Справа № 515/1183/20
Провадження № 3/513/432/20
Саратський районний суд Одеської області
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2020 року суддя Саратського районного суду Одеської області Рязанова К.Ю., розглянувши матеріали, які надійшли з Національного природного парку «Тузлівські лимани» про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Дивізія, Татарбунарського району Одеської області, проживаючого по АДРЕСА_1 , громадянина України,

за ч. 2 ст. 85 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення № 000438 від 06 вересня 2020 року, 06 серпня 2020 року о 06 годині 20 хвилини ОСОБА_1 повторно порушив правила полювання, а саме в друге здійснював полювання в зоні регульованої рекреації НПП «Тузлівські лимани» в межах прибережної захисної слуги лиману ОСОБА_2 . В результаті здійснив чотири постріли з мисливської зброї та вполював одну особину качки «Чиряпка мала». Своїми діями ОСОБА_1 заподів шкоду територіям та об`єктам НПП «Тузлівські лимани» в розмірі 469 гривень, відповідно до додатку 7 постанови КМУ №541 від 24 липня 2013 року. Полювання здійснив в межах об`єкту природно заповідної зони поза межами мисливських угідь Татарбунарського ТМР.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

ОСОБА_1 та його захисник - адвокат Логінов О.Г. - до суду не з`явилися, однак захисник надав до суду заяву про розгляд справи про адміністративне правопорушення за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності та його захисника, а також звернувся до суду з клопотанням про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Своє клопотання мотивував тим, що до адміністративного протоколу не долучено жодного доказу, який би вказував на повторність вчинення діяння та притягнення ОСОБА_1 , до адміністративної відповідальності протягом року або взагалі будь-коли, за правопорушення передбачене ч.1 ст.85 КУпАП або інше однорідне адміністративне чи кримінальне правопорушення, зазначивши, що ОСОБА_1 ніколи не притягувався до адміністративної відповідальності за ст.85 КУпАП, за інше однорідне правопорушення, у зв`язку із чим не може нести відповідальність за ч.2 ст.85 КУпАП, навіть у разі порушення правил полювання. Також у протоколі про адміністративне правопорушення від 06.09.2020:

- не конкретизовано в чому полягає повторність нібито вчиненого ОСОБА_1 правопорушення, тобто не вказано суть адміністративного правопорушення;

- не вказано місце вчинення правопорушення (з протоколу незрозуміло про який природний об`єкт під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 » йдеться у протоколі - лиман, річку чи інше);

- відсутній підпис особи, яка притягається до адміністративної відповідальності або запис у протоколі про відмову від підпису;

- відсутній підпис особи, що склала протокол про адміністративне правопорушення - інспектора ОСОБА_3 .

Суд відповідно до вимог ч.1 ст.268 КУпАП, вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, а також його захисника.

Розглянувши протокол про адміністративне правопорушення, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та клопотання захисника, суд вважає що винність ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення не знайшла свого підтвердження, і він не підлягає притягненню до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 85 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 85 КУпАП, а справа на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП підлягає закриттю з наступних підстав.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до вимог ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Так, згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно положень ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі. У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

Суть адміністративного правопорушення, зазначена в протоколі, повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення зазначеним у статті КУпАП, за якою складено протокол, а до протоколу повинні бути додані докази вчиненого правопорушення. При цьому, суть адміністративного правопорушення має бути конкретною за змістом, викладеною з урахуванням суб`єктивних та об`єктивних ознак складу адміністративного правопорушення, передбачених ч. 2 ст. 85 КУпАП.

Так, відповідно до диспозиції ч. 2 ст. 85 КУпАП, відповідальність настає за повторне порушення правил полювання (полювання без належного на те дозволу, в заборонених місцях, у заборонений час, забороненими знаряддями або способами, на заборонених для добування тварин) чи таке, яке мало наслідком добування, знищення або поранення тварин.

Разом з тим, до матеріалів адміністративного правопорушення не долучено доказу, який би свідчив про повторність вчинення діяння та притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за правопорушення передбачене ч.1 ст.85 КУпАП або інше однорідне правопорушення.

Крім того, відносини, що виникають під час використання природно-заповідного фонду регулюються законами України «Про природно-заповідний фонд України», «Про охорону навколишнього природного середовища», Земельним кодексом, Водним кодексом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» землі природно-заповідного фонду - це ділянки суші і водного простору з природними комплексами та об`єктами, що мають особливу природоохоронну, екологічну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність, яким відповідно до закону надано статус територій та об`єктів природно-заповідного фонду.

Землі природно-заповідного фонду України, а також землі територій та об`єктів, що мають особливу екологічну, наукову, естетичну, господарську цінність і є відповідно до статті 6 цього Закону об`єктами комплексної охорони, належать до земель природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного або історико-культурного призначення.

На землях природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного або історико-культурного призначення забороняється будь-яка діяльність, яка негативно впливає або може негативно впливати на стан природних та історико-культурних комплексів та об`єктів чи перешкоджає їх використанню за цільовим призначенням. На землях територій та об`єктів природно-заповідного фонду, які створюються в зоні відчуження та зоні безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, забороняється будь-яка діяльність, що не забезпечує режим радіаційної безпеки.

Межі територій та об`єктів природно-заповідного фонду встановлюються в натурі відповідно до законодавства. До встановлення меж територій та об`єктів природно-заповідного фонду в натурі їх межі визначаються відповідно до проектів створення територій та об`єктів природно-заповідного фонду.

На використання земельної ділянки або її частини в межах природно-заповідного фонду може бути встановлено обмеження (обтяження) в обсязі, передбаченому законом або договором. Обмеження (обтяження) підлягає державній реєстрації і діє протягом строку, встановленого законом або договором.

Національні природні парки створюються указами Президента України. Указ вказує, на якій площі створюється НПП чи на яку площу його територія розширюється. Ділянки, які входять до території НПП, повинні пройти погодження відповідно до процедури розробки проекту землеустрою щодо організації НПП. Указ окремо містить доручення Кабінету Міністрів України належним чином оформити право користування земельними ділянками та розробити відповідну проектну документацію.

Так, Указом Президента України №1/2010 від 01 січня 2010 року на території Татарбунарського району Одеської області створено національний природний парк «Тузловські лимани».

Однак, враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів встановлення меж території НПП «Тузлівські лимани» в натурі, суд звертає увагу на те, що в даному випадку наявне лише оголошення певної території природно-заповідного фонду, а визначення меж земельної ділянки має здійснюватися відповідно до вимог земельного законодавства.

Відповідно до п. 1.9. Положення «Про національний природний парк «Тузловські лимани», затвердженого наказом Міністерства екології та природних ресурсів України 07 вересня 2011 року № 320 (далі Положення) межі Парку встановлюються в натурі (на місцевості) та закріплюються межовими знаками в порядку, визначеному законодавством. Відомості про межі, цільове призначення, оцінку, угіддя земельних ділянок Парку та про обмеження в їх використанні вносяться до Державного земельного кадастру у встановленому законодавством порядку та обов`язково враховуються при реконструкції та розвитку прилеглих територій. До встановлення меж Парку в натурі його межі визначаються відповідно до Проекту створення національного природного парку «Тузловські лимани».

Відповідно до 1.10. Положення на території Парку у визначених місцях встановлюються необхідні державні інформаційні та охоронні знаки затвердженого зразка, зокрема межові знаки.

У протоколі про адміністративне правопорушення місцем вчинення правопорушення зазначено в межах об`єкта природно-заповідного фонду на території НПП «Тузлівські лимани» поза межами мисливських угідь Татарбунарського ТМР, однак, як вбачається з листа Відділу у Татарбунарському районі ГУ Держгеокадастру в Одеській області, з оголошених 27865 га площі НПП «Тузловські лимани» зареєстрована лише площа земельної ділянки 2022 га, кадастровий номер :01:006:0001; відомості щодо інших земель території НПП «Тузловські лимани» площею 25843 га до Державного земельного кадастру не вносились; в місцевому фонді документації із землеустрою відповідна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земель території НПП «Тузловські лимани» площею 25843 га відсутня, межі не встановлено.

Як визначено в п. 2.3 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їхнього закріплення межовими знаками, затвердженої Наказом Держкомзему № 376 від 18.05.2010 року, комплекс робіт із встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає: підготовчі роботи, топографо-геодезичні, картографічні роботи та роботи із землеустрою, камеральні роботи, складання і оформлення матеріалів технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), а також встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками.

Згідно Положення про єдині державні знаки та аншлаги на територіях та об`єктах природно-заповідного фонду України, затвердженого Наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 29 березня 1994 р. № 30 встановлюються державні знаки та аншлаги на територіях та об`єктах ПЗФ, які складають систему інформаційних та охоронних знаків цих об`єктів, що направлена на інформування населення та природокористувачів про межі заповідних об`єктів, категорію їхнього заповідання та основні відомості про режим і правила поведінки на природоохоронних територіях.

Судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази того, що в момент вчинення правопорушення, яке ставиться у провину ОСОБА_1 , територія, де згідно протоколу перебував останній, була обладнана межовими та охоронними знаками.

Оцінюючи в цілому наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд враховує таке.

Для того, щоб особа була притягнута до адміністративної відповідальності, необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.

Отже в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Конституційний Суд України у рішенні від 26 лютого 2019 року у справі № 1-р/2019 зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Яременко проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Кобець проти України»).

Розумний сумнів - це такий непереборний сумнів, який залишається у суду щодо винуватості особи після всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи. Наявність розумного сумніву щодо обґрунтованості звинувачення не дозволяє будь-якій неупередженій людині, яка міркує з належним розумом і сумлінням, визнати особу винною.

Відповідно до положень статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням не інакше як на підставах та у порядку, встановлених законом.

Як наслідок на переконання суду дані відображенні матеріалах про наявність у діях особи складу адміністративного правопорушення за ч.2 ст. 85 КУпАП є сумнівними з вищезазначених у судовому рішенні підстав, а наявність сумнівів не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту».

Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду здобуто не було та суду не надано.

Стаття 62 Конституції України визначає, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

Аналогічного роду положення закріплено і у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Відповідно до ст. 284 КУпАП по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу; 3) про закриття справи. Тим самим, дана правова норма (ст. 284 КУпАП) не передбачає судового рішення про направлення справи на до оформлення.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що у діях особи, що притягається до адміністративної відповідальності відсутній склад адміністративного правопорушення передбачений ч.2 ст. 85 КУпАП, так як його вину не доведено належним чином, що є неприйнятим та суперечить, як нормам національного законодавства, так і міжнародного.

Згідно п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за умови відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

У зв`язку з цим клопотання захисника підлягає задоволенню, дане адміністративне провадження, з урахуванням вимог п. 1 ст. 247 КУпАП, підлягає закриттю, а судовий збір не підлягає стягненню з особи, що притягається до адміністративної відповідальності, у зв`язку з встановленням обставин визначених п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1, 6, 33-35, 91, 221, 245, 247, 251, 252, 268, 272, 280, 321 Кодексу України про адміністративне правопорушення, суд

П О С Т А Н О В И В:

провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч.2 ст.85 Кодексу України про адміністративне правопорушення закрити на підставі п. 1 ст. 247 даного Кодексу, у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через Саратський районний суд Одеської області протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя К. Ю. Рязанова