Провадження №3/521/7179/20
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2020 року Малиновський районний суд міста Одеси у складі головуючого судді Гуревського В.К., при секретарі Шудра Г.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Одесі справу, що надійшла з Управління патрульної поліції в Одеській області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , працюючою медичною сестрою у «Смартлаб», яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

З протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що 18 серпня 2020 року об 20 годинні 52 хвилин в м. Одесі по вул. Іцхака Рабіна водій ОСОБА_1 керувала автомобілем марки «Chery», реєстраційний номер НОМЕР_1 , скоїла ДТП (протокол ДПР 18 №273873 від 18 серпня 2020 року), та знаходилась з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: нестійка хода, запах з порожнини роту, почервоніння очей. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, водій відмовилась у присутності двох свідків, чим порушила вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року.

За даним фактом інспектором поліції відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд вважає, що провадження по справі підлягає закриттю, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях особи складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, виходячи з наступного.

Особою, яка притягується до відповідальності були надані письмові пояснення, згідно яких вона вину не визнала, просила провадження по справі закрити у зв`язку з відсутністю у її діях складу адміністративного правопорушення, посилаючись на таке.

Працівниками патрульної поліції в Одеській області 18 серпня 2020 року було складено адміністративний протокол серії ДПР18 № 543824 за ч. 1 ст. 130 КУпАП України відносно громадянки ОСОБА_1 .

Зазначений протокол було складено працівниками патрульної поліції із значними порушеннями діючого законодавства.

Так, згідно ст. 256 КУпАП України, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються її права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Згідно п. 2 ст. 254 КУпАП, протокол, у разі його оформлення, складається, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Працівниками патрульної поліції було проігноровано норми зазначеної статті та залишено ОСОБА_1 примірник протоколу, який не можливо ідентифікувати в зв`язку з тим, що в протоколі взагалі відсутній текст та не зрозуміло, про що саме складений зазначений протокол.

Сама ОСОБА_1 не перебувала в стані алкогольного сп`яніння, алкогольні напої за кермом та після не вживала.

Згідно п. 2 розділу 1 Інструкції №1452/735 від 09 листопада 2015 року «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння, згідно з ознаками такого стану.

Пункт 4 вказаної інструкції передбачає ознаки наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції: - наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.

Згідно п. 7 інструкції, установлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові.

В порушення вимог пункту 6 розділу IX зазначеної інструкції, протокол про адміністративне правопорушення, складений відносно ОСОБА_1 , не містить опису дій водія щодо її ухилення від огляду.

Крім того, згідно пункту 6 інструкції, огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом.

Крім того, ОСОБА_1 вказує на те, що з відеозапису, який надано працівниками патрульної поліції вбачається, що працівниками патрульної поліції проводився обшук автотранспортного засобу, який належить ОСОБА_1 без будь-яких підстав на це та без наявності відповідної ухвали суду. Проводився саме обшук, а не огляд, так як працівники патрульної поліції самостійно відкривали всі наявні в автотранспортному засобі місця зберігання особистого майна ОСОБА_1 , хоча мали законне право та повинні були при здійсненні поверхневої перевірки автомобілю лише вимагати відкрити кришку багажника та/або двері салону, а власник автотранспортного засобу мав самостійно відкривати місця зберігання особистих речей на вимогу працівників поліції.

Згідно закону огляд транспортного засобу обов`язково оформляється відповідним протоколом, в якому вказуються підстави та мотиви проведення огляду, його результати та інше, якого працівниками патрульної поліції складено не було.

З відеофайлів 01003@475510 та 01003@392010 вбачається, що між працівниками патрульної поліції мова йде про проведення поверхневого огляду автомобілю ОСОБА_1 , після чого фактично проведено обшук автомобілю всупереч п. 5 ст. 34 Закону України «Про Національну Поліцію», згідно якого поверхнева перевірка речі або транспортного засобу здійснюється шляхом візуального огляду речі та/або транспортного засобу або візуального огляду салону та багажника транспортного засобу. Поліцейський при здійсненні поверхневої перевірки має право вимагати відкрити кришку багажника та/або двері салону. Під час поверхневої перевірки речі або транспортного засобу особа повинна самостійно показати поліцейському вміст особистих речей чи транспортного засобу.

З відеозапису 01003@010310 вбачається, що працівники патрульної поліції самі диктують ОСОБА_1 текст: який вона повинна написати в своєму поясненні і самі говорять останній написати про те, що вона не винна в адміністративному правопорушенні, що також підтверджує факт відсутності вини ОСОБА_1 , тиску на ОСОБА_1 та фальсифікації матеріалів справи з боку працівників патрульної поліції.

Зазначене також свідчить про те, що працівники патрульної поліції діяли всупереч вимогам закону.

Судом вбачається з матеріалів справи, що ніхто з працівників патрульної поліції не зупиняв ОСОБА_1 під час руху автотранспортного засобу, тому працівники патрульної поліції не мали права пропонувати ОСОБА_1 проходити зазначений огляд.

В порушення ст. 256 КУпАП, вимог інструкції, необхідні відомості у протоколі про адміністративне правопорушення відсутні, та відповідно до ст. 251 КУпАП, якою визначені докази та засоби доказування у адміністративній справі, об`єктивна сторона інкримінованого правопорушення викладена у протоколі неповно.

Також, відповідно до ч. 1 ст.266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного сп`яніння, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, однак, дані вимоги закону працівниками патрульної поліції дотримані не були, оскільки ОСОБА_1 не була відсторонена від керування транспортним засобом, що також підтверджує той факт, що остання не перебувала у стані алкогольного сп`яніння.

Оскільки працівниками патрульної поліції не було дотримано порядку огляду водія на стан сп`яніння, тому висновок працівників патрульної поліції про відмову ОСОБА_1 від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння є необґрунтованим та таким, що не відповідає нормам закону.

Практика ЄСПЛ, яка є джерелом права, у зв`язку з чим є обов`язковою до врахування судами при розгляді справ відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Так, відповідно до ст. ст. 1 та 8 Конституції, Україна є правовою державою, де визнається і діє принцип верховенства права. Згідно з положеннями ст. 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

За ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.

Згідно із ч. 3 п. (b) ст. 31 Віденської Конвенції про право міжнародних договорів від 1969 року, ратифікованої Україною 14 травня 1986 року, поряд з контекстом договору враховується наступна практика його застосування, яка встановлює угоду учасників щодо тлумачення. Крім того, відповідно до ст. 32 Конвенції про захист прав і основних свобод людини питання тлумачення і застосування Конвенції належить до виключної компетенції Європейського суду, який діє відповідно до Конвенції, тобто рішення Європейського суду є невід`ємною частиною Конвенції як практика її застосування і тлумачення.

Так, ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення». Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конвенції «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку». А згідно з положеннями ч. 3 ст. 6 Конвенції кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя, тощо.

Стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, поширено ЄСПЛ й на провадження у справах про адміністративні правопорушення, оскільки «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати й протокол про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

Завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення, відповідно до вимог ст. 245 КУпАЛ, крім іншого, є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно зі ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язана з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 62 Конституції України вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління, і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно практики ЄСПЛ (рішення Лучанівська проти України) провадження у справах про адміністративні правопорушення, з огляду на загальний характер законодавчого положення, а також профілактичну та каральну мету стягнення, є кримінальним для цілей застосування Конвенції.

Складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 було проведено з порушенням норм чинного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження: оскаржити постанов) по справі, (справа про адміністративне правопорушення розглядається в приємності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до п. 2.5 Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

У той же час, відповідно до вимог ч. 2, 3 ст. 266 КУпАП та положень Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року №1103, даний огляд проводиться з використанням спеціальних технічних засобів працівником поліції, а у разі незгоди водія на проведення такого огляду працівником поліції або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

З викладеного слідує, що працівник патрульної поліції повинен запропонувати водієві пройти огляд на стан сп`яніння із застосуванням спеціального технічного засобу за місцем зупинки транспортного засобу в разі наявності у нього ознак такого сп`яніння, і лише в разі відмови від такого огляду або незгоди з його результатами повинен запропонувати пройти такий огляд в медичній установі. В матеріалах справи відсутнє зазначене направлення встановленого зразка, а також ОСОБА_2 не було запропоновано проходження огляду в медичній установі.

Згідно наявного відеозапису з нагрудних камер працівників патрульної поліції вбачається, що відеозапис починається з 21.03 год. До зазначеного часу працівників патрульної поліції на місці події не було та вони не могли фактично встановити, чи перебувала ОСОБА_1 за кермом, тим більше в стані алкогольного сп`яніння.

Протокол серії ДПР18 № 543824 за ч. 1 ст.130 КУпАП України відносно громадянки ОСОБА_1 було складено 18 серпня 2020 року об 23.05 год, хоча згідно зазначеного протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 перебувала за кермом автомобіля о 20.52 год., тобто після більше двох годин. Зазначене свідчить про те, що працівники патрульної поліції не зупиняли громадянку ОСОБА_1 на її автотранспортному засобі та не фіксували факт перебування її за кермом.

Крім того, існують розбіжності в часі нібито скоєння адміністративного правопорушення ОСОБА_1 .

Опитаний в якості свідка ОСОБА_3 пояснив, що він нібито став свідком того, як ОСОБА_1 перебувала за кермом о 20.33 год. Зазначений час протирічить та має великі розбіжності з часом, який було зазначено працівниками патрульної поліції в самому протоколі про адміністративне правопорушення.

Згідно пояснень свідка ОСОБА_4 , він був свідком відмови ОСОБА_1 від проходження освідування лише об 22.17 год., що також свідчить про те, що працівниками патрульної поліції не було встановлено ані точний час перебування ОСОБА_1 за кермом, ані фактичне її перебування за кермом нібито в стані алкогольного сп`яніння.

Будучи опитаним в якості свідка ОСОБА_5 не надав пояснення щодо часу ДТП та інших обставин, яке, з його слів, скоїла невідома йому жінка.

Фактично, працівниками патрульної поліції не було встановлено час вчинення адміністративного правопорушення, що прямо суперечить приписам ст. 256 КУпАП України.

Тобто, працівниками патрульної поліції не було належним чином встановлено та підтверджено об`єктивну сторону адміністративного правопорушення, яка в даному випадку залежить від місця, часу, обставин і способу скоєння адміністративного правопорушення, а також від причинного зв`язку між діянням і шкідливими наслідками цього діяння.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі скасування акту, який встановлює адміністративну відповідальність, а згідно п.1 зазначеної статті провадження в справі закривається в разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

На підставі ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю

За таких умов в сукупності, самі по собі протоколи про адміністративне правопорушення, тим більше складені з грубими порушеннями прав особи, яка притягається до відповідальності, не можуть бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являють собою імперативного факту доведеності вини особи, адже не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», оскільки не випливає зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

За наведених вище обставин, оскільки матеріали адміністративної справи не містять належних та допустимих доказів, які б давали можливість поза розумним сумнівом зробити висновок про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбачених ч. 1 ст. 130 КУпАП, тому провадження у справі, відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП, підлягає закриттю за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

У зв`язку із зазначеним, викладені у протоколі обставини залишають місце «розумному сумніву», що випливає із сукупності ознак та не спростованих достатньо вагомих, чітких і взаємоузгоджених презумцій вини ОСОБА_1 .

Положенням ч. ч. 1 та 2 ст. 7 КУпАП, передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, яка є нормою прямої дії, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь, на підставі чого суд приходить до висновку про недоведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення.

Будь - яких допустимих та достовірних доказів, які з достатністю вказували б на наявність у діях особи складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у справі відсутні, не встановлені такі і судом.

Виходячи з викладеного, та керуючись ст. ст. 247, 283, 284, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі відносно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, закрити згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова суду (судді) у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, стосовно якої вона винесена, представником такої особи, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Головуючий Гуревський В.К.