Справа № 366/1342/20 Головуючий в суді І інстанції - Тетервак Н.А.
Провадження № 33/824/3916/2020 Доповідач - Свінціцька О.П.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Свінціцької О.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Іванківського районного суду Київської області від 27 серпня 2020 року,

в с т а н о в и в :

Постановою судді Іванківського районного суду Київської області від 27 серпня 2020 року

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за те, що він, 20 червня 2020 року, о 21 годині 05 хвилин, в с. Варівськ Іванківського району Київської області, по вул. Ніни Сосніної керував автомобілем марки «ЗАЗ 110206», номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота та від проходження огляду на стан сп`яніння відмовився у встановленому законом порядку у присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 указано на незаконність постанови судді та необхідність її скасування. В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказав на те, що постанова винесена із порушенням норм чинного законодавства, обставини справи з`ясовані неповно, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Вважав, що матеріали справи не містять доказів факту керування транспортним засобом за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення. Зокрема, наявний у матеріалах справи диск, на якому зафіксована обстановка на місці події, не дає підстав беззаперечно вважати те, що зафіксована на ньому особа була водієм та керувала транспортним засобом. Наведене, на думку ОСОБА_1 , свідчить про те, що останній не є суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Із вказаного відеозапису, на думку апелянта, неможливо ідентифікувати автомобіль, за яким рухалися працівники поліції із вимогою про його зупинку. Окрім цього, апелянт звернув увагу і на те, що в протоколі про адміністративне правопорушення засвідчено факт його відмови від проходження огляду на стан сп`яніння, однак не зазначено від якого конкретно огляду. Працівники поліції на місці події не роз`яснили підстав останньому на проходження огляду на стан сп`яніння, не роз`яснили його права та не запропонували пройти огляд у найближчому закладі охорони здоров`я. Поза увагою судді місцевого суду, на думку ОСОБА_1 , залишилось і те, що 01.07.2020 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» № 2617-VIII від 22.11.2018, яким діяння, пов`язані з керуванням транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, віднесені до кримінальних проступків. На думку апелянта, внесення вказаних змін виключали можливість здійснення провадження у справі про адміністративні правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки вказана стаття була скасована, а прийняті Закони не мають зворотної дії у часі. Просив постанову скасувати та закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.

ОСОБА_1 за викликом до суду апеляційної інстанції не з`явився, в апеляційній скарзі просив здійснювати розгляд справи у його відсутність, крім того, отримувати поштове повідомлення із судовою повісткою відмовився, що стверджується записом на поштовому повідомленні та роздруківкою з трекінгу поштових відправлень.

Враховуючи викладене суд вважає за можливе провести розгляд апеляційної скарги у відсутності ОСОБА_1 .

Вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 до задоволення не підлягає з огляду на наступне.

Висновки судді місцевого суду про доведеність вини ОСОБА_1 у порушенні ним вимог п.2.5 ПДР України, тобто у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідають фактичним обставинам справи, підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами і є обґрунтованими.

Такий висновок підтверджується: протоколом про адміністративне правопорушення від 20.06.2020, в якому викладені обставини вчинення правопорушення із зазначенням часу та місця вчинення правопорушення, відеозаписом з нагрудної камери працівника поліції, відповідно до якого водій ОСОБА_1 в присутності двох свідків відмовився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки за допомогою приладу Драгер так і в медичному закладі, письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , відповідно до яких ОСОБА_1 в їх присутності відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки так і в медичному закладі, іншими доказами.

Дослідивши вказані докази та надавши їм належну юридичну оцінку суддя місцевого суду дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність того, що ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, правильність кваліфікації його дій за ч.1 ст. 130 КУпАП та на законних підставах наклав на нього стягнення в межах санкції ч.1 ст. 130 КУпАП, належним чином мотивувавши своє рішення.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про недоведеність вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП у виді відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння не ґрунтуються на матеріалах справи.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про відсутність доказів того, що саме він керував транспортним засобом та про неможливість ідентифікувати автомобіль, за яким рухалися працівники поліції із вимогою про його зупинку не грунтуються на матеріалах справи та спростовуються відеозаписом із нагрудної камери поліцейського, відповідно до якого ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом - автомобілем «ЗАЗ» державний номер НОМЕР_1 , не виконував вимогу працівників поліції про зупинку, яка подавалась за допомогою звукового та світлового сигналів та під`їхавши до домоволодіння водій ОСОБА_1 залишив автомобіль не зачинивши навіть водійські дверцята та побіг у середину будинку, де, в подальшому був виявлений працівниками поліції. Також з вказаного відеозапису вбачається, що автомобіль, яким керував ОСОБА_1 -це автомобіль марки «ЗАЗ 110206», номерний знак НОМЕР_1 .Наданий відеозапис є належним та допустимим доказом вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, оскільки на даному відеозаписі об`єктивно зафіксовані обставини адміністративного правопорушення в обсязі, достатньому для вирішення питання про наявність події адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та винності ОСОБА_1 у його вчиненні.

Також не ґрунтуються на матеріалах справи доводи ОСОБА_1 про те, що протокол про адміністративне правопорушення не містить зазначення того, від якого саме огляду він відмовився та що працівниками поліції йому не роз`яснено право пройти огляд на стан сп`яніння в медичному закладі. Так із переглянутого відеозапису з нагрудної камери працівника поліції вбачається, що ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою приладу Драгер або пройти такий огляд в найближчому закладі охорони здоров`я, а саме, в Іванківській районній лікарні. При цьому, як вбачається з відеозапису ОСОБА_1 категорично відмовився від проходження будь - якого огляду на стан алкогольного сп`яніння.

При цьому суд звертає увагу на те, що вимога про необхідність проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння була неодноразовою, доволі чіткою і зрозумілою для сприйняття, а відмова ОСОБА_1 була такою, яка не ставила під сумнів факт відмови. Із урахуванням викладеного суд приходить до висновку про те, що наданий відеозапис є належним та допустимим доказом вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Не грунтуються на вимогах закону доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що редакція ч. 1 ст. 130 КУпАП, що діяла на момент ухвалення оскаржуваної постанови та на момент подачі апеляційної скарги, не передбачає відповідальності за дії, які постановлені йому у вину.

Відповідно до п.6 ч.1 ст. 247 КУпАП України провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у випадку скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність. Під скасуванням акта про адміністративну відповідальність необхідно розуміти видання нормативного акта, яким повністю скасовується караність того діяння, за яке передбачалась адміністративна відповідальність, або встановлюється відповідальність більш м`яка, ніж адміністративна. Між тим, Законом України від 22.11.2018 № 2617 VIII « Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень», який набрав чинності із 01.07.2020 року відповідальність за діяння, які підпадали під ознаки статті 130 КУпАП була посилена, ці діяння були криміналізовані і підпали під ознаки кримінального проступку. Наведене дає підстави стверджувати про відсутність скасуванняакта, який встановлює адміністративну відповідальність, оскільки така відповідальність була не скасована, а посилена, тому відсутні підстави для застосування положень п.6 ч.1 ст. 247 КУпАП.

У відповідності до положень ст. 58 Конституції України та ч.2 ст.8 КУпАП Закон України від 22.11.2018 № 2617 VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень»як такий, що посилює відповідальність за діяння, які підпадали під ознаки ст. 130 КУпАП не має зворотної сили, тобто не поширюється на адміністративні правопорушення, передбачені ч.1 ст. 130 КУпАП, які були вчинені до 01.07.2020 року. Особи, які вчинили такі правопорушення до 01.07.2020 року, у відповідності до ч.1 ст. 8 КУпАП повинні нести відповідальність за законом, який діяв на час вчинення адміністративного правопорушення, тобто за ч.1 ст. 130 КУпАП у відповідній редакції цього Закону, яка діяла до 01.07.2020 року.

На думку суду Закон України від 17.06.2020 № 720-XI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» жодним чином не впливає на вирішення питання про відповідальність ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП. Так, цим законом внесені нові зміни до Закону України від 22.11.2018 № 2617-VIII, а саме виключені пункти/підпункти цього Закону, якими запроваджено нову редакцію ст. 130 КУпАП та доповнено КК України статтею 2861. Між тим, правовий статус ОСОБА_1 у звязку із набранням чинності Законом України від 17.06.2020 № 720-XI не змінився, оскільки він до набрання чинності цим законом підлягав відповідальності за ч.1 ст. 130КУпАП в редакції статті, яка діяла на час вчинення адміністративного правопорушення, відповідно до вимог ч.1 ст. 8 КУпАП, а після набрання чинності цим Законом була відновлена дія того закону у тій же самій його редакції, за яким ОСОБА_1 притягується до відповідальності.

Таким чином зміни у законодавстві в частині відповідальності за діяння, що підпадало під ознаки ч.1 ст. 130 КУпАП, не поширюються на осіб, які вчинили це діяння до 01.07.2020 року, що вказує на відсутність підстав для закриття адміністративної справи щодо ОСОБА_1 відповідно до п.6 ч.1 ст. 247 КУпАП.

Враховуючи вище викладене суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП доведена матеріалами справи, а в його діях наявний склад вказаного адміністративного правопорушення, а тому апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення а постанову Іванківського районного суду Київської області від 27 серпня 2020 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Іванківського районного суду Київської області від 27 серпня 2020 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя О.П. Свінціцька