Справа № 759/8551/19 Головуючий в суді І інстанції - Скорін А.В.
Провадження № 33/824/167/2020 Доповідач в суді II інстанції - Рудніченко О.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2020 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Рудніченко О.М.,

секретар: Ганжа В.В.,

за участю:

особи, яка притягається до відповідальності ОСОБА_1 ,

захисника Круглія Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну захисника ОСОБА_1 - адвоката Круглія Михайла Юрійовича на постанову Святошинського районного суду м. Києва від 05 червня 2019 року, якою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,-

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 19 квітня 2019 року, приблизно о 01 годині 20 хвилин, керуючи транспортним засобом - автомобілем марки «ВАЗ 21013», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухався по Кільцевій дорозі, 54, з ознаками наркотичного сп`яніння, від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків.

Постановою Святошинського районного суду міста Києва від 05 червня 2019 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 гривень 00 копійок з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції захисник ОСОБА_1 - адвокат Круглій М.Ю. подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови Святошинського районного суду м. Києва від 05 червня 2019 року, вказану постанову скасувати, а провадження в справі закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В обґрунтування своїх вимог захисник вказав, що суд першої інстанції посилаючись на практику Європейського суду та у зв`язку з поверхневим вивченням матеріалів справи, не врахував, що ОСОБА_1 не тільки не був повідомлений про розгляд щодо нього адміністративної справи, а й не знав про існування протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки протокол про адміністративне правопорушення складався у відсутності ОСОБА_1 , а інспекторами патрульної поліції не повідомлялося останньому, що на нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП.

В порушення п.п. 8, 11, 12 Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженого наказом МВС України № 1376 від 06 листопада 2015 року, ОСОБА_1 не вручено протокол про адміністративне правопорушення серії БД № 310678, не роз`яснено права, передбачені ст.ст.55, 56, 59, 63 Конституції України, ст.268 КУпАП, не надано можливості ознайомитися та підписати протокол, позбавлено права подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу про адміністративне правопорушення та пояснення по суті адміністративного правопорушення. При складанні протоколу про адміністративне правопорушення інспектором патрульної поліції не встановлено місце проживання особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, хоча ОСОБА_1 зазначав, що направляється за адресою свого місця проживання, а саме АДРЕСА_2 . На переконання апелянта, протокол про вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП є недопустимим доказом, оскільки отриманий внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих законодавством України та міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Апелянт вказує, що ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння не відмовлявся, що підтверджується відеозаписом з нагрудної камери долученої до матеріалів справи, навпаки, був готовий до проведення огляду на стан сп`яніння в медичному закладі опісля виконання його законної вимоги - винесення постанови щодо правопорушення, яке стало причиною зупинки. Сторона захисту наголошує, що в протоколі зазначено факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду без конкретизації якого саме, де саме та за допомого якого спеціального технічного засобу та не надано пояснення інспектора про причину неможливості проведення огляду на стан сп`яніння на місці зупинки.

В порушення п.п. 8, 12 Інструкції про порядок виявлення у водії транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 1452/735 від 09 листопада 2015 року в матеріалах справи відсутнє направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану наркотичного сп`яніння, що свідчить про те, що поліцейський у встановленому законом порядку не направляв водія у заклад охорони здоров`я для проходження огляду на стан сп`яніння.

Крім того, апелянт зазначив, що відеозапис та пояснення свідків не тільки підтверджують викладену в апеляційній скарзі позицію відсутності вини у вчиненні ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а й ставлять під сумнів ефективність методів дослідження судом першої інстанції обставин справи та перевірки їх доказами.

При цьому, апелянт звернув увагу, що відповідно до висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 003907 від 22 квітня 2019 року у громадянина ОСОБА_1 ознак сп`яніння не виявлено.

Щодо доводів про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови, апелянт зазначив, що ним оскаржувану постанову отримано 26 листопада 2019 року, під час ознайомлення з матеріалами справи. Сам ОСОБА_1 дізнався про існування постанови випадково, а саме під час його зупинки працівниками поліції 24 листопада 2019 року. Оскільки протокол про адміністративне правопорушення від 19 квітня 2019 року складався за відсутності ОСОБА_1 , він не мав змоги повідомити адресу фактичного місця проживання, натомість в протоколі зазначено адресу місця реєстрації останнього, за якою він не проживає вже більше трьох років, а тому не знав про існування та, відповідно не отримував повістки в суд.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_1 та його захисника адвоката Круглія М.Ю., які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Так, з метою забезпечення права особи на доступ до правосуддя, у тому числі на апеляційне оскарження прийнятого рішення судом першої інстанції, та у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 та його захисник не були присутніми під час ухвалення оскаржуваної постанови, копії якої захисник отримав 26.11.2020, що стверджується матеріалами справи, вважаю за необхідне клопотання захисника ОСОБА_1 - адвоката Круглія М.Ю. про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Святошинського районного суду міста Києва від 05 червня 2019 року задовольнити.

Згідно ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до вимог ст.ст.245,280 КУпАП, одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності до вимог ч.1 ст.268 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце та час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Згідно зі ст.ст.277-2, 278 КУпАП, повідомлення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, є компетенцією виключно суду, який розглядає цю справу. Єдиним та офіційним засобом виклику цієї особи до суду, відповідно до зазначених норм закону, є тільки вручення повістки не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи.

Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п.43 рішення Європейського суду з прав людини ЄСПЛ у справі «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Згідно оскаржуваної постанови ОСОБА_1 визнаний винним у тому, що він 19 квітня 2019 року, приблизно о 01 годині 20 хвилин, керуючи транспортним засобом - автомобілем марки «ВАЗ 21013», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухався по Кільцевій дорозі, 54, з ознаками наркотичного сп`яніння, від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків. Своїми діями ОСОБА_1 порушив пункт 2.5. Правил дорожнього руху України.

Вивченням матеріалів справи про адміністративне правопорушення встановлено, що суддя, діючи у відповідності до вимог ст.245, 252, 280, 283 КУпАП, всебічно, повно та об`єктивно дослідив обставини вчиненого адміністративного правопорушення і обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у порушенні п.2.5 Правил дорожнього руху України, що є складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Свій висновок про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, суддя обґрунтував даними протоколу про адміністративне правопорушення, складеного уповноваженою на те посадовою особою, поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.2), відеозаписом з нагрудної камери поліцейських.

Суд апеляційної інстанції вважає такий висновок суду законним і обґрунтованим.

Інструкцією «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» регламентований порядок проведення огляду на стан сп`яніння. Відповідно до п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану сп`яніння.

Відмова від такої вимоги є складом адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП, незалежно від того, чи був водій в стані сп`яніння.

Апеляційним переглядом не встановлено неправильного застосування судом норм матеріального права чи порушення вимог процесуального закону.

Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на те, що він не відмовлявся від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного перегляду.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі про те, що постанова суду підлягає скасуванню у зв`язку з тим, що розгляд адміністративного провадження в суді першої інстанції відбувся без його участі - є безпідставними. Так, відповідно до матеріалів провадження суд першої інстанції в передбаченому законом порядку повідомляв ОСОБА_1 про час і місце розгляду справи (а.с.6-7). Крім того, право на участь в суді було відновлено судом апеляційної інстанції.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

З огляду на наведене, на переконання суду апеляційної інстанції, всупереч твердженням апелянта, фактичні обставини справи судом першої інстанції з`ясовані повно та об`єктивно, висновок суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, є законним і обґрунтованим.

Адміністративне стягнення, застосоване до ОСОБА_1 , відповідає положенням ст. ст.33-36 КУпАП щодо правил накладення стягнень за адміністративні правопорушення та застосоване в межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП.

Порушень норм матеріального чи процесуального права, які були б підставою для скасування постанови суду першої інстанції, під час апеляційного перегляду справи не встановлено.

Оскільки рішення суду, яке оскаржується, є законним, обґрунтованим та вмотивованим, суд апеляційної інстанції залишає його без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Круглія М.Ю. без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В :

Поновити захиснику ОСОБА_1 - адвокату Круглію Михайлу Юрійовичу строк на апеляційне оскарження постанови Святошинського районного суду м. Києва від 05 червня 2019 року.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Круглія Михайла Юрійовича - залишити без задоволення.

Постанову Святошинського районного суду м. Києва від 05 червня 2019 року щодо ОСОБА_1 - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О.М. Рудніченко