Провадження № 3/761/7834/2020
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2020 року суддя Шевченківського районного суду м. Києва Рибак Микита Анатолійович розглянувши матеріали, які надійшли з Управління патрульної поліції в м. Києві відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ст. 44-3 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

14.09.2020 року о 14 год. 30 хв. за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_1 підтримувала діяльність хостелу, чим порушила правила картину, а саме п. 12.2 постанови КМУ № 641 від 22.07.2020 року, чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст.44-3 КУпАП.

ОСОБА_1 у судовому засіданні проти протоколу заперечила. Зазначила, що п. 12.2 постанови КМУ № 641 є обмеженням конституційних прав і свобод людини і громадянина, що підтверджено рішенням КСУ № 10-р/2020 від 28.08.2020 року. Крім того, до протоколу не долучено доказів того, що вона є суб`єктом господарювання.

Вислухавши пояснення особи, яка притягається до відповідальності, дослідивши матеріали адміністративної справи, вважаю, що дану справу слід закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу та події адміністративного правопорушення, виходячи з наступного.

Так, відповідно до підпункту 2 пункту 12 Постанови Кабінету Міністрів України № 641 від 28.08.2020 року, на території регіону (адміністративно-територіальної одиниці), на якій установлено "жовтий" рівень епідемічної небезпеки, додатково до протиепідемічних обмежень, установлених для "зеленого" рівня епідемічної небезпеки, забороняється: діяльність костелів.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України. Рішення про встановлення карантину, а також про його відміну негайно доводиться до відома населення відповідної території через засоби масової інформації. У рішенні про встановлення карантину зазначаються обставини, що призвели до цього, визначаються межі території карантину, затверджуються необхідні профілактичні, протиепідемічні та інші заходи, їх виконавці та терміни проведення, встановлюються тимчасові обмеження прав фізичних і юридичних осіб та додаткові обов`язки, що покладаються на них.

Карантин встановлюється на період, необхідний для ліквідації епідемії чи спалаху особливо небезпечної інфекційної хвороби. На цей період можуть змінюватися режими роботи підприємств, установ, організацій, вноситися інші необхідні зміни щодо умов їх виробничої та іншої діяльності. Відповідно до ст.8 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» фінансування профілактичних і протиепідемічних заходів здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України та місцевих бюджетів, а у випадках, передбачених законом, - за рахунок коштів підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності, а також коштів фізичних осіб.

Разом з тим, Конституційний Суд України в своєму рішенні у справі №1-14/2020(230/20) від 28 серпня 2020 року, за конституційним поданням Верховного Суду щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень постанови Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом

SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів», положень частин першої, третьої статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», абзацу дев`ятого пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» наголошує, що обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина є можливим у випадках, визначених Конституцією України. Таке обмеження може встановлюватися виключно законом - актом, ухваленим Верховною Радою України як єдиним органом законодавчої влади в Україні. Встановлення такого обмеження підзаконним актом суперечить статтям 1, 3, 6, 8, 19, 64 Конституції України.

Так, в матеріалах справи відсутні, докази, які б підтверджували, що ОСОБА_1 відповідно до закону є фізичною-особою підприємцем або суб`єктом господарювання, що здійснювала відповідну діяльність хостелу.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Наприклад, у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09 червня 2011 року, заява № 16347/02, «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», заява № 36673/04, «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року). При цьому Європейський суд робить висновок, що суд не має права самостійно редагувати фабулу правопорушення, відображену в протоколі, або відшукувати докази на користь обвинувачення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ч.3 ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Так, протоколом про адміністративне правопорушення та доданими до нього матеріалами не доведено вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП.

На підставі ст.ст. 247, 280,283,284КУпАП суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративну справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст.44-3КУпАП закрити за відсутністю у її діях події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 10 днів з дня її винесення шляхом подачі апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м. Києва

СУДДЯ М.А. РИБАК