Справа № 163/2545/20 Провадження №33/802/821/20 Головуючий у 1 інстанції:Чишій С. С.
Категорія:ч.6 ст.470 МК України Доповідач: Подолюк В. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2020 року місто Луцьк

Суддя Волинського апеляційного суду Подолюк В.А., за участю представника митного органу Пікалюка М.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження постанови судді Любомльського районного суду Волинської області від 24 вересня 2020 року,

ВСТАНОВИВ:

Даною постановою судді ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , непрацюючого, визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.6 ст.470 МК України та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 170 000 (сто сімдесят тисяч) грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь держави 420 (чотириста двадцять) грн. 40 коп. судового збору.

Так, ОСОБА_1 визнано винним у тому, що він 24.04.2017 року в режимі транзиту увіз через митний пост "Вустиловичі" Житомирської митниці ДФС автомобіль марки "Фольксваген", литовський номерний знак НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , та перевищив встановлений ст.95 МК України строк транзитного доставлення цього транспортного засобу особистого користування більше ніж на 30 діб, що виявлено 29.08.2020 року на митному посту "Ягодин" Волинської митниці Держмитслужби, чим вчинив правопорушення, передбачене за ч.6 ст.470 МК України.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням в частині накладення адміністративного стягнення, захисник ОСОБА_1 - адвокат Козачук І.В. 22 жовтня 2020 року подав апеляційну скаргу в якій просить його змінити, застосувавши до ОСОБА_1 адміністративне стягнення за санкцією ч.6 ст.470 МК України у виді конфіскації транспортного засобу. Вважає, що таке стягнення буде достатнім для виправлення ОСОБА_1 та для припинення ним порушення митних правил в майбутньому, оскільки застосоване до нього стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн., є занадто суворим та таким, що не може бути виконане останнім через скрутне матеріальне становище.

Крім того, апелянт в апеляційній скарзі просить поновити строк на апеляційне оскарження судового рішення, оскільки він (адвокат Козачук І.В.) та його довіритель ( ОСОБА_1 ) не були присутніми на розгляді справи, а копію судового рішення отримано лише 16.10.2020 року через поштове відділення.

ОСОБА_1 та його захисник Козачук І.В. у судове засідання в апеляційний суд не з`явився. В апеляційній скарзі апелянт просив розгляд справи проводити у їх відсутності на підставі матеріалів, які містяться в матеріалах справи.

Перевіривши доводи заявленого клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження судового рішення, заслухавши думку представника митного органу Пікалюка М.С., який вважав клопотання безпідставним та просив відмовити в поновленні строку на апеляційне оскарження, приходжу до наступного висновку.

Відповідно до ст.487 МК України провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Частиною 5 ст.529 МК України передбачено, що постанова суду (судді) у справі про порушення митних правил може бути оскаржена особою, стосовно якої вона винесена, представником такої особи або органом доходів і зборів, який здійснював провадження у цій справі. Порядок оскарження постанови суду (судді) у справі про порушення митних правил визначається Кодексом України про адміністративні правопорушення та іншими законами України.

Так, згідно із ч.2 ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

З матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що оскаржувана постанова судді постановлена 24 вересня 2020 року у відсутності ОСОБА_1 та його захисника Козачука І.В. (а.с.20), оскільки останній подав до суду письмове клопотання про розгляд справи у їх відсутності (а.с.14-15).

А отже, виходячи з положень ч.2 ст.294 КУпАП, та з врахуванням вихідного дня (04.10.20 - неділя), останній день для подачі апеляційної скарги припадав на 05 жовтня 2020 року.

Апеляційна скарга до суду подана лише 22 жовтня 2020 року, тобто після спливу передбаченого законом десятиденного строку на апеляційне оскарження. Дана обставина об`єктивно підтверджується відміткою, проставленою на поштовому конверті (а.с.37).

В апеляційній скарзі, як на підставу поважності пропуску строку апеляційного оскарження судового рішення апелянт посилаються на те, що копію судового рішення від 24.09.2020 року отримано було 16.10.2020 року, і на його думку саме з цієї дати слід рахувати початок перебігу строку, однак таке твердження на увагу не заслуговує, оскільки за змістом ч.2 ст.294 КУпАП постанова судді оскаржується протягом десяти днів з дня її винесення, тобто перебіг строку апеляційного оскарження пов`язується саме з датою постановлення постанови, а не з датою отримання її копії.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 та його захисник Козачук І.В. були обізнані про час, дату та місце розгляду справи судом першої інстанції - 24.09.2020 року, і останній у поданому до суду письмовому клопотанні просив розгляд справи проводити у їх відсутності (а.с.14). Однак, після дня розгляду справи ані ОСОБА_1 , ані його захисник Козачук В.А. не цікавилися результатами її розгляду майже місяць (24.09.20 - день постановлення рішення, 22.10.20 - день подання апеляційної скарги).

А тому, наведену стороною захисту обставину не можна вважати поважною підставою пропуску строку апеляційного оскарження судового рішення та відповідно такою, що дає підстави для його поновлення.

При тому, слід зазначити, що Європейський Суд з прав людини в рішенні «Рябих проти Росії» зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення.

Таким чином, Європейський Суд з прав людини, рішення якого є джерелом права в Україні вважає, що поновлення судом пропущеного строку без наведення обґрунтованих причин порушує принцип правової визначеності, зокрема порушення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що клопотання апелянта про поновлення строку апеляційного оскарження постанови судді Любомльського районного суду від 24.09.2020 року до задоволення не підлягає, оскільки не було наведено поважних підстав пропуску такого строку у зв`язку з чим він міг бути поновлений судом.

Оскільки апеляційна скарга подана після закінчення передбаченого законом строку на апеляційне оскарження судового рішення, і при цьому, стороною захисту не було наведено поважних підстав для поновлення такого строку, то апеляційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала на підставі ч.2 ст.294 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити захиснику особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвокату Козачуку Івану Володимировичу у поновленні строку на апеляційне оскарження постанови судді Любомльського районного суду Волинської області від 24 вересня 2020 року.

Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Козачука Івана Володимировича на постанову судді Любомльського районного суду Волинської області від 24 вересня 2020 року, повернути особі, яка її подала.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського

апеляційного суду В.А. Подолюк