Код суду 233 № 233/5034/20
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2020 року Суддя Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області Сітніков Т.Б., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника Лугового В.В., розглянувши адміністративний матеріал, який надійшов від ІНФОРМАЦІЯ_1 про притягнення до адміністративної відповідальності:
ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Золотоноша, Черкаської області, громадянина України, командира відділення аеромобільно-десантного взводу аеромобільно-десантної роти військової частини НОМЕР_1 , який має військове звання старший солдат, який раніше адміністративному стягненню не піддавався, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , якому роз`яснені права, передбачені ст.ст. 10, 63 КУ, ст. 268 КУпАП, за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, -
В С Т А Н О В И В:
09 листопада 2020 року до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області втретє надійшов протокол про військове адміністративне правопорушення ДНК-2 №3531 від 05 листопада 2020 року про те, що 04 листопада 2020 року о 17:35 год., за адресою: АДРЕСА_3 (територія військової частини НОМЕР_1 ) представниками військової частини був виявлений старший солдат ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння (висновок про стан алкогольного сп`яніння № 25 від 04 листопада 2020 року 18:30 з використанням спеціального технічного засобу «Алконт-М» встановлено діагноз «алкогольне сп`яніння» (проба позитивна, 1,7 проміле). Згідно Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію» з 17 березня 2014 року і по теперішній час на території України діють умови особливого періоду. Таким чином, старший солдат ОСОБА_1 внаслідок особистої недисциплінованості та безвідповідальності, своїми умисними діями, усвідомлюючи їх характер, порушуючи військову дисципліну, завідомо знаючи про відповідальність, порушив імперативні вимоги ст.ст. 9, 11, 16, 49, 241 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту ЗСУ, вчинив військове адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, тобто перебував на території військової частини в стані алкогольного сп`яніння, в умовах особливого періоду.
В обґрунтування доведеності вини правопорушника надані матеріали справи, а саме: протокол про адміністративне правопорушення ДНК-2 №3531 від 05 листопада 2020 року; витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 353 від 16 грудня 2017 року; висновок КНП «БЛІЛ КМР» щодо результатів огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 04 листопада 2020 року.
В судовому засіданні адвокат Луговой В.В., який діє в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 пояснив, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем за контрактом, проживає у м. Костянтинівка, Донецької області. 05 листопада 2020 року відносно ОСОБА_1 було складено протокол про те, що він 04 листопада 2020 року о 17:35 год. перебував на території військової частини в стані алкогольного сп`яніння в умовах особливого періоду. Проте фактично 04 листопада 2020 року він ніс службу, перебував на заняттях до 17:00 год. та о 17:35 год. не перебував на території військової частини, та був затриманий 04 листопада 2020 року о 17:36 год. в цивільному одязі не на території військової частини, а за її межами.
ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав захисника та пояснив, що дійсно 04 листопада 2020 року о 17:35 год. він не перебував на території військової частини, в нього закінчився час несення служби та він прямував у цивільному одязі за місцем проживання.

Дослідивши вищезазначений протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали, надавши їм відповідну оцінку, заслухавши ОСОБА_1 та захисника Лугового В.В. приходжу до наступного висновку.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Положеннями статей 251, 252 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконання, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні обставин справи у їх сукупності, керуючись законом, правосвідомістю.
Положеннями ст. 280 КУпАП передбачено, що необхідною умовою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є встановлення на підставі допустимих доказів факту вчинення певного діяння такою особою та наявність в діянні цієї особи, що є суб`єктом правопорушення, всіх обов`язкових ознак складу певного адміністративного правопорушення.
Відповідно до ст. 256 КУпАП, в протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються, зокрема, суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 172-20 КУпАП.
Диспозиція частини 1 статті 172-20 КУпАП передбачає наступні склади адміністративного правопорушення:
1) розпивання алкогольних, слабоалкогольних напоїв або вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів на території військових частин, військових об`єктів;
2) поява військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів на території військової частини в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння;
3) виконання військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів обов`язків військової служби в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння;
4) відмова військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.
Кваліфікованою ознакою адміністративного правопорушення (відповідно до ч. 3 ст. 172-20 КУпАП) є вчинення в умовах особливого періоду.
Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, викладаючи фактичні обставини адміністративного правопорушення, посадовою особою зазначено, що «04 листопада 2020 року о 17:35 год., за адресою: АДРЕСА_3 (територія військової частини НОМЕР_1 ) … був виявлений старший солдат ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння… Таким чином … старший солдат ОСОБА_1 перебував на території військової частини в стані алкогольного сп`яніння, в умовах особливого періоду.
Відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»: 3. Військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби, зокрема, на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять).
Наказом Міністерства оборони України від 10.10.2016 р. №515 затверджено Інструкцію про організацію патрульно-постової служби Військовою службою правопорядку у Збройних Силах України.

У пункті 2 розділу VІІІ визначений порядок складання протоколів про адміністративне правопорушення та протоколів про адміністративне затримання.

Підпунктом 11 пункту 2 розділу VІІІ Інструкції визначено, якщо в діях військовослужбовця є склад адміністративного правопорушення, передбаченого статтями 44, 172-10-172-20, 173, 174, 178, 184-1, 185, 185-7 КУпАП, крім протоколу про адміністративне затримання, складається також і протокол про адміністративне правопорушення.

Відповідно до наданої стороною захисту належним чином завіреної копії розкладу занять 2 аеромобільно-десантної роти з 2 листопада 2020 року, погодженого та затвердженого ТВО командира ВЧ НОМЕР_1 майором ОСОБА_2 30 жовтня 2020 року 04 листопада 2020 року зайняття відбувались на спортивному майданчику та в навчальному класі з 08:00 год. до 17:00 год.
Відповідно до наданого стороною захисту протоколу про адміністративне затримання ДНКН № 00376 від 04 листопада 2020 року ОСОБА_1 було затримано 04 листопада 2020 року о 17:36 год., в цивільному одязі (тобто після закінчення занять, у вільний від виконання обов`язків військової служби час).
В протоколі, в порушення ст. 256 КУпАП та пунктах 4-6 ч. 2 розділу VІІІ Інструкції відсутні пояснення військовослужбовця, який притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 (при цьому в протоколі відсутні відомості щодо відмови ОСОБА_1 від надання пояснень). Письмових пояснень ОСОБА_1 до протоколу не долучено. В протоколі та доданих матеріалах відсутні будь-які дані про свідків адміністративного правопорушення. В порушення Інструкції до протоколу не долучено копію протоколу про адміністративне затримання.

Таким чином, будь-яких належних, прямих, фактичних, об`єктивних, беззаперечних і достовірних доказів на підтвердження дійсності перебування ОСОБА_1 на території військової частини, до протоколу не долучено та матеріали справи не містять. Наявність лише висновку про перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння не є підтвердженням його перебування в цьому стані на території військової частини.
Тобто в діях ОСОБА_1 відсутня обов`язкова ознака об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення місце. Отже і відсутня об`єктивна сторона складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 172-20 КУпАП. Інкриміноване правопорушення є припущенням, що при розгляді справи та прийнятті рішення по суті є неприпустимим.
За таких обставин суд приходить до висновку, що в матеріалах справи відсутні достатні докази, якими підтверджується те, що ОСОБА_1 скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 172-20 КУпАП за конкретних передбачених законом по даній статті обставин, а його вина не може ґрунтуватись на припущеннях.
Вищезазначене свідчить про те, що Військовою службою правопорядку ЗСУ не дотримано відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

З урахуванням рішення ЄСПЛ у справах «Malofeyeva v. Russia» та «Karelin v. Russia» суд зазначає, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).
Згідно ст. 129 Конституції України, суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права. Частиною 1 ст. 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII встановлено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Згідно частинам 1, 3 ст. 7 вказаного Закону, кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом; доступність правосуддя для кожної особи забезпечується відповідно до Конституції України та в порядку, встановленому законами України.
Згідно п. 4 Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 Конституційний принцип правової держави передбачає встановлення правопорядку, який повинен гарантувати кожному утвердження і забезпечення прав і свобод людини (статті 1, 3, частина друга статті 19 Основного Закону України). Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: … юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (частина друга статті 61); обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (частина третя статті 62); конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України (частина перша статті 64).

Відповідно до ст. 62 Конституції України та статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведення вини особи тлумачаться на її користь.

Зазначене узгоджується і з практикою Європейського суду з прав людини, що сформульована у п. 43 рішення ЄСПЛ від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), згідно яких «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом».

В даному випадку, за наслідками розгляду матеріалів відносно ОСОБА_1 наявність такого сумніву дійсно має місце. Особа не вважається винною, доки її провина не буде доведена у встановленому законом порядку. Тобто, особа не повинна доказувати свою невинуватість і її поведінка вважається правомірною, доки не буде доведено зворотне.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
За таких обставин, враховуючи відсутність в матеріалах справи достатніх, належних та допустимих доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, з урахуванням відсутності об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, суд вважає що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП. Дана обставина сама по собі виключає наявність в діях останнього події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Враховуючи вищевикладене, у зв`язку із відсутністю у діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, суд вважає, що провадження по справі підлягає закриттю.

Керуючись ст.ст. 247, 279, 280, 283, 284 КУпАП, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 172-20 КУпАП закрити за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

На постанову може бути подана апеляційна скарга особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 КУпАП протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного суду через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області.

Суддя Т.Б. Сітніков