наявності або відсутності повторності вчинення правопорушення. Як вказує апелянт, жодної інформації стосовно повторності вчинення правопорушення, суду не було надано.

Також, як зазначає апелянт, матеріали справи не містять відомостей про відсторонення його від керування транспортним засобом, що є порушенням положень ст. 266 КУпАП, а також у матеріалах справи та у протоколі відсутні відомості про місце перебування або місце реєстрації свідків, що також є грубим порушенням Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Крім того, у матеріалах справи відсутня довідка, в якій зазначається, чи отримувала особа посвідчення водія.

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_1 підтримав вимоги апеляційної скарги, просив задовольнити її, постанову місцевого суду скасувати, провадження у справі закрити з огляду на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги ряд обставин, які мали значення для правильного вирішення справи. Так ОСОБА_1 пояснив, що 10 лютого 2020 року він приїхав до магазину, вийшов з автомобіля та пішов в магазин, де купив спиртні напої. Вийшовши з магазину, він вжив алкоголь, зачепися ще з охоронником магазину, але транспортним засобом не керував, автомобіль знаходився на тому місці, де він його припаркував. У подальшому до його транспортного засобу підійшли працівники поліції та звинуватили його, що він керував транспортним засобом у стані сп`яніння. Він не заперечував, що вживав алкогольні напої, проте наголошував працівникам поліції, що він немає жодного відношення до ст. 130 КУпАП. Він не погоджувався із тим, що працівники поліції йому інкримінували йому порушення ст. 130 КУпАП. Працівники поліції спершу застосували до нього силу, а тільки після цього запросили свідків. Не відповідає дійсності і той факт, що він ( ОСОБА_1 ) справляв природні потреби біля магазину, адже він вживав алкоголь біля автомобілю і при цьому автомобілем не керував. Про те, що він не керував транспортним засобом, він говорив працівникам поліції, але останні доставили його ( ОСОБА_1 ) до райвідділку. На місці події працівники поліції не пропонували йому ( ОСОБА_1 ) ні пройти огляд за допомогою приладу «Драгер», ані огляд у лікаря-нарколога. Коли вже він ( ОСОБА_1 ) перебував у райвідділку, то не зовсім розумів, що робив, адже був у шоковому стані, і не заперечував того, що він ( ОСОБА_1 ) був випивший.

В режимі відеоконференцзв`язку з Дніпровським апеляційним судом захисник Морозов В.Ю. підтримав доводи, які викладені в апеляційній скарзі, та пояснив, що місцевий суд не звернув уваги на важливий факт того, що доказами, які наявні в матеріалах справи не підтверджено факт керування ОСОБА_1 транспортного засобу, не доведе і не встановлено. Пояснення свідків є сумнівними. Також захисник наголосив на тому, що обов`язок доказування, відповідно до положень ч. 2 ст. 251 КУпАП покладається на уповноважених осіб, які складають протокол, а працівники поліції у даній ситуації значно порушили вимоги Інструкції, а також положення КУпАП.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників апеляційного розгляду, опитавши свідка за клопотанням сторони захисту, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, з огляду на таке.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає про те, що апеляційна скарга на постанову місцевого суду подана 6 травня 2020 року, тобто у строк, передбачених положеннями КУпАП.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Як вбачається з матеріалів справи, постанова місцевим судом винесена 27 квітня 2020 року (ас. 37-40).

З урахуванням положень, передбачених ч. 2 ст. 294 КУпАП, останнім днем для подання апеляційної скарги є 7 травня 2020 року.

Апеляційна скарга подана через систему «Електронний суд», і відповідно до даних, які наявні в матеріалах справи, встановлено, що документ сформовано в системі «Електронний суд» 6 травня 2020 року (ас. 43-51), а відтак строк на апеляційне оскарження ОСОБА_1 не пропущений.

Що стосується доводів апеляційної скарги, то вони є слушними.

Згідно з вимогами ст.ст. 278, 280 КУпАП суд першої інстанції при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення має вирішити питання про правильність складання протоколу та інших матеріалів справи, чи є необхідність у витребуванні додаткових матеріалів, а при розгляді справи зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції ці вимоги закону дотримані не в повному обсязі.

Так, з протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 254645 від 10 лютого 2020 року, складеного щодо ОСОБА_1 , вбачається, що ОСОБА_1 10 лютого 2020 року о 17 год. в м. Києві по пр. Мінському, 4, керував автомобілем марки «Рено» державний номерний знак НОМЕР_1 у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку проводився у лікаря-нарколога, за адресою: м. Київ, вул. П.Запорожця, 20, чим порушив вимоги п. 2.9 а ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП (ас. 1).

Диспозицією ч. 1 ст. 130 КУпАП, серед іншого, передбачена адміністративна відповідальність особи за керування транспортними засобами в стані алкогольного сп`яніння.

Приймаючи рішення про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, місцевий суд послався на результати приладу «Драгер», акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, письмові пояснення свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , рапорт інспектора поліції Сівка І., висновок Київської міської наркологічної лікарні «Соціотерапія», відео з бодікамери інспектора поліції АА 00187.

При цьому суд послався на те, що, як убачається з відео з бодікамери працівника поліції, наданого суду, ОСОБА_1 посилався нате, що він не керував автомобілем, також вказує, що його вину за ч. 1 ст.130 КУпАП працівники поліції не доведуть в суді, що його дії слід кваліфікувати за ст. 178 КУпАП, що свідчить про обізнаність особи з нормами діючого законодавства України (ас. 37-40).

Однак, апеляційний суд не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції.

Згідно з постановою Пленуму Верховного суду України № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини

проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року (із змінами), керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Для притягнення до відповідальності за ст. 130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.

Разом з тим, судом першої інстанції, всупереч положень, передбачених ст. 280 КУпАП, не було достеменно з`ясовано, чи керував ОСОБА_1 транспортним засобом перед моментом, коли працівники патрульної поліції підійшли до автомобіля ОСОБА_1 .

З метою перевірки доводів апеляційної скарги та пояснень ОСОБА_6 опитаний свідок ОСОБА_5 суду апеляційної інстанції пояснив, що особа ОСОБА_1 йому невідома. У лютому 2020 року біля зупинки транспорту біля супермаркету «Сільпо» автомобіль, ще не доїжджаючи до стоянки, не пропустив його з дружиною та коляскою на переході. Який саме це був транспортний засіб, він (свідок) не пам`ятає, але автомобіль був білого кольору, легковий. Чоловік припаркувався на стоянці, вийшов та пішов до магазину. Потім чоловік вийшов з магазину, і, як він ( ОСОБА_7 ) зрозумів, що чоловік там «прийняв», бо сварився з охоронцем. Потім чоловік справив нужду і зайшов до магазину знову. Поліцію викликав він ( ОСОБА_7 ), оскільки чоловік на автомобілі не пропустив їх та дебоширив потім. З автомобіля чоловік виходив адекватним.

Після надання свідку для ознайомлення пояснень від його імені, які містяться у матеріалах справи, свідок ОСОБА_5 зазначив про те, що пояснення писав не він, писав працівник поліції. Працівник поліції потім сказав йому підписати пояснення, що він і зробив. Він би не сказав, що чоловік саме керував у неадекватному стані.

Таким чином, пояснення свідка ОСОБА_5 не підтверджують обставини керуванням ОСОБА_1 транспортним засобом у стані сп`яніння.

З надрукованих пояснень свідків події, яка мала місце 10 лютого 2020 року, вбачається, що свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 пояснили, що 10 лютого 2020 року о 18 год. 55 хв. по вул. Малиновського, 2а у м. Києві, були запрошені співробітниками патрульної поліції при складанні адміністративного протоколу за ст. 130 КУпАП відносно водія ОСОБА_1 , та в їх присутності водій погодився у встановленому законом порядку пройти перевірку для визначення стану сп`яніння, за допомогою спеціального технічного засобу «Драгер», що засвідчено підписами свідків у протоколі серії ДПР18 № 254645, результат тесту 1,93 проміле (ас. 6).

Апеляційний суд звертає увагу на тому, що пояснення свідків не підтверджують факт керуванням ОСОБА_1 транспортним засобом, а лише свідчать про факт результатів приладу «Drager Alkotest».

Також апеляційний суд не може взяти до уваги наявний у справі відеозапис, з огляду на те, що відеозапис містить в собі лише фіксацію події про те, що ОСОБА_1 був доставлений до відділку поліції, і даний відеозапис не підтверджує того факту, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Окрім того, як встановлено з матеріалів справи, а саме, з протоколу про адміністративне правопорушення (ас. 1), висновку КМНКЛ «Соціотерапія» (ас. 4), протоколу затримання (ас. 5), власноручних поясненнях, наданих 10 лютого 2020 року (ас. 8), ОСОБА_8 , не заперечуючи факт вживання алкогольних напоїв у громадському місці, категорично заперечував факт керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Одночасно апеляційний суд звертає увагу на те, що працівниками поліції порушені вимоги ст. 266 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 9 листопада 2015 року за № 1452/735.

Відповідно до вказаних нормативних актів за наявності ознак алкогольного сп`яніння, поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, на місці зупинки транспортного засобу проводиться в присутності двох свідків.

Водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.

Згідно з п.9 Розділу ІІ Інструкції, з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше, ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.

Частиною 5 ст. 266 КУпАП передбачено, що огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

З матеріалів справи встановлено, що 10 лютого 2020 року о 17.15 год. ОСОБА_8 затриманий працівниками поліції у зв`язку із вчиненням правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП для встановлення особи, складання адмінматеріалів (ас. 5).

В цей же день о 18.55 год. ОСОБА_8 пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Драгер», з результатом якого ОСОБА_8 не погодився (ас.. 2-3).

До медичного закладу КМНКЛ «Соціотерапія» ОСОБА_8 направлений 10 лютого 2020 року лише о 20.15 год. та пройшов огляд на стан сп`яніння лише о 20.25 год. (ас. 4).

Таким чином, огляд на стан сп`яніння ОСОБА_8 проведений з порушенням вимог ст. 266 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 9 листопада 2015 року за № 1452/735.

Оцінюючи докази, які наявні в матеріалах справи, апеляційний суд доходить наступного висновку.

Згідно з положеннями ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису та інше, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених цього Кодексу.

З огляду на обставини, встановлені під час апеляційного розгляду, апеляційний суд доходить висновку, що беззаперечні докази факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння відсутні, у зв`язку з чим відсутні достатні, належні та допустимі докази на спростування доводів, які викладені апелянтом в апеляційній скарзі, про те, що він не керував транспортним засобом.

Окрім того, огляд ОСОБА_8 на стан алкогольного сп`яніння, який проведений з порушенням положень ст. 266 КУпАП та Інструкції, також не може бути допустимим доказом як факту керуванням ОСОБА_8 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, так і підтвердженням перебування ОСОБА_8 у стані алкогольного сп`яніння станом на час керування транспортним засобом.

З огляду на відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження факту керуванням ОСОБА_1 транспортним засобом, вина останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення та постанові суду, не доведена.

З урахуванням положень, викладених у справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30 травня 2013 року, заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії»(«Karelin v. Russia» заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року) де Суд, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом), апеляційний суд доходить висновку, що постанова районного суду підлягає до скасування, провадження у справі - закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення та постанові суду, а тому апеляційна скарга - підлягає до задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову Оболонського районного суду м. Києва від 27 квітня 2020 року, якою ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчиненні адміністративногоправопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік - скасувати, провадження у справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду М.А. Васильєва