Провадження № 3/225/2141/2020
Єдиний унікальний номер № 225/6073/20
Дзержинський міський суд Донецької області
ПОСТАНОВА
Іменем України

11 листопада 2020 року м. Торецьк
Дзержинський міський суд Донецької області у складі:
головуючого судді Челюбєєва Є.В.,
за участю
секретаря Бондарчук Т.І.,
особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Дзержинського міського суду Донецької області матеріали, які надійшли від офіцера військової комендатури м.Торецьк за напрямком запобігання, виявлення злочинів та інших правопорушень, лейтенанта ОСОБА_2 про притягнення до адміністративної відповідальності
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Решетилівка Полтавської області, старшого лейтенанта, офіцера психолога військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
за ст. 172-15 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2020 року до Дзержинського міського суду Донецької області надійшов адміністративний матеріал стосовно військовослужбовця ОСОБА_1 за ст. 172-15 Кодексу України про адміністративні правопорушення, в якому зазначено, що він, будучи старшим помічником начальника штабу з кадрів і стройової частини військової частини НОМЕР_1 , в порушення вимог Інструкції з організації обліку особового складу Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністерства оборони України 26.05.2014 № 333, не забезпечив належне ведення особової справи військовослужбовця військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_1 , сержанта ОСОБА_4 та при звільненні з військової служби вищевказаного військовослужбовця, не направив його особову справу до Саратського РТЦК та СП Одеської області, чим вчинив недбале ставлення військової службової особи до військової служби в умовах особливого періоду, тобто скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-15 КУпАП.
В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 Кодексу України про адміністративні правопорушення не визнав, суду пояснив, що 19.04.2019 року, тобто в період, коли сержанта ОСОБА_4 було звільнено з військової служби, він перебував у пункті постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 в смт.Сарата Одеської області. В той час, як сержанта ОСОБА_4 було звільнено під час його перебування в складі військової частини НОМЕР_1 в зоні проведення ООС в н.п.Гранітне Донецької області. До моменту виходу військової частини НОМЕР_1 з зони проведення ООС в пункт постійної дислокації, приблизно 17 19 жовтня 2019 року, він не знав про звільнення сержанта ОСОБА_4 з військової служби, так як відповідних наказів в пункт постійної дислокації не надходило. При цьому, суду повідомив, що відомості про притягнення сержанта ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності за ч. 4 ст. 407 КК України не вносились ним до особової справи зазначеного військовослужбовця, оскільки вирок суду при надходженні до військової частини НОМЕР_1 перебував у помічника командира військової частини НОМЕР_1 з правової роботи та до його відома не доводився.
Вислухавши пояснення ОСОБА_1 , дослідивши матеріали адміністративної справи, зазначаю наступне.
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Із змісту протоколу про адміністративне правопорушення від 20 жовтня 2020 року вбачається, що дії військовослужбовця ОСОБА_1 кваліфіковані за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП.
В той же час, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та надані докази в їх сукупності, приходжу до висновку про відсутність в діях військовослужбовця ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
До цього висновку суддя прийшов, виходячи з наступного.
З об`єктивної сторони правопорушення, передбачене ст. 172-15 КУпАП характеризується суспільно - небезпечною бездіяльністю у вигляді недбалого ставлення до служби та суспільно - небезпечними наслідками, які можуть настати в результаті цього.
Недбале ставлення до служби означає невиконання або неналежне виконання військовою службовою особою своїх службових обов`язків через недбале чи несумлінне ставлення до них.
Якщо особа не мала реальної можливості взагалі проявити ставлення до своїх службових обов`язків (через хворобу, у зв`язку з виконанням інших покладених на неї обов`язків, внаслідок нетривалої роботи на посаді та за відсутності досвіду тощо), не можна говорити про те, що воно було недбалим чи несумлінним.
Як встановлено судом військовослужбовець ОСОБА_1 в період часу з 26.10.2017 року по 01.10.2019 року проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді старшого помічника начальника штабу з кадрів і стройової частини і в матеріалах адміністративної справи є відомості про те, що відповідно до його функціональних обов`язків, останній відповідає, зокрема за ведення особових справ осіб офіцерського, рядового, сержантського і старшинського складу (своєчасне внесення необхідних даних, матеріалів, документів, фотокарток та інше). Здійснення контролю за своєчасною пересилкою особових справ. Ведення книги обліку особових справ осіб офіцерського, рядового, сержантського і старшинського складу.
Військовослужбовцю ОСОБА_1 відомі вимоги Інструкції з організації обліку особового складу Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністерства оборони України 26.05.2014 № 333. Також ОСОБА_1 відомі вимоги Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.
Як пояснив в суді ОСОБА_1 , що в момент звільнення з військової служби сержанта ОСОБА_4 19.04.2019 року, а саме під час перебування його в складі військової частини НОМЕР_1 в зоні проведення ООС в н.п.Гранітне Донецької області, він перебував у пункті постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 в смт.Сарата Одеської області, тому на той час він не знав про звільнення сержанта ОСОБА_4 , не отримував відповідних наказів про звільнення, і не міг вжити заходів щодо своєчасного внесення необхідних даних до особової справи звільненого військовослужбовця та здійснити контроль за своєчасною пересилкою особової справи до Саратського РТЦК та СП Одеської області. Крім того, до його відома не доводився вирок суду відносно сержанта ОСОБА_4 про притягнення останнього до кримінальної відповідальності за ч. 4 ст. 407 КК України, тому ці відомості також не були внесені ним до особової справи сержанта ОСОБА_4 . Дані показання ОСОБА_1 підтверджується матеріалами справи, а саме наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 19.04.2019 року № 82 про звільнення у запас сержанта військової служби за контрактом ОСОБА_4 та направлення його для зарахування на військовий облік до Саратського ТЦК та СП Одеської області. З даним наказом про направлення звільненого у запас військовослужбовця ОСОБА_4 . ОСОБА_1 не був ознайомлений.
Також, із повідомленої командиром військової частини НОМЕР_1 інформації вбачається, що вирок Саратського районного суду Одеської області від 28.02.2019 року стосовно сержанта ОСОБА_4 підшитий в архівну справу вхідної документації військової частини НОМЕР_1 і знаходиться у військовій частині НОМЕР_1 за місцем постійної дислокації в смт.Сарата Одеської області. Інших даних, які б підтверджували про обізнаність ОСОБА_1 з вироком суду матеріали справи не містять.
Згідно ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до принципу презумпції невинуватості щодо особи, яка підозрюється у вчиненні злочину або правопорушення, припускається невинність до того часу, поки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому законодавством, і встановлено вироком суду, який набрав законної сили.
Європейський суд з прав людини, що у своєму рішенні від 10 лютого 1995 р. у справі "Аллене де Рібермон проти Франції" підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.
З урахуванням вищезазначеного, вважаю, що в діях військовослужбовця ОСОБА_1 відсутня така ознака об`єктивної сторони правопорушення, як недбале ставлення до своїх службових обов`язків, а тому в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, якщо, зокрема відсутній склад адміністративного правопорушення.
Керуючись ч. 2 ст. 172-15, ст.ст. 247, 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя
ПОСТАНОВИВ:

Провадження по адміністративній справі стосовно військовослужбовця ОСОБА_3 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити за відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення.
Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не було скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
На постанову суду може бути подана апеляційна скарга через Дзержинський міський суд Донецької області протягом 10 (десяти) днів з моменту винесення постанови.

Суддя Є.В. Челюбєєв