№ 3/755/7841/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" грудня 2020 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Метелешко О.В., розглянувши матеріали, що надійшли зі Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 5 ст. 184 Кодексу України про адміністративне правопорушення,

в с т а н о в и в:

Як вбачається з даних, що містяться у протоколі про адміністративне правопорушення № 103008-36 від 22 жовтня 2020 року, ОСОБА_1 , 01 серпня 2020 року, об 11 годині 45 хвилин, у АДРЕСА_1 , порушила вимоги Розпорядження № 421 від 30.06.2020 року органу опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації «Про визначення способів участі батьків у вихованні малолітніх дітей», а саме, не надала можливості побачення батьку ОСОБА_2 побачитися у визначений зазначеним Розпорядженням спосіб та час з їх спільною донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тим самим, порушила вимоги ч. 5 ст. 184 КУпАП України.

У судове засідання ОСОБА_1 з`явилася, категорично заперечила свою провину у вчиненні адміністративного правопорушення, пояснивши, що її колишній чоловік ОСОБА_2 пише відповідні заяви безпідставно, оскільки вона не забороняє бачитися йому з їх спільною донькою, яка сама не хоче з ним спілкуватися. Зокрема, її колишній чоловік, не приходячи до них, телефонує до поліції та пише заяви. Про ці випадки вже знають всі працівники ювенальної поліції в районі, зокрема, коли приїжджають, то навіть зазначають про те, що дитина вдома, ніяких перепон у побачені немає. Крім того, сам заявник тривалий час взагалі не спілкується з дочкою, остання не хоче з ним спілкуватися, тому, він почав з вересня постійно телефонувати до поліції, однак, сам не приходить. Це вже триває певний час. Зокрема, зазначила, що за час спільного проживання у шлюбі з ОСОБА_2 , останній постійно застосовував щодо неї фізичне насильство, вчиняв постійно психологічний тиск, що у подальшому і стало причиною розлучення.

У судовому засіданні захисник - адвокат Гарницький П.В. клопотав про закриття справи відносно ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, мотивуючи тим, що протокол про адміністративне правопорушення від 22.10.2020 року є штучно створеним, складений без жодних доказів. Так, Оболонським районним судом м. Києва від 21.10.2020 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано. Від шлюбу мають спільну дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Підставою для розірвання шлюбу стало те, що ОСОБА_2 протягом спільного життя з ОСОБА_1 здійснював фізичне насилля по відношенню до останньої на очах малолітньої дитини. Постійні побої та мордування ОСОБА_1 і психологічний тиск на неї, який здійснював ОСОБА_2 у родині, зводились до того, що ОСОБА_1 неодноразово зверталась до працівників поліції з заявою про злочин з боку свого чоловіка, який працює у правоохоронних органах, однак, зважаючи на те, де працює її колишній чоловік, то працівники поліції навіть і не намагались розслідувати та розкрити злочин, щоразу закриваючи кримінальні провадження. Після розірвання шлюбу з ОСОБА_2 , дитина навідріз відмовлялася бачитися з батьком, оскільки постійні стреси та моральний тиск на малолітню дитину в період шлюбу та після його розірвання, виразились у тому, що в дитини почались проблеми з психікою, яка постійно знаходиться в стані стресу під час згадування батька та спілкування з ним, а ОСОБА_2 продовжує вчиняти насилля по відношенню до дитини. ОСОБА_2 неодноразово приходив додому до ОСОБА_1 та до школи для побачення з дитиною, однак, дитина плакала та втікала в іншу кімнату, або до вчителя, коли це відбувалося в школі. І хоча з боку матері дитини жодних перешкод ОСОБА_2 як батьку дитини вона не створює, останній звернувся до органу Опіки та піклування для встановлення порядку участі у вихованні з дитиною не для мети бачитись з дитиною, а лише аби не мати осуд за місцем своєї роботи та використовувати дитину для отримання певних пільг та переваг, які використовує у своїх цілях, а не в інтересах дитини. Розпорядженням № 421 від 30.06.2020 року органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації визначено участь батька у вихованні з малолітньою дитиною, у формі спілкування з донькою щосуботи з 10:00 год. до 20:00 год. влітку з 15.07.2020 року 20 календарних днів. Коли дитина була трішки меншою, ОСОБА_1 постійно вмовляла дитину спілкувати з батьком та налагодити з ним відносини, так як розуміє, що у дитини іншого батька не буде і слід налагоджувати з ним стосунки. Спочатку дитина навіть декілька разів зустрічалась з батьком, проте, приходячи додому, вона плакала та розповідала, що більше не хоче бачитись з ним, так як не вважає його своїм батьком та шукала захист від нього. Коли ОСОБА_1 намагалася встановити причину відмови дитини від спілкування з батьком, дитина замикалася в собі та починала плакати. При спілкуванні з психологом, дитина розповіла про те, що не бажає спілкуватися з батьком та боїться його, оскільки останній здійснював побої матері на її очах та нецензурно виражався. Крім того, дитина розповідала психологу про те, що коли батько приходив до школи, щоб побачитись з нею, то він бив її по сідницям, тому вона відмовлялася з ним кудись іти, так як у її пам`яті відгукується та біль, яку рідний батько застосовував до своєї дитини.

Так, відповідно до Інформаційних довідок про результати роботи та психологічний стан неповнолітньої на момент обстеження від 18.09.2019 р. за вих. № 42902 та від 05.12.2018 р. за вих. № 42843, встановлено те, що дитина знаходиться в стані глибокого стресу, тому, що є свідком постійного фізичного та психологічного насилля, а тому, це негативно впливає на внутрішній емоційний стан дитини. Враховуючи те, що навіть після розірвання шлюбу, відношення ОСОБА_2 стосовно дитини не змінилось, а дитина не бажає бачитись з батьком, ОСОБА_1 не може насильно примусити дитину на таке спілкування, яке негативно відображається на її здоров`ї.

Зокрема, ОСОБА_1 ніколи не чинила перешкоди у спілкуванні дитини з її батьком, а звернення ОСОБА_2 до працівників поліції з заявами про вчинення перешкод у спілкуванні з дитиною, жодним чином не підтверджують той факт, що саме остання здійснювала такі перешкоди. До матеріалів справи долучено лише одну відповідь за зверненням ОСОБА_2 до поліції, де вказано, що в процесі перевірки поданої заяви встановлено, що ОСОБА_1 не чинить перешкоди у спілкування з дитиною, а сама дитина відмовляється зустрічатись із батьком, який постійно вчиняє насилля по відношенню до неї і таких відповідей з поліції ОСОБА_2 направляли кожного разу за його зверненнями, де дитину опитували самі працівники поліції, а свідки подій також давали свої пояснення з цього приводу.

Щосуботи у встановлені часи для зустрічей, ОСОБА_2 лише декілька разів у період з 2019 року по листопад 2020 року приходив до будинку ОСОБА_1 , разом з працівниками поліції та вимагав від колишньої дружини, аби вона у примусовому порядку, навіть проти волі самої дитини, виштовхнула її на вулицю та передала йому дитину. І хоча ОСОБА_1 щосуботи збирає дитину для прогулянок та спілкування з батьком, проте дитина категорично відмовляється виходити з квартири на зустріч до батька. Працівники поліції фіксують факт того, що дитина відмовляється виходити до батька й так закінчується їхнє спілкування. Однак, більшу частину днів зустрічей із батьком, останній взагалі не приходить, а тільки повідомляє працівників поліції по телефону проте, що йому колишня дружина не видає дитину. Вплинути на дитину та примусити насильно спілкуватися з батьком, а ні ОСОБА_1 , а ні працівники поліції не мають можливості, оскільки дитина відмовляється виходити на такі зустрічі.

Враховуючи те, що ОСОБА_2 є батьком дитини та повинен брати участь у вихованні й утриманні дитини, ОСОБА_1 навпаки хоче, щоб останній встановив психологічний зв`язок з дитиною, спілкувався з нею задля нормального її розвитку. Проте, щоб не порушувати права дитини та для забезпечення психологічного та фізичного здоров`я з дитиною, ОСОБА_2 повинен прикласти зусиль та змінити свою поведінку до дитини та її відношення до неї, щоб налагодити з останньою відносини.

Зокрема, за заявою ОСОБА_2 . Службою у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації складено на ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення за № 103008-36 від 22.10.2020 року за ст. 187 КУпАП (невиконання батьками або особами, що їх замінюють, обов`язків щодо виховання дітей).

Однак, вказаний протокол від за № 103008-36 від 22.10.2020 року складений на підставі лише заяви ОСОБА_2 , без проведення жодної перевірки та відібрання пояснень у самої матері. А ті пояснення та скарги самої дитини на свого біологічного батька проте, що вона не бажає його бачити, Служба не зазначає, що викликає підозру, що батько має дружні стосунки з працівниками Служби.

Крім того, захисник зазначає, що події, про які зазначені в протоколі від за № 103008- 36 від 22.10.2020 року відбувалися 01.08.2020 року. Однак, не провівши жодної перевірки та не встановивши дійсні обставини справи, Службою у справах дітей та сім`ї складається протокол про адміністративне правопорушення лише на відомостях, які зазначені в заяві ОСОБА_2 та на підставі висновків з органу поліції, в яких вказано про відсутність перешкод у спілкуванні з дитиною, що є тільки їх припущеннями, на яких і ґрунтується складений протокол.

У судовому засіданні ОСОБА_2 - батько малолітньої дитини, пояснив, що кожної суботи він приїжджає до дитини, телефонує їй та колишній дружині, однак, ніхто не відповідає і вже десь на дзвінок десятий колишня дружина, зазначаючи, що дитина не хоче з ним бачитись. Зазначив, що колишня дружина перешкоджає йому у спілкуванні та побаченні з донькою, блокується мобільний телефон і тільки після заяви до поліції, телефон увімкнули. Зокрема, зазначив, що він протягом двох років спілкується з дитиною, хоча мама і проти. Так, до 2018 року він забирав дитину у відпустку, вони разом їздили на море, до санаторію, а в подальшому, його колишня дружина всіляко почала перешкоджати їх побаченню. Потім, десь у травні місяці дитина йому повідомила, що мама забороняє їй обійматися та цілуватися з ним, як з батьком, і вже влітку він не зміг забрати дитину на море, що в подальшому і стало причиною для звернення до Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації. Так, 01 серпня 2020 року він прийшов для побачення з дитиною, зателефонував, однак, ніхто не відповідав і тому він зателефонував за номером 102 та сам пішов до поліції писати заяву, а вже потім ознайомився з матеріалами і звернувся до Служби за фактом порушення його прав. Зазначив, що він любить свою доньку, сплачує аліменти, намагається всіляко її побачити, однак, його колишня дружина вчиняє перешкоди в цьому та забороняє дитині з ним бачитися.

Представник Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації до суду 24.12.2020 року не з`явився, належним чином повідомлений.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення ОСОБА_1 , захисника Гарницького П.П. та Ємельяненкова В.В., дослідивши всі докази, надані сторонами в їх сукупності, приходжу до наступного.

Відповідно до вимог ч. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

У силу вимог ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з вимогами ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а також іншими документами.

Положеннями ст. 252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Так, у судовому засіданні встановлено, що відповідно до Розпорядження № 421 від 30.06.2020 року органу опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації «Про визначення способів участі батьків у вихованні малолітніх дітей», визначено участь батька ОСОБА_2 у вихованні малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у формі спілкування з малолітньою донькою щосуботи з 10 години до 20 години, влітку з 15 липня 2020 року 20 календарних днів.

Положеннями ч. 5 ст. 184 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за невиконання рішення органів опіки та піклування щодо визначення способів участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від дитини. Вказана норма закону є бланкетною, диспозиції бланкетних норм не встановлюють певних правил поведінки, а передбачають існування інших норм, розміщених навіть в інших нормативних актах, у яких сформульовані конкретні правила поведінки), тому серед ознак, які мають бути відображені при викладенні суті даного правопорушення, обов`язковим є наведення конкретного нормативно-правового акту, яким встановлюються відповідні правила та яких така особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, не дотрималася, порушивши тим самим законодавчі приписи. Юридичний склад адміністративного правопорушення це передбачений нормами права комплекс ознак (елементів), за наявності яких певне протиправне діяння можна кваліфікувати як адміністративний проступок.

Відповідно до Інструкції з оформлення посадовими особами органів опіки та піклування матеріалів про адміністративні правопорушення частини 8, уповноважена посадова особа зобов`язана роз`яснити особі, щодо якої складається протокол, її права та обов`язки, передбачені статтями 55, 56, 59, 63 Конституції України, однак, як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення цього зроблено не було, а міститься тільки зазначення, що ОСОБА_1 на виклик до Служби не з`явилася, хоча матеріали справи не містять жодного належного повідомлення, що останній достовірно було відомо про складання протоколу. Натомість, у матеріалах є наявний лише один лист, в якому ОСОБА_1 пропонується надати письмові пояснення, надіславши їх на адресу Служби, однак, відсутні відомості, що остання отримала такий лист.

Об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 184 КУпАП, є ухилення батьків обов`язку від виконання рішення органів опіки та піклування щодо визначення способів участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Суб`єктивна сторона правопорушень, передбачених статтею 184 КУпАП, характеризується наявністю прямого умислу.

Проте, як вбачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення, а також встановлено судом, що в діях ОСОБА_1 відсутній умисел у розумінні ч. 5 ст. 184 КУпАП і таких доказів суду не надано. Крім того, будь-яких прямих доказів щодо її винуватості також не надано, свідки події 01.08.2020 року відсутні.

Зокрема, працівники поліції на виклик ОСОБА_2 безпосередньо за адресою: АДРЕСА_1 , не виїжджали, такого факту не фіксували, лише міститься в матеріалах справи заява ОСОБА_2 за цим фактом, яка зареєстрована в Дніпровському УП ГУ НП у місті Києві 03.08.2020 року.

Крім того, протокол про адміністративне правопорушення за подію 01.08.2020 року складений на підставі заяви ОСОБА_2 , яка в Службі у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації зареєстрована лише 06.10.2020 року (сама заява датована 05.10.2020 року).

Як вбачається з матеріалів справи, інших належних доказів скоєння ОСОБА_1 адміністративного порушення в розумінні відповідного правила, якого особа не дотрималася, до суду не надано, а тому суд позбавлений можливості встановити наявність порушення ч. 5 ст. 184 КУпАП в діях останньої.

Зокрема, згідно із ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Стаття 19 Конституції України, передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 62 Конституції України зазначає, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до п.43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey, п. 282) доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Враховуючи викладене, суддя не знаходить підтверджень наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 184 КУпАП, у зв`язку з чим, провадження у справі відносно останньої підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Пунктом 1 ст. 247 КУпАП передбачено, що провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, якщо в діях особи відсутній склад адміністративного правопорушення.

У свою чергу, суддя враховує, що п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (зі змінами та доповненнями) та ст. 40-1 КУпАП визначено, що судовий збір стягується лише у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, а тому виходячи з норм ч. 2 ст. 284 та ст. 247 КУпАП, не вбачає підстав для звернення судового збору.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 7, 9, 184, 245, 247, 280, 283, 284 КУпАП, суддя -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 5 ст. 184 КУпАП - закрити, на підставі ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення через Дніпровський районний суд м. Києва.

Суддя: