Провадження № 33/801/842/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Михайленко А. В.
Доповідач: Сало Т. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2020 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд, суддя Сало Т.Б., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 16 вересня 2020 року в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130 КУпАП,

встановив:

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 16 вересня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10 200 гривень на користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 420,40 грн на користь держави.

Не погодившись із вказаною постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції, а провадження у справі закрити.

Скарга мотивована тим, що висновок суду першої інстанції про його винуватість у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП не підтверджується зібраними у справі доказами; у протоколі не викладено обставин та не зазначено доказів, які б свідчили, що він, перебуваючи в стані наркотичного сп`яніння, керував транспортним засобом; в протоколі про адміністративне правопорушення зазначений інший свідок, ніж в доданих до протоколу письмових поясненнях; письмові пояснення свідків не можуть свідчити про його відмову від проходження медичного огляду; зазначена в постанові інформація не підтверджує як факт керування ним транспортним засобом, так і перебування в стані сп`яніння, відмови від проходження огляду на стан сп`яніння; судом залишено без реагування подане ним клопотання про виклик свідків та про витребування відеозапису з нагрудної камери працівника поліції.

Також апелянт просить поновити строк на апеляційне оскарження, мотивуючи тим, що він не був присутнім на судовому засіданні, а копію оскаржуваної постанови йому було надано 25.09.2020 під час ознайомлення з матеріалами справи. Подана 26.09.2020 апеляційна скарга була апеляційним судом повернута у зв`язку із пропуском строку на оскарження та відсутністю клопотання про його поновлення.

07.10.2020 з Єдиного державного реєстру судових рішень йому стало відомо про повернення апеляційним судом 01.10.2020 його апеляційної скарги. Копію постанови апеляційного суду про повернення апеляційної скарги він не отримував.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні цього строку відмовлено.

Відповідно до ч. 2 ст. 289 КУпАП, в разі пропуску строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено.

При вирішенні питання про наявність підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження постанови, апеляційний суд виходить з того, що постанову Вінницьким міським судом Вінницької області прийнято 16.09.2020 (а.с.23).

Копію оскаржуваної постанови ОСОБА_1 отримав 25.09.2020, що підтверджується розпискою (а.с.26).

Апеляційну скаргу подано засобами поштового зв`язку 07.10.2020, тобто з пропуском визначеного ст. 294 КУпАП строку.

При цьому, апеляційний суд враховує, що вперше апеляційну скаргу ОСОБА_1 подано 27.09.2020, однак, у зв`язку із пропуском строку на апеляційне оскарження та неподанням клопотання про поновлення строку постановою Вінницького апеляційного суду від 01.10.2020 її повернуто апелянту. Доказів отримання ОСОБА_1 вказаної постанови разом із апеляційною скаргою матеріали справи не містять.

Враховуючи викладені вище обставини у їх сукупності, беручи до уваги, що ОСОБА_1 не був присутнім під час винесення оскаржуваної постанови, з метою забезпечення конституційного права особи на оскарження судового рішення, про яке стверджується в рішеннях Європейського суду з прав людини, апеляційний суд прийшов до висновку, що строк на апеляційне оскарження постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 16.09.2020 пропущений з поважних причин та підлягає поновленню.

У судове засідання, призначене на 20.11.2020, ОСОБА_1 не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, подав заяву про розгляд апеляційної скарги за його відсутності у зв`язку із станом здоров`я.

Відповідно до положень ст. 294 КУпАП, неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

Враховуючи строки розгляду апеляційної скарги, визначені ст. 294 КУпАП, та подану ОСОБА_1 заяву про розгляд апеляційної скарги без його участі, апеляційний суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи у його відсутність.

Дослідивши матеріали справи, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №544552, складеного 03.07.2020 о 10 год. 50 хв. поліцейським взводу №1 роти №4 БУПП у Вінницькій області ДПП капралом поліції Олійником В.І., 03.07.2020 о 10 год. 30 хв. в м. Вінниці по вул. Пирогова, 154, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом, д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: звужені зіниці очей, неприродна блідість обличчя, підвищена активність, жвавість рухів. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, відповідальність за що передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У п. 2.5 Правил дорожнього руху зазначено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану наркотичного сп`яніння.

Частиною першою статті 130 КУпАП передбачено відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Процедура проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та оформлення результатів такого огляду, регламентована Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 №1452/735.

Зокрема, в пункті 2 розділу І вказаної Інструкції зазначено, що огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Відповідно до пункту 12 розділу ІІ Інструкції, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного сп`яніння згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

У п. 8 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою встановлення ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських засобів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17.12.2008 №1103, зазначено, що у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Оскільки ОСОБА_1 відмовився від проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я, поліцейський у присутності двох свідків склав протокол про адміністративне правопорушення із зазначенням ознак сп`яніння і дій водія щодо ухилення від огляду.

У судове засідання, призначене на 20.11.2020, за викликом до апеляційного суду з`явився свідок ОСОБА_2 , який пояснив, що 03.07.2020 приблизно в обідній час він з другом (інший свідок, який зазначений в протоколі про адміністративне правопорушення) прогулювалися в районі «Електромережі» м. Вінниця. Вони обоє були запрошені в якості свідків під час пропозиції поліцейським ОСОБА_1 пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я, на що останній декілька разів відмовився в категоричній формі, не зазначивши при цьому причин такої відмови. Зазначив, що коли вони підійшли до автомобіля, ОСОБА_1 знаходився за кермом, його поведінка була неадекватною, він дивно себе поводив та нерозбірливо говорив.

Факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я зафіксований в протоколі про адміністративне правопорушення підписами двох свідків, а також підтверджений наданими в судовому засіданні поясненнями свідка ОСОБА_2 .

Протокол про адміністративне правопорушення, як один із доказів у справі, підтверджує факт небажання ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку.

З метою перевірки доводів апеляційної скарги апеляційним судом витребувано відеозапис з нагрудної камери поліцейського ОСОБА_3 .

Зафіксовані на вказаному відеозаписі обставини також підтверджують факт відмови ОСОБА_1 від проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я в присутності двох свідків.

Тому апеляційний суд відхиляє доводи апелянта про те, що висновок суду першої інстанції про його винуватість у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП не підтверджується зібраними у справі доказами.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що відображена в оскаржуваній постанові інформація не підтверджує як факт керування ним транспортним засобом, так і перебування в стані сп`яніння, відмови від проходження огляду на стан сп`яніння. При цьому, ОСОБА_1 не заперечує ні факт керування транспортним засобом, ні відмову від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння. А факт перебування ОСОБА_1 в стані сп`яніння не є визначальним, оскільки протокол про адміністративне правопорушення складено не за перебування в стані сп`яніння, а за відмову від ходження огляду на стан сп`яніння, що є самостійною підставою для притягнення до відповідальності.

Апеляційний суд звертає увагу, що протокол про адміністративне правопорушення будь-яких пояснень ОСОБА_1 , в тому числі щодо того, що він не керував транспортним засобом та не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння, не містить. Також цього не вбачається із відеозапису з нагрудної камери працівника поліції.

Не заслуговують на увагу твердження апелянта про те, що в протоколі про адміністративне правопорушення зазначений інший свідок, ніж в доданих до протоколу письмових поясненнях, оскільки зазначена ним невідповідність полягає тільки в невірному написані прізвища (Сельвер-Сельвестр), при тому, як інші дані особи, зазначені у вказаних документах, співпадають між собою.

Всі інші доводи апеляційної скарги є формальними, не спростовують висновків суду та не є безумовною підставою для скасування постанови суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції повно та об`єктивно з`ясовано фактичні обставини справи, вина ОСОБА_1 доведена повністю, а його дії правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Враховуючи зазначене, апеляційний суд дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, тому її необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

постановив:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 16 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Т.Б. Сало