Справа№938/25/20
Провадження № 3/938/24/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2020 року селище Верховина

cуддя Верховинського районного суду Івано-Франківської області Бучинський А.Б., розглянувши адміністративний матеріал, який надійшов з Головного управління Державної фіскальної служби України в Івано-Франківській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване та фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 , громадянина України, пенсіонера, - за ч.1 ст. 164 КпАП України,-

в с т а н о в и в:

як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення №460 від 01.01.2020, ОСОБА_1 01.01.2020 біля 13 год. 24 хв. в с АДРЕСА_2 Франківської АДРЕСА_3 , порушив порядок провадження господарської діяльності, реалізація нафтопродуктів на нелегальній АЗС без дозвільних документів, чим своїми діями порушив вимоги ч.1 ст.164 КпАП України.

ОСОБА_1 при розгляді справи про адміністративне правопорушення вину у вчиненому не визнав. Суду пояснив, що він здійснює догляд за приміщенням АЗС, яка знаходиться в с Верхній Ясенів, Верховинського району та в січні 2020 року не працювала у зв`язку із закінченням дії ліцензії. 01.01.2020 він прийшов на територію АЗС, щоб перевірити стан приміщень, і в цей час туди під`їхав автомобіль, водій якого попросив продати йому пальне, оскільки не може доїхати до ОСОБА_2 . Він пожалів його та продав йому бензин на суму приблизно 200 гривень. Після цього, з автомобіля вийшли якісь особи та почали складати відносно нього протокол. Він пояснив, що жодного відношення до АЗС не має, власник такого, ОСОБА_3 знаходиться в м.Івано-Франківськ, однак його ніхто не слухав. Також, він відмовлявся підписувати протокол, однак зателефонувавши до власника, все таки підписав його.

Адвокат Рашковська Л.О. в судовому засіданні пояснила, що АЗС в с Верхній Ясенів є діючою та легальною, перебуває у власності приватного підприємця ОСОБА_3 , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав, Випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. На час складення протоколу, закінчився строк дії ліцензії, а тому така АЗС тимчасово не працювала. Вважає, що особою, яка склала протокол, не з`ясовано даних обставин та не перевірено чи ОСОБА_1 здійснює підприємницьку діяльність та чи являється суб`єктом вчинення даного адміністративного правопорушення. Також не доведено жодними доказами наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.164 КпАП України, а саме провадження господарської діяльності без державної реєстрації, зокрема не доведено її систематичність, не зафіксовано процес закупки дизельного палива, не залучено понятих, свідків, не долучено пояснень особи, яка здійснювала закупку. Вважає, що єдиним доказом вчинення ОСОБА_4 адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.164 КпАП України є протокол, однак такий також не є належним доказом, оскільки містить виправлення та не зрозуміло якою посадовою особою складався. Просить провадження в справі закрити за відсутності події і складу адміністративного правопорушення, про що подала відповідне клопотання.

Оглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення особи, що притягається до адміністративної відповідальності, адвоката, дослідивши наявні у справі письмові докази, суд приходить до наступного.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленій у ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Така позиція Конституційного Суду України відповідає і правовій позиції Європейського суду з прав людини, який у своєму рішенні «Маліге проти Франції» від 23.09.1998 року визнав кримінально-правовий зміст адміністративного правопорушення, за яке передбачена санкція у виді позбавлення права керування транспортним засобом, що вимагає додержання процедурних гарантій, визначених Конвенцією і викладених у Рекомендації No R (91), зокрема: забезпечення права особи на захист, в тому числі: знати про можливість застосування адміністративної санкції та про факти, які ставляться їй у провину; мати достатньо часу для підготовки свого захисту; отримати інформацію про характер доказів, зібраних проти неї; обов`язок адміністративного органу нести тягар доказування є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до вчинення порушення.

Згідно із ст. 129 Конституції України, розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості, а тому суд не може виконувати одночасно функцію дізнання, обвинувачення і правосуддя.

Відповідно до частин 1 та 2 ст.7 КпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст. 251 КпАП України, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, потерпілих, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 256 КпАП України у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

За змістом ст.ст.279, 280 КпАП України, справа про адміністративне правопорушення має суддею розглядатись у межах тих обставин, які зазначенні у протоколі про таке порушення.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів адміністративної справи, доказом вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення за ч.1 ст.164 КпАП України, є протокол про адміністративне правопорушення №460 від 01.01.2020, згідно якого суть вчиненого адміністративного правопорушення полягає в тому, що ОСОБА_1 01.01.2020 біля 13 год. 24 хв. в с АДРЕСА_2 Івано-Франківської АДРЕСА_3 , порушив порядок провадження господарської діяльності, реалізація нафтопродуктів на нелегальній АЗС без дозвільних документів.

Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КпАП України, полягає у провадженні господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання або без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, чи здійснення таких видів господарської діяльності з порушенням умов ліцензування, а так само без одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди).

Об`єктом цього правопорушення законодавець визначає суспільні відносини у сфері регулювання господарської діяльності. Господарська діяльність - будь-яка діяльність особи, спрямована на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою.

Згідно п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 25.04.2003 р «Про практику застосування судами законодавства про відповідальність за окремі види правопорушень в сфері господарської діяльності», господарською вважається діяльність не менше трьох разів протягом одного календарного року.

Диспозиція ч. 1 ст.164 КпАП України в частині визначення вказаних дій є бланкетною та відсилає до встановленого законом порядку Державної реєстрації та перереєстрації суб`єктів підприємницької діяльності незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності.

Тому, при визначенні складу цього адміністративного правопорушення є необхідним визначення чи провадить особа господарську діяльність і чи має вона державну реєстрацію як суб`єкт господарювання.

Як встановлено судом, об`єкт нерухосмості АЗС (автозаправна станція), що знаходиться у с Верхній Ясенів, Верховинського району належить на праві власності ОСОБА_3 , який зареєстрований як фізична особа-підприємець та здійснює роздрібну торгівлю пальним, ліцензію на здійснення якої ним отримано 30.01.2020. Дані обставини підтверджуються Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, Випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ліцензією від 30.01.2020.

В той же час, з протоколу про адміністративне правопорушення від 01.01.2020 вбачається, що правопорушення з реалізації нафтопродуктів на нелегальній АЗС без дозвільних документів, мало місце та було вчинене фізичною особою ОСОБА_1 одноразово. Отже, за обставин, викладених у протоколі, діяльність ОСОБА_1 не можна назвати регулярною та постійною, що є обов`язковими ознаками господарської діяльності. Будь-яких доказів, того, що ОСОБА_1 здійснює роздрібну торгівлю пальним на заправочній станції, а також що така діяльність є систематичною і від неї він отримує прибуток у матеріалах справи відсутні.

При цьому, суд зазначає, що згідно з Законом України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» з 01.07.2019 роздрібна торгівля пальним може здійснюватися суб`єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій на роздрібну торгівлю.

З наведеного випливає, що об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КпАП України, у даному випадку полягає саме у провадженні господарської діяльності без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, а не без одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом, як зазначено в протоколі капітаном податкової міліції Яцівим І. ОСОБА_5 .

При цьому, суд враховує, що в протоколі не зазначено які саме нафтопродукти реалізовував ОСОБА_1 , такий містить виправлення і в частині зазначення посадової особи, якою складено протокол є незрозумілим.

Також суд не бере до уваги як належні докази, долучені до протоколу про адміністративне правопорушення фотографії, оскільки такі не містять інформації стосовно того, які саме обставини були ними зафіксовані, які факти вони підтверджують, та за допомогою якого технічного засобу були зроблені. Не підтверджують вину і долучені до матеріалів справи акт огляду речей та акт приймання-передачі на відповідальне зберігання, оскільки факт вилучення ємностей та резурвуарів лише підтверджує встановлений факт знаходження автозаправної станції, а не факт здійснення господарської діяльності без одержання ліцензії.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

За таких обставин є переконливим висновок, що вчинення адміністративного правопорушення особою повинно доводитися чіткими, узгодженими та неспростовними доказами.

Враховуючи, що належних доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КпАП України суду не надано, а наявними доказами суду не доведено в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КпАП України, слід провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності закрити на підставі п.1 ст.247 КпАП України, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

При цьому, судом не взято до уваги визнавальні пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, долучені до протоколу, оскільки в судовому засіданні особа, яка притягується до адміністративної відповідальності категорично заперечив свою вину, вказав, що лише підписав складені пояснення посадовою особою на її вимогу без присутності свідків, та дав послідовні пояснення, які узгоджуються із дослідженими матеріалами справи. Крім цього, за відсутності інших доказів, вина у вчиненні адміністративного правопорушення не може доводитися виключно на показаннях самої особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. ч.1 ст.164, 247, 283-287, 294 КУпАП, суд, -

п о с т а н о в и в:

провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КпАП України, закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подачі апеляції через Верховинський районний суд Івано-Франківської області.

Суддя: Бучинський А.Б.