Справа № 546/1/20
Провадження №3/525/126/2020
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.02.2020 Суддя Великобагачанського районного суду Полтавської області Хоролець В.В., при секретарі Хоменко М.М., розглянувши матеріал, який надійшов з Полтавського апеляційного суду про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.164 КУпАП на підставі постанови судді судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду від 16.01.2020 року відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

жителя АДРЕСА_1

(як вказано у протоколі про адміністративне правопорушення), не працюючого (як також вказано у

протоколі), протягом року до адміністративної

відповідальності не притягувався, реєстраційний номер

облікової картки платника податків суду не відомий,

контактний номер телефону не відомий, -

в с т а н о в и в :

З протоколу про адміністративне правопорушення №0017590 від 23 грудня 2019 року, складеного старшим державним інспектором відділу державного контролю та нагляду за безпекою на транспорті Костіним Д.П. вбачається, що 23 грудня 2019 року о 14 годині 10 хвилин, ОСОБА_1 в місті Решетилівка по вулиці Гоголя, 23 Полтавської області займався провадженням господарської діяльністі з перевезення пасажирів на таксі - транспортному засобі автомобілі Wolksvagen д.н.з. НОМЕР_1 , без оформлення ліцензії на даний вид господарської діяльності. Отже, як зазначається у протоколі, дії ОСОБА_1 були кваліфіковані як вчинення адміністративне правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП.

Особі, яка притягується до адміністративної відповідальності на 07.02.2020 року рекомендованим листом з повідомленням направлялася судова повістка про виклик в судове засідання за місцем проживання (яке вказано в протоколі про адміністративне правопорушення), який повернувся на адресу суду без вручення з відміткою про те, що є інші причини, які не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення (а.с.а.с.17-18). Розгляд справи відкладено на 21.02.2020 року. Особі, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 було направлено судову повістку рекомендованим листом з повідомленням (на адресу, яка вказана у протоколі про адміністративне правопорушення), однак до суду конверт повернувся на адресу суду без вручення. Суд в ході розгляду справи не зміг встановити, з яких причин ОСОБА_2 не отримує судові повістки за адресою, яка вказана у протоколі про адміністративне правопорушення. Отже, з яких джерел у протоколі вказане місце проживання ОСОБА_1 суду не відомо. Також, 07.02.2020 року здійснено запит до Управління Укртрансбезпеки у Полтавській області щодо надання відеозапису фіксації обставин зупинення та фіксації правопорушення, а також було здійснено виклик даної особи через оголошення на сайті Судової влади України. Отже, він вважається таким, що сповіщений про день і час розгляду справи на 21.02.2019 року. В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, причин неявки суд не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи від нього не надходило.

До суду 12.02.2020 року надійшов лист з Управління Укртрансбезпеки у Полтавській області про те, що відеофіксація обставин зупинення та правопорушення від 23.12.2019 року не здійснювалася у зв`язку з не забезпеченням управління відео реєстраторами та боді-камерами.

Суддя, вивчивши та детально проаналізувавши матеріали даної адміністративної справи і давши їм відповідну оцінку приходить до висновку, що обставини, які викладені в протоколі про адміністративне правопорушення №0017590 від 23.12.2019 року, що складений відносно водія ОСОБА_1 про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП, не доведені «поза розумним сумнівом» особою, яка ініціювала процедуру притягнення особи до адміністративної відповідальності належними доказами, виходячи з таких підстав.

Судом встановлено, що 23.12.2019 року старшим державним інспектором відділу державного контролю та нагляду за безпекою на транспорті Костіним Дмитром Павловичем відносно громадянина ОСОБА_1 було складено протокол №0017590 про вчинення останнім адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП (а.с.1).

Посадовою особою старшим державним інспектором відділу державного контролю та нагляду за безпекою на транспорті(ініціатором процедури притягнення особи до адміністративної відповідальності в розумінні ст.254 КУпАП) у протоколі №0017590 від 23.12.2019 року відносно ОСОБА_1 зазначено, що 23 грудня 2019 року о 14 годині 10 хвилин, ОСОБА_1 в місті Решетилівка Полтавської області по вулиці Гоголя, 23 здійснював провадження господарської діяльності з перевезення пасажирів на таксі - транспортному засобі автомобілі Wolksvagen д.н.з. НОМЕР_1 , без реєстрації як суб`єкта господарювання та без оформлення ліцензії на даний вид господарської діяльності, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.164 КУпАП (а.с.1).

Як зазначив суд апеляційної інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення №367/7821/17, протокол про адміністративне правопорушення є не тільки джерелом доказів у справі, а й актом обвинувачення у вчиненні конкретного адміністративного правопорушення.

Юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (ч.2 ст.61 Конституції України). Системний аналіз та юридичний зміст положень ч.2 ст.61 Конституції України свідчить про те, що в основу притягнення до юридичної відповідальності має бути покладений конкретний склад правопорушення, яке скоїла особа. Відмінність у складі правопорушення (як в цілому, так і в конкретних його елементах) дає підстави для притягнення особи до різних видів юридичної відповідальності. Також, юридична відповідальність встановлюється за скоєння конкретного правопорушення конкретною особою, тобто вона має індивідуальний характер і характеризується, наприклад, наявністю системи покарань та стягнень, можливістю призначення більш м`якого покарання, умовного засудження, відстрочки виконання вироку, давністю притягнення до кримінальної відповідальності та звільнення від неї тощо. Цей принцип забезпечується можливістю застосування виду юридичної відповідальності в залежності від ступеня суспільної небезпечності скоєного правопорушення. При цьому, принцип індивідуалізації відповідальності знаходить також свій вираз в тому, що при призначенні покарання (стягнення) мають враховуватися всі особливості та обставини справи, характер правопорушення, ступінь здійснення винною особою протиправного наміру, ступінь вини, властиві їй індивідуальні риси, спосіб життя, мотиви скоєння правопорушення і інше.

Відповідно до принципу 6 Рекомендації № R (91) 1 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно адміністративних санкцій, ухваленої 13 лютого 1991 року, при застосуванні адміністративних санкцій, окрім сформульованих у Резолюції (77) 31 принципів справедливої адміністративної процедури, що звичайно застосовуються до адміністративних актів, слід керуватися такими особливими принципами: 1) особа, стосовно якої розглядається можливість застосування адміністративної санкції, попередньо інформується щодо фактів, які їй ставляться у вину; 2) вона має достатньо часу для підготовки свого захисту залежно від складності справи та суворості санкцій, що можуть бути застосовані; 3) вона або її представник інформується стосовно характеру доказів у справі, зібраних проти неї; 4) вона має можливість висловити свою думку перед оголошенням рішення про санкцію; 5) адміністративний акт про застосування санкцій містить мотиви, на яких вона ґрунтується.

У відповідності до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 278 КУпАП визначає умови підготовки до розгляду справи про адміністративне правопорушення. Згідно даної норми, орган, (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення, вирішує такі питання: чи належить до його компетенції розгляд даної справи, чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення, чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду, чи витребувано необхідні додаткові матеріали, чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Стаття 280 КУпАП визначає обставини, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення. Так, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Пунктом 1.10. Правил дорожнього руху визначено, що водій це особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Стаття 251 КУпАП визначає поняття та джерела доказів у справі про адміністративне правопорушення. Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, в т.ч. тими, що використовуються особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

З досліджених матеріалів справи вбачається, що для розгляду справи судом відносно ОСОБА_1 Управлінням Укртрансбезпеки у Полтавській області було направлено протокол про адміністративне правопорушення №0017590 та фотознімок передньої частини автомобіля Wolksvagen д.н.з. НОМЕР_1 .

При розгляді вищевказаних матеріалів справи суд виходить з матеріалів, які надійшли в розпорядження суду і оцінює наявні у справі докази з позиції ст.ст.251,278,280 КУпАП.

З протоколу про адміністративне правопорушення №0017590 від 23.12.2019 року щодо ОСОБА_1 вбачається, що ОСОБА_1 поставив свій підпис в протоколі, а також стоїть підпис у графі про те, що ОСОБА_3 отримав копію даного протоколу. Однак з протоколу також вбачається, що свідків вчинення ОСОБА_1 правопорушення не було (а.с.1). З наявних матеріалів справи вбачається, що при оформленні матеріалів адміністративної справи щодо ОСОБА_1 свідки даної події не встановлювалися і пояснення у них з приводу обставин справи не відбиралися.

Аналіз доданого до протоколу фотознімку вказує на те, що на ньому зображена передня частина автомобіля Wolksvagen (згідно геральдики) на передній частині автомобіля, автомобіль має державний номерний знак НОМЕР_1 (а.с.2). Проте, з даного фотознімку не можливо зробити висновок про те, хто саме здійснював керування даним транспортним засобом та з якою метою, а також те, в якому саме місці знаходиться даний транспортний засіб та чи рухається він.

В матеріалах справи відсутні дані про те, кому та на якій правовій підставі належить вищевказаний транспортний засіб.

Положеннями ч.1 ст.164 КУпАП передбачено відповідальність за провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання або без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, чи здійснення таких видів господарської діяльності з порушенням умов ліцензування, а так само без одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди).

Аналіз вказаних положень цієї статті вказує на те, що об`єктивна сторона вказаного правопорушення полягає у діяльності, що містить ознаки господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта підприємницької діяльності, або здійсненні без одержання ліцензії видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у своїй постанові №3 від 25.04.2003 року «Про практику застосування судами законодавства про відповідальність за окремі злочини у сфері господарської діяльності», під здійсненням особою, не зареєстрованою як суб`єкт підприємництва, будь-якого виду підприємницької діяльності з числа тих, що підлягають ліцензуванню, слід розуміти діяльність фізичної особи, пов`язану із виробництвом чи реалізацією продукції, виконанням робіт, наданням послуг з метою отримання прибутку, яка містить ознаки підприємницької, тобто провадиться зазначеною особою безпосередньо самостійно, систематично (не менше ніж три рази протягом одного календарного року) і на власний ризик.

За змістом ст.164 КУпАП, відповідальність за вказане правопорушення наступає не стільки за перевезення пасажирів без ліцензії та реєстрації особи як підприємця, а, перш за все, за провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання або без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню, а так само без одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди).

У відповідності до положень ч.1 ст.20 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності», за провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню, без ліцензії чи здійснення таких видів господарської діяльності з порушенням умов ліцензування посадові особи суб`єктів господарювання несуть адміністративну відповідальність, передбачену Кодексом України про адміністративну відповідальність. Враховуючи, що диспозиція ч.1 ст.164 КУпАП є банкетною, то в протоколі обов`язково має бути посилання на норму спеціального закону, за порушення якої настає відповідальність, в даному випадку, на Закон України «Про ліцензування видів господарської діяльності».

Згідно ч.3 ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Рішення Європейського суду є офіційною формою роз`яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв`язку з цим джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні.

Так, у Рішенні «Руїз Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року Європейський Суд з прав людини нагадав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються; межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлі обставин кожної справи.

Суд при оцінці наявних у справі доказів (в своїй основі це письмові пояснення осіб та показання, які надали потерпіла та свідки в судовому засіданні) враховує висновки, які викладені у Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008 року та у Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року) про те, що суд при оцінці доказів повинен керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом»; таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

Враховуючи вищевикладене та оцінюючи надані на розгляд суду матеріалів слід дійти висновку про те, що з протоколу від 23.12.2019 року № 0017590 вбачається, що ОСОБА_1 притягується до адміністративної відповідальності (відповідною уповноваженою особою ініційовано його притягнення до адміністративної відповідальності) за те, що він провадив господарську діяльність з перевезення пасажирів на таксі без реєстрації як суб`єкта господарювання та без оформлення ліцензії на даний вид господарської діяльності, чим вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.164 КУпАП, проте, уповноважена особа, яка склала протокол та ініціювала процедуру притягнення особи до адміністративної відповідальності, повинна була навести відповідні норми закону, що регулюють заняття господарською діяльністю з перевезення пасажирів, яку саме порушив ОСОБА_1 та у чому саме це виразилося, а також надати належні і допустимі докази про підтвердження вказаних дій. Відповідно, уповноважена посадова особа повинен був указати у протоколі ті порушення діючого законодавства, які, як на його переконання, ОСОБА_1 порушив та інкримінувати їх йому у провину в межах процедури притягнення до адміністративної відповідальності. При цьому, у самому протоколі (який є по суті актом обвинувачення) не зазначено конкретних обставин вчинення адміністративного правопорушення, не викладені відомості, яким чином особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, надавала послуги з перевезення пасажирів на таксі, не вказані прізвища пасажирів, також не відображена систематичність його дій по здійсненню господарської діяльності, відсутня інформація про регулярність, самостійність та суттєвість діяльності ОСОБА_1 , а також не вказані відомості про вилучені грошові кошти, одержані внаслідок вчинення цього адміністративного правопорушення, що унеможливлює, у своєму зв`язку, встановити мету суб`єкта господарювання щодо отримання прибутку від своєї діяльності.

У відповідності до ст.283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Отже, виходячи з сукупності досліджених матеріалів справи та сукупності досліджених наявних доказів, виходячи з приписів статті 254 КУпАП та те, що про те, що початок ініціювання процедури притягнення особи до адміністративної відповідальності, яка виражається у формі складення щодо особи відповідного протоколу про адміністративне правопорушення повинен ґрунтуватися на наявних на час складання протоколу доказах, які підлягають перевірці в ході судового розгляду справи в ході процедури притягнення особи до адміністративної відповідальності (яка повинна бути справедливою з точки зору Рекомендації №R (91) 1 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно адміністративних санкцій, ухваленої 13 лютого 1991 року), а також оцінивши докази з позиції імперативних норм ст.ст.61,62 Конституції України та положень ст.ст.245,251,252 КУпАП, суд приходить до висновку, що в даний час не доведено належними доказами, які оцінюються судом з урахуванням принципу «поза розумним сумнівом» наявність в діях гр. ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП виключно за обставин, що буквально викладені у протоколі про адміністративне правопорушення №0017590 від 23.12.2019 року (який по суті є актом обвинувачення особи у вчиненні конкретного адміністративного правопорушення) і можливість здобуття таких доказів на даний час вичерпана.

Згідно ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно п.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочатим, а розпочате підлягає закриттю в зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. Тобто, за сукупності вищевикладених та встановлених обставин у їх взаємозв`язку, розпочате адміністративне провадження відносно громадянина ОСОБА_1 за ч.1 ст.164 КУпАП належить закрити в зв`язку з відсутністю складу вищевказаного адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного та керуючись ч.2 ст.61, ч.3 ст.62 Конституції України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», п.1 ст.247, ст.ст.7,251,252,280,283,284,289,294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Провадження в адміністративній справі №546/1/20 про притягнення до адміністративної відповідальності громадянина ОСОБА_1 за ч.1 ст.164 КУпАП - закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП.

Апеляційну скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови до Полтавського апеляційного суду через Великобагачанський районний суд.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя Великобагачанського

районного суду В.В.Хоролець