Провадження № 33/824/1112/2020 Доповідач у 2 інстанції Семенцов Ю.В.
П О С Т А Н О В А

іменем України

14 лютого 2020 року м. Київ

Суддя Київського апеляційного суду Семенцов Ю.В., перевіривши матеріали справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 постанову судді Дніпровськогорайонного суду м. Києва від 02 грудня 2019 року, -

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Дніпровського районного суду м. Києва від 02 грудня 2019 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк одинрік.

На зазначену постанову судді Дніпровського районного суду м. Києва від 02 грудня 2019 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді Дніпровського районного суду м. Києва від 02 грудня 2019 року, а справу закрити за ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Разом із апеляційною скаргою апелянтом подано клопотання про поновлення строку для подачі апеляційної скарги. Обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку на оскарження постанови, апелянт вказала, що була позбавлена будь-якої інформації про розгляд справи, про результати розгляду дізналася тоді, коли її захисник Попович К.О. з'явився до суду і дізнався про незаконний розгляд справи, який відбувся у відсутності ОСОБА_1 .

Перевіривши апеляційну скаргу ОСОБА_1 та доводи клопотання про поновлення строку на оскарження, вивчивши матеріали справи, вважаю, що апеляційна скарга підлягає поверненню особі, яка її подала, виходячи з таких підстав.

Право доступу до суду апеляційної інстанції для оскарження рішення суду є невід`ємною частиною права на справедливий судовий розгляд з метою перевірки законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції.

Проте, відповідно до ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням, вони дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду «за своєю природою потребує регулювання державою, що може змінюватись у часі та місці відповідно до потреб і ресурсів суспільства та окремих осіб» (рішення ЄСПЛ від 28 травня 1985 року у справі «Ешингдейн проти Сполученого Королівства»).

Згідно ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом 10 днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення строку на подачу скарги повертається особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні цього строку відмовлено.

Постанову Дніпровського районного суду винесено суддею 02.12.2019 року, а звернулась ОСОБА_1 до Київського апеляційного суду із своєю апеляційною скаргою лише 03.02.2020 року, тобто із порушенням встановленого законом строку на апеляційне оскарження постанови.

В своїх рішеннях ЄСПЛ вказує, що національний суд має право поновити строк на оскарження рішення суду нижчої інстанції, якщо апелянт у відповідному клопотанні наведе причину пропуску цього строку, і суд визнає цю причину поважною. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (п. 27 від 26.04.2007 у справі «Олександр Шевченко проти України» та «Трух проти України» (ухвала) від 14.10.2003). При визначеності наявності поважності причин пропуску, національний суд насамперед має виходити із наявності об`єктивних причин, які унеможливлювали особу вчасно подати апеляційну скаргу, або вчасно вжити заходів до оскарження судового рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, посилання апелянта про те, що вона не була повідомлена про розгляд справи, спростовується матеріалами справи. Так судом першої інстанції за допомогою смс-повідомлення ОСОБА_1 була повідомлена про розгляд даної справи на 08.11.2019 року, про що у своїй скарзі зазначає і апелянт, та отримавши повідомлення про дату засідання на зазначену дату надіслала клопотання про відкладення розгляду справи. Суд з метою недопущення порушення її прав відклав розгляд справи на 28.11.2019 року, однак ОСОБА_1 цього ж дня 28.11.2019 року уклала договір зі своїм адвокатом та на зазначену дату від адвоката надійшло клопотання про відкладення розгляду з метою ознайомлення. Місцевим судом втретє відкладено розгляд справи на 02.12.2019 року, однак повторно на зазначену дату ОСОБА_1 та її адвокат не з`явились, надіславши клопотання про відкладення розгляду справи. Суд першої інстанції розглянув справу в їх відсутності, розцінивши неодноразову неявку особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, та неодноразові надіслання клопотань про відкладення, як затягування розгляду справи.

Також апеляційний суд звертає увагу, що інформація про дату, час та місце судового розгляду, а також його результати є загальнодоступною.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні «Пономарьов проти України», якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Суд визнав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 або її захисником Попович К.О. не вживалося заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження, знаючи що розгляд справи втретє було відкладено і перенесено на 02.12.2019 року, однак захисник Попович К.О. звернувся до Дніпровського районного суду із заявою про ознайомлення лише 24.01.2020 року. Окрім того, як вбачається із Єдиного реєстру судових рішень, постанову суду на вказаному сайті було оприлюднено 09.12.2019 року, а тому про результати розгляду справи ОСОБА_1 , як і її захисник мали можливість поцікавитися і дізнатися із загальнодоступних джерел, або звернутися до суду після розгляду справи та отримати вказане рішення і оскаржити його у визначені законом строки.

Будь-яких інших посилань на поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження постанови судді Дніпровського районного суду м. Києва від 02 грудня 2019 рокуклопотання та апеляційна скарга не містять, у зв`язку з чим апеляційний суд не вбачає підстав для поновлення ОСОБА_1 строку на апеляційне оскарження.

ОСОБА_1 будучи самостійним суб`єктом оскарження, не скористалась своїм правом на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції без поважних причин, незважаючи на відсутність перешкод для його реалізації.

При цьому слід зауважити, що розглядаючи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, апеляційний суд звертає увагу на те, що жодних доказів на підтвердження існування обставин, які були чи об`єктивно є непереборними, і які не залежали від волевиявлення ОСОБА_1 , чи які перешкоджали чи створювали труднощі, або унеможливлювали своєчасно, тобто в період з 02.12.2019 по 12.12.2019 включно, або навіть після того, подати апеляційну скаргу чи будь-яким способом заявити про свою незгоду з винесеним судом рішенням, або хоча б поцікавитись рухом цієї справи в межах розумних строків, або вчинити будь-які інші намагання, які можна було б розцінювати як спробу для оскарження постанови суду першої інстанції, ОСОБА_1 не вказує.

А відтак, оскільки ОСОБА_1 знала про здійснюване щодо неї судом провадження, участь в ньому особисто не приймала, результатом розгляду не цікавилася і протягом встановленого законом строку на апеляційне оскарження і після нього протягом більше двох місяців постанову не оскаржувала в апеляційному порядку та не вживала жодних заходів, які хоча б свідчили про її намір реалізувати гарантоване їй право на оскарження постанови суду першої інстанції, жодних доказів на підтвердження поважних причин, які б позбавляли її можливості вчасно подати апеляційну скаргу суду не надала, що свідчить про відсутність підстав для поновлення ОСОБА_1 строку на апеляційне оскарження.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 02 грудня 2019 року відмовити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Дніпровського районного суду м. Києва від 02 грудня 2019 року щодо ОСОБА_1 повернути особі, яка її подала.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду Ю.В.Семенцов