КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2020 року м. Київ

Суддя Київського апеляційного суду Васильєва М.А.,

за участю:

потерпілої ОСОБА_1

представника потерпілої Міцкевич С.І.

захисника Шумило Н.М.

особи, яка притягається до

адміністративної відповідальності ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в режимі відеоконференцзв`язку з Васильківським міськрайонним судом Київської області апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Васильківського міськрайонного суду Київської області від 6 жовтня 2020 року, якою

ОСОБА_2 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнана винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 154 КУпАП, та провадження у справі закрито у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності,

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою суду ОСОБА_2 визнана винуватою в тому, що 4 липня 2020 року близько 21 год. не належно утримувала свої двох собак породи «Алабай», при цьому вигулювала останніх без повідків та намордників, що призвело до того, що собаки ОСОБА_2 придушили собаку породи «Йорк Тер`єр», яка належала ОСОБА_1 , внаслідок чого собака породи «Йорк Тер`єр» померла.

Суд закрив провадження у справі оскільки, правопорушення вчинено 4 липня 2020 року, а на момент розгляду справи, сплинули строки, передбачені положеннями ч. 2 ст. 38 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду, провадження у справі зарити у зв`язку із відсутністю в її діях події і складу адміністративного правопорушення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на те, що з оскаржуваною постанову неможливо погодитись, оскільки вона надала суду першої інстанції свої письмові заперечення відносно зазначених у протоколі подій. Зокрема, вона зазначила, що дійсно є власником двох собак породи Алабай , собаки Урми , яка, нібито, зі слів свідків придушила чи загризла сусідську собаку породи Йорк, та собаки Ерді . Вона ( ОСОБА_2 ) та її чоловік, який все життя займався дресировкою та вихованням собак, до питання утримання та виховання (дресирування) собак підходять з повною відповідальністю. Обидві собаки добре навчені, дресировані, неагресивні, ніколи і нікого не кусали. Будь-яких скарг, як з боку сусідів, так і з боку мешканців села, на неналежне утримання собак за всі роки, що собаки проживають в родині ОСОБА_6 , не надходило.

Також апелянт зазначає про те, що долучена до матеріалів справи адвокатом ОСОБА_21. заява з підписами 15 осіб була оформлена вже під час розгляду справи в суді. А особами, які під заявою підписалися, є членами родини та родичами ОСОБА_1 .

При цьому ОСОБА_2 зазначає, що її собаки - є гарними та навченими пастухами, завдяки чому допомагають господарям випасати кіз, яких в господі є близько п`яти десятків, що підтверджується фотознімком, долученим до матеріалів справи.

Як вказує апелянт, у неї чітко відпрацьована схема виведення собак із двору та повернення додому. Зокрема, вона ніколи не виводить своїх собак з двору без повідків, які постійно тримає в руках. Коли вона з собаками доходить до яру, що за селом, де немає людей, вона відпускає собак з повідків. Собаки завжди знаходяться у полі її зору, і по першій же її команді підбігають до неї. Коли вона з козами повертається з пасовища, то постійно на одному і тому ж самому місці одягає собакам повідки і вони повертаються додому. На переконання апелянта, вказані обставини мали бути підтверджені показами свідків, які були заявлені нею у судовому засіданні, але суд першої інстанції відмовив у задоволенні цього клопотання.

Як вказує ОСОБА_2 , з її показань, наданих суду вбачається, що того дня - 4 липня 2020 року близько 21.00 години вона, як завжди в цей час, була в яру з собаками, де випасала кіз. Доказом цього є фото світлини, на яких із зазначенням точного часу зображена собака Урма . Коли вона була в яру, то чула скавуління собак, але не її, так як обидві собаки в цей час були біля неї. Через деякий час, коли вона мала, як завжди, взяти собак на повідки, вона помітила, що Урми поруч немає. Вона почала її кликати, але собаки ніде не було. Тоді вона пішла з другою собакою - Ерді на повідку до села, де побачила людей, зокрема, і свідка ОСОБА_8 та матір потерпілої, які почали кричати та погрожувати їй ( ОСОБА_2 ), що пристрелять її собак. При цьому мати ОСОБА_1 , яка, нібито, є господарем собаки Йорка , тримала собаку на руках. Вона ( ОСОБА_2 ) стверджує, що на той момент собака Йорк була жива, будь-яких слідів укусів, поранень чи крові на її шерсті не було. Апелянт наголошує на тому, що коли вона ( ОСОБА_2 ) з собакою Ерді на повідку підійшли до свого двору, то побачила, що Урма лежить біля воріт і трясеться. На собаці сліди крові були відсутні. Згодом, близько 22.00 години приїхали працівники поліції, які склали відносно неї протокол та відібрали пояснення у неї, у ОСОБА_1 та у ОСОБА_8 , що містяться в матеріалах справи. Коли вже після 22.00 год. вона ( ОСОБА_2 ) надавала пояснення працівникові поліції, вийшла мати ОСОБА_1 та повідомила, що собака Йорк померла.

Апелянт вказує, що вона особисто тіла мертвої собаки Йорк не бачили. Матеріали справи не містять будь-яких доказів того, коли собака померла,а також інформації про причини смерті собаки.Фото собаки, що міститься в матеріалах справи, не передає ознак насильницької смерті собаки або ж не підтверджує факт смерті собаки, яка належала ОСОБА_1 . З доданого фото можна зробити висновок, що собака спить.

Також, на переконання апелянта, у матеріалах справи відсутня інформація про те, чи зверталась ОСОБА_1 до ветеринарної клініки для надання її собаці медичної допомоги чи констатації смерті із встановленням її причин.

В свою чергу, як зазначено в апеляційній скарзі, вона ( ОСОБА_2 ) повідомила суду ті обставини, що за два тижні до цього випадку собака Йорк була тічна, постійно вибігала на дорогу. На запах тічної собаки до двору сусідів збігались собаки з усієї округи, які могли завдати шкоди як собаці, так і людям та дітям, що ходили по дорозі. Свідки, навіть, бачили біля сусідських воріт лиса. Вказані обставини не могли бути підтверджені показами свідків, заявлених нею, оскільки, суд відмовив її у задоволенні цього клопотання.

На переконання апелянта, якщо більш детально охарактеризувати показання, що містяться в матеріалах справи, то вказані показання є досить суперечливими між собою та по відношенню до тих показань, які були надані цими ж особами в суді.

Також апелянт зазначає про те, що ОСОБА_1 , яка не була очевидцем подій, вказала, що, нібито, її ( ОСОБА_6 ) собаки придушили собаку Йорк, а зі свідчень свідка ОСОБА_8 , який перебував у себе у дворі, вбачається, що собаки чи собака ОСОБА_2 , нібито, загризали собаку Йорка , а потім в зубах понесли її до свого двору. Апелянт акцентує увагу на тому, що будь-яких інших доказів матеріали справи не містять.

На думку ОСОБА_2 , працівником поліції, що складав відносно неї протокол, було допущено неточність у кваліфікації правопорушення, а саме за частиною другою статті 154 КУпАП, оскільки диспозиція статті 154 КУпАП є бланкетною, а, відтак, при складанні протоколу необхідно викласти суть правопорушення, виходячи з частини першої даної статті, з посиланням на конкретний пункт Правил тримання собак, котів і хижих тварин у населених пунктах, який вважається порушеним, та виключнопісля цього зазначати наслідки у виді заподіяння шкоди, як це передбачено частиною другою ст. 154 КУпАП

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників апеляційного розгляду, опитавши свідка, працівника поліції, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд не знаходить підстав для скасування постанови місцевого суду, як і не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги, з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови.

Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд першої інстанції, приймаючи рішення про винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 154 КУпАП, послався на протокол про адміністративне правопорушення серії АПР18 №207527 від 4 липня 2020 року, який відповідає нормам КУпАП; пояснення свідків, фотокопії та інші матеріали справи, та дійшов висновку про вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 154 КУпАП.

Однак, оскільки на момент розгляду справи, сплинули строки, передбачені положеннями ч. 2 ст. 38 КУпАП, суд закрив провадження у справі.

З рішенням суду першої інстанції погоджується й апеляційний суд.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 207527 від 4 липня 2020 року, складеного щодо ОСОБА_2 , вбачається, що 4 липня 2020 року близько 21 год. 00 хв. ОСОБА_2 неналежно утримувала свої двох собак породи «Алабай», при цьому вигулювала останніх без повідків та намордників, що призвело до того, що собаки ОСОБА_2 придушили собаку породи «Йорк Тер`єр», яка належала ОСОБА_1 , чим завдала смерть собаки породи «Йорк Тер`єр» (ас. 2).

Диспозицією статті 154 КУпАП передбачена відповідальність за тримання собак і котів у місцях, де це заборонено відповідними правилами, чи понад установлену кількість, чи незареєстрованих собак або приведення в громадські місця, або вигулювання собак без повідків і намордників (крім собак, у реєстраційних свідоцтвах на яких зроблено спеціальну відмітку) чи в невідведених для цього місцях.

Частина 2 ст. 154 КУпАП передбачає відповідальність за ці ж дії, що спричинили заподіяння шкоди здоров`ю людей або їх майну.

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_2 підтримала апеляційну скаргу, просила її задовольнити та пояснила, що з оскаржуваною постановою неможливо погодитись, оскільки суд першої інстанції не взяв до уваги ряд обставин. Її собаки належним чином дресировані, виховані, і раніше була ситуація, коли батько ОСОБА_1 звертався до її ( ОСОБА_2 ) чоловіка з приводу питання виховання собак та з інших питань по собакам. Що стосується обставин 4 липня 2020 року, то вважає що свідок ОСОБА_11 стверджував, що було дві собаки, але це не зовсім так, адже одна із собак була біля неї ( ОСОБА_2 ). Вважає, що свідок надав такі показання проти неї, оскільки вона є єдиним свідком того, що ОСОБА_11 здійснює незаконну вирубку лісу, і вона ( ОСОБА_2 ) неодноразово скаржилась з цього приводу у сільську раду. Коли саме це було, чи до, чи після цих подій, вона не пам`ятає. Окрім того, раніше вона ( ОСОБА_6 ) та дружина ОСОБА_8 - ОСОБА_12 були подругами, і, коли ОСОБА_11 випиває, то стає не завжди контрольованим. Близько двох років тому між нею ( ОСОБА_2 ) та ОСОБА_13 трапилась конфліктна ситуація, так як ОСОБА_11 зробив зауваження, що вона ( ОСОБА_2 ) гуляє з собаками без повідків та намордників. Але всі сусіди бачать, як вона гуляє з собаками. Також не зрозуміло, як ОСОБА_11 міг бачити собак через паркан, якщо він сидів у дворі свого домоволодіння, а паркан - бетонний. Працівники поліції викликали її ( ОСОБА_2 ), і не зрозуміло чому склали протокол, адже її ( ОСОБА_2 ) собака просто втекла, вона нікого не рвала, а також вона не може погодитись з тим, що її собака когось придушила. На момент, коли на місці події прибули працівники поліції, собака породи «Йорк» була на руках і жива. Коли працівники поліції складали протокол, вийшла мати ОСОБА_1 та повідомила, що собака померла, їй ( ОСОБА_2 ) собаку не показали. Документи, що стосується права власності на собаку, працівники поліції не вимагали. З приводу смерті собаки породи «Йорк» працівники поліції нічого не сказали. В день події собаки були без намордників. Працівники поліції її та ОСОБА_14 опитували в автомобілі, а що стосується заяв від сусідів, що, начебто, собаки гуляють без намордників та повідків, то вказані в заявах сусіди - це більшість родичі ОСОБА_1 та обмануті люди, які не бачили її ( ОСОБА_2 ) із собаками без намордників. Також є неприйнятним і те твердження, що її собаки витягнули йорка із-під паркану, адже ОСОБА_15 не могла такого бачити, так як перебувала ву будинку, готувалась до свого дня народження.

Захисник Шумило Н.М. підтримала доводи, які викладені в апеляційній скарзі, просила її задовольнити та пояснила, що суд допустив порушення норм процесуального та матеріального права, не врахував вимоги, передбачені ст. 256 КУпАП. Так суд інкримінує ОСОБА_2 порушення вимог ч. 2 ст. 154 КУпАП, однак ч. 2 вказаної статті зазначає про ті ж самі дії, які передбачені ч. 1 цієї статті, але повторно. Проте, такого факту повторно не було. Диспозиція статті 154 КУпАП є бланкетною, тобто, відсилочною до певного нормативно-правового акта, чи певних правил, які заборонено порушувати. Однак, у протоколі не зазначено, що саме було порушено ОСОБА_2 . Також матеріали справи не місять переконливих даних про причину смерті собаки породи «Йорк», а згідно з фотознімками, які містяться в матеріалах справи, ознак травмування собаки породи «Йорк» не встановлено. Матеріали справи не містять доказів того, від чого саме померла собака, а також не містять документів, кому саме належить собака породи «Йорк», оскільки собака не є майном людини. Також працівники поліції не з`ясовували у ОСОБА_2 , чи належать їй собаки породи «Алабай». В даному випадку є суттєві недоліки протоколу. Показання потерпілої також містять у собі протиріччя, адже пані ОСОБА_15 не дивилась за своєю собакою, а готувалась у будинку до святкування свого дня народження, і в саме такий момент до собаки породи «Йорк» доцільно застосувати поняття «безпритульна тварина». Більш того, собака породи «Йорк» парувалась з іншими собаками, а тому не зрозуміло, від чого настала смерть собаки породи «Йорк». Щодо показань свідка ОСОБА_8 , то вони є також суперечливими, а саме в частині, де перебував свідок і як він міг бачити, що відбувається за парканом на вулиці. Оскаржувана постанова не ґрунтується на доказах, які містяться в матеріалах справи.

Представник потерпілої - адвокат Міцкевич С.І. заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та пояснила, що суд першої інстанції виніс законне та обґрунтоване рішення, а ОСОБА_2 та її захисник намагаються дискредитувати свідка у справі. Так, неможливо погодитсь з доводами апелянта, що свідок не міг бачити події, що відбуваються на вулиці, через паркан, оскільки через частину паркана проглядається вулиця, і можливо побачити, що відбувається на вулиці (дорозі). Також неможливо погодитись із твердженням опонентів про те, що собака не є майном, адже собака є майном у розумінні положень ст. 180, 190 УК України. Також те, що ОСОБА_2 знімає з собак і повідки, і намордники, підтверджується фотознімками, які наявні у матеріалах справи. Також наявними у справі доказами доведено, що собака породи «Алабай», яка належить ОСОБА_2 , побігла і вкусила або придушила собаку породи «Йорк». Свідок ОСОБА_11 почув писк і підбіг до воріт, де побачив, як собака породи «Алабай» вхопила собаку породи «Йорк», тягнула її в пасті. Саме після цих подій собака Йорк померла. Також свідок ОСОБА_11 бачив як собаку кусали. На тілі собаки не було крові, але у собаки породи «Йорк» не було ознак життя, про що свідчили відкриті очі, висунутий язик, звисала голова. Диспозиція статті 154 КУпАП передбачає відповідальність за вигулювання собак без повідків та намордників. Саме у зв`язку з тим, що собака ОСОБА_2 , яка вигулювалась без намордника та повідка, загинула собака ОСОБА_1 ОСОБА_2 допустила неуважність. Працівники поліції зафіксували тіло собаки породи «Йорк», яке було без ознак життя. Тіло собаки надала ОСОБА_1 . Сама ОСОБА_2 вказувала, що її собаки натреновані на лисицю, що вона разом із собаками, які були без намордників та повідків, випасала кіз. Саме ОСОБА_2 не дотрималась виконання вимог Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження».

Потерпіла ОСОБА_1 заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, зазначила про те, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого та правильного висновку. По фактичних обставинах справи ОСОБА_1 зазначила про те, що факт смерті її собаки бачили люди, а сам факт смерті встановили працівники поліції, адже, собака була задушена. Як саме зазначали працівники поліції з приводу причини смерті собаки, вона не пам`ятає. Очевидцем події, як саме померла собачка, вона ( ОСОБА_1 ) не була, а тільки побачила, як її мати принесла мертву собаку. Очевидцем події був сусід ОСОБА_11 , який кричав, що Шані (кличка її собаки) вже немає. Вона ( ОСОБА_1 ) була у шоковому стані від того, що трапилось. Вона намагається достукатись до ОСОБА_2 , що так чинити не можна, без намордників та повідків не можна вигулювати собак. Однак, замість того, щоб зробити певні висновки, сторона опонентів намагалась залякувати свідка ОСОБА_17 . На момент, коли відбулась подія, вона ( ОСОБА_1 ) перебувала у будинку, готувалась до дня народження. ЇЇ мама разом із собакою перебували на вулиці у дворі. Все було добре, собака була здорова, причин для того, щоб звертатись до ветеринара не було. Те, що собака була мертва, підтверджується також відеозаписом, який зробив її ( ОСОБА_1 ) чоловік. Собака на вихідних була на дачі у батьків, так як вона ( ОСОБА_1 ) у м. Києві у квартирі робила ремонт. До ветеринара собаку возили за 3-4 тижні до настання події для того, щоб підстригти кігті. Для встановлення причини смерті собаки лікаря не викликали, працівники поліції зафіксували смерть собаки та не говорили, що собаку треба вести до ветеринара, щоб встановити причину смерті. На момент, коли подія мала місце, собака перебувала в полі зору на території домоволодіння, заглядала за паркан, так як їй було цікаво, що відбувається. Як вийшла собака за територію будинку, вона ( ОСОБА_1 ) не пам`ятає, адже собаку ніхто не випускав, вона була у дворі. Вона ( ОСОБА_1 ) думала, що собаку витягнули інші собаки із двору будинку. Чи була кров на собаці, вона не знає, оскільки у собаки темна шерсть, і крові не було видно. Документи на собаку були в квартирі у м. Києві, але вона ( ОСОБА_1 ) показувала працівникам поліції фото документів на собаку з власного телефону. Про те, чи необхідно констатувати смерть собаки, мова не йшла, достатньо було того, що вбачалось візуально.

Допитаний в суді апеляційної інстанції за клопотанням сторони захисту свідок ОСОБА_11 повідомив, що неприязних відносин ні до ОСОБА_18 , ні до ОСОБА_1 - немає, вони сусіди. По обставинах події пояснив, що 4 липня 2020 року перебував на подвір`ї власного будинку. Час - вечоріло, але було ще світло. З території свого домоволодіння бачив те, що відбувалось краєм дороги, так як паркан частково відкритий і проглядається частина дороги через сітку. Висота сітки від землі приблизно 20 -30 см. Сидячи у себе у дворі, він почув скавчання собак, піднялась пилюка, побачив, як дві собаки породи «Алабай» тягають маленьку собачку, то одна собака велика, то інша. Далі він почав кричати та стукати по паркану. Один Алабай взяв собаку, а другий побіг до яру. В подальшому мама ОСОБА_19 кликала собаку, а сказав, що Шані вже немає. Одна із собак Алабаїв кинули маленьку собачку і побігла у бік двору ОСОБА_20 .. Коли вийшла мама ОСОБА_21 , він показав, де лежить собака Шаня . ОСОБА_23 забрала тіло собаки. Про те, що трапилось, повідомили ОСОБА_24 , коли вона поверталась з козами з яру, але остання пішла додому. ОСОБА_25 живе через два участки від нього та від ОСОБА_26 . Коли трапилась подія, він сидів на гойдалці у себе у дворі, коли почув скавчання собак, піднявся і побачив, що відбувається. Вранці собаку Шаню бачив, так як вона через дирку в паркані спілкується з його ( ОСОБА_8 ) собаками. Візуально вбачалось, що після того, як Алабай кинув Йорка , останній більше не рухався. ОСОБА_28 пояснювали, що трапилось, але вона просто пішла. Близько 3 років тому Алабай ледь не накинувся на його ( ОСОБА_29 ) сім`ю на городі, але добре, що було лопата, тому тоді нічого не відбулось..

Допитаний старший інспектор Васильківського ВП ГУ НП у Київській області ОСОБА_30 в режимі відеоконференцзв`язку з Васильківським міськрайонним судом Київської області, пояснив, що станом на 4 липня 2020 року працював у Васильківському ВП ГУ НП у Київській області на тій же посаді. 4 липня 2020 року на лінію «102» надійшло повідомлення про виклик, відповідно до якого дві собаки породи «Алабай» чи то покусали, чи то задушили собаку породи «Йорк». Коли екіпаж поліції прибув за викликом на місце події, то там перебувало багато людей, у тому числі сусіди, а також власники собак-учасників пригоди. На місці події з`ясувалось, що собака породи «Йорк» уже була мертва. Було викликано власника собак породи «Алабай» громадянку ОСОБА_2 , останню опитали, сфотографували тіло мертвої собаки породи «Йорк», склали адміністративний матеріал. Смерть собаки породи «Йорк», мабуть, настала від удушення, так як слідів крові на тілі собаки не було. Що стосується ознак життя собачки породи «Йорк», то візуально вбачалось, що собака не дихала, очі були відкриті, язик лежав на боку, будь-яких рухів собака не вчиняла. Він написав у протоколі те, що бачив візуально по факту. Обставини справи встановлювались також зі слів потерпілої та свідків. Свідки надали пояснення, відповідно до яких ОСОБА_2 вигулювала своїх собак породи «Алабай» без повідків та намордників, які чи то придушили собаку породи «Йорк», чи то загризли. Коли ОСОБА_2 на місці події ще не було, то собака породи «Йорк» вже була мертвою. Коли прибула ОСОБА_2 , останній все було роз`яснено, в тому числі її права, в тому числі і права, які передбачені ст. 63 Конституції України. ОСОБА_2 не висловлювала своїх заперечень з вказаного приводу. Що стосується документів на власність собаки породи «Йорк», то у потерпілої такі документи не запитувались, адже потерпіла пред`являла фотокартки на мобільному пристрої, а також назвала кличку собаки, і цього було достатньо. У громадянки ОСОБА_2 документи на собак породи «Алабай» не запитували, так як було достатньо її слів, і остання не заперечувала, що собаки породи «Алабай» належать їй. Зі слів громадян, які перебували на місці події, було відомо, що сама подія відбулась на вулиці біля воріт. Про обставини смерті собаки стало відомо зі слід свідка, а також потерпілої. Потерпіла знайшла тіло своєї собачки біля воріт, де вона проживала. З приводу роз`яснення констатації смерті собаки породи «Йорк» у відповідному медичному закладі, то про це мова не йшла, адже не раз складались такого типу матеріал, і характер такого питання не виникав. Зі слів свідка стало відомо, що на собаку породи «Йорк» здійснила напад інша велика собака, у зв`язку і з чим настала смерть Йорка , так як собака породи «Алабай» взяла в зуби собачку породи «Йорк» та залишила біля воріт потерпілої. Від чого саме померла собака породи «Йорк», йому достеменно невідомо, проте, смерть собаки наступила після нападу на неї собаки породи Алабай . Він робив фотознімок мертвої собаки, який долучався до справи.

З наявних у справі копії документів встановлено, що собака породи «Йорк терьєр» за кличкою «Шані» належить ОСОБА_31 (ас. 18).

Копією свідоцтва про шлюб підтверджено, що після реєстрації шлюбу ОСОБА_31 присвоєне прізвище ОСОБА_26 (ас. 20).

Довідкою з ветеринарної клініки підтверджено, що останнє звернення до лікаря-ветеринара відбувалось 10 січня 2020 року (ас. 27), що спростовує доводи ОСОБА_18 про те, що приблизно за 2 дня до цих подій собаку возили до ветеринара.

З фотознімка, наявного у справі, вбачається, що собака породи Йорк тер`єр лежить з відкритими очима (ас. 8).

Оцінюючи наявні у справі докази в їх сукупності, апеляційний суд доходить висновку, що 4 липня 2020 року, внаслідок того, що ОСОБА_2 не забезпечила вигул своїх собак з повідками та намордниками, собака породи «Алабай» завдала шкоди майну ОСОБА_1 - придушила собаку породи «Йорк Тер`єр».

Доводи, які викладені в апеляційній скарзі, під час апеляційного перегляду постанови не знайшли свого підтвердження, оскільки спростовуються поясненнями, наданими працівником поліції ОСОБА_30 , який є незацікавленою у результатах розгляду справи особою та повідомив, що на момент, коли екіпаж поліції прибув на місце події, собака породи «Йорк Тер`єр» уже була мертва.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції не допитані свідки за клопотанням ОСОБА_18 , не заслуговують на увагу, оскільки у клопотанні ставилось питання про допит свідків, які можуть вказати на обставини, що не мають відношення до події, яка є предметом розгляду у даній справі.

Що стосується доводів апеляційної скарги на суперечливість показань свідка та потерпілої, то вони є необґрунтованими та спростовуються змістом письмових пояснень вказаних осіб, які наявні у справі, та їхніми поясненнями, наданими в суді першої та апеляційної інстанції.

Апеляційний суд також вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що протокол про адміністративне правопорушення складений з порушенням вимог ст. 256 КУпАП, оскільки не зазначено, який саме нормативний акт порушено ОСОБА_32 .

Так, диспозиція ч. 1 ст. 154 КУпАП передбачає відповідальність за тримання собак і котів у місцях, де це заборонено відповідними правилами, чи понад установлену кількість, чи незареєстрованих собак, або приведення в громадські місця, або вигулювання собак без повідків і намордників (крім собак, у реєстраційних свідоцтвах на яких зроблено спеціальну відмітку) чи в невідведених для цього місцях.

Диспозиція частини другої цієї статті передбачає відповідальність за ті самі дії, що спричинили заподіяння шкоди здоров`ю людей або їх майну, а так само повторне протягом року вчинення порушення з числа передбачених частиною першою цієї статті.

З урахуванням того, що ОСОБА_33 допущено вигулювання соба без повідків і намордників (ч. 1 ст. 154 КУпАП), що спричинило заподіянню шкоди майну ОСОБА_21 - смерть собаки (ч. 2 ст. 154 КУпАП), дії ОСОБА_18 правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 154 КУпАП.

З огляду на обставини, встановлені під час апеляційного розгляду, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав ОСОБА_34 винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 154 КУпАП.

Положення ч. 2 ст. 38 КУпАП передбачено, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення.

Суд зазначив, що правопорушення вчинено 4 липня 2020 року,і на час розгляду справи сплинули строки, передбачені ч. 2 ст. 38 КУпАП.

За таких обставин місцевий суд у повному обсязі дотримався вимог закону, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для скасування постанови суду першої інстанції, у зв`язку з чим апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Постанову Васильківського міськрайонного суду Київської області від 6 жовтня 2020 року, щодо ОСОБА_2 визнана винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого за ч. 2 ст. 154 КУпАП, та провадження у справі закрито у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності - залишити без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_2 - без задоволення.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду М.А. Васильєва