КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2020 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Сітайло О.М. за участю захисника Александрова Д.О. розглянула апеляційну скаргу захисника Александрова Д.О. в інтересах ОСОБА_1 на постанову Печерського районного суду міста Києва від 29 січня 2019 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Печерського районного суду міста Києва від 29 січня 2019 року ОСОБА_1 визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 20 400 (десять тисяч двісті) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком 3 (три) роки.

Судом першої інстанції встановлено, що 25 листопада 2018 року о 02 год. 40хв. ОСОБА_1 керувалаавтомобілем «Хонда», д.н.з. НОМЕР_1 , в м. Києві по вул. Лаврська, 8 з ознаками наркотичногосп`яніння: поведінка не відповідає обстановці, виражене тремтіння пальців рук, зіниці очей, що не реагують на подразник світла. Від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 відмовилася в присутності двох свідків, чим порушила вимоги п. 2.5 ПДР України, тим самим вчинила правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, захисник Александров Д.О. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Печерського районного суду міста Києва від 29 січня 2019 року, провадження закрити за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що суд першої інстанції всупереч вимогам ст. 252 КУпАП не забезпечив всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності; в матеріалах справи відсутні докази винності ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, оскільки протокол про адміністративні правопорушення серії ОБ №193787 складений з порушеннями вимог ст. 266 КУпАП, містить виправлення з частини 1 ст. 130 КУпАП на частину 2 (римською системою числень) без будь-яких зазначень, що не передбачено чинними нормами Закону, а також у фабулі протоколу не вказана кваліфікуюча ознака - повторність, крім того, апелянт зазначив, що ОСОБА_1 є неосудною, посилаючись на медичну документацію.

Одночасно апелянт подав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови. Як на поважну причину пропуску строку на апеляційне оскарження захисник Александров Д.О. посилається на те, що ОСОБА_1 пропустила строк на апеляційне оскарження з об`єктивних причин, оскільки про дату, час та місце розгляду справи вона не була повідомлена завчасно у передбачений законом строк, копію вказаної постанови не отримувала, а самостійно цікавитися станом розгляду справи не могла через психічні розлади.

Розглянувши клопотання захисника Александрова Д.О., з метою забезпечення вільного доступу до правосуддя, реалізації положень Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод, суд вважає за необхідне поновити йому строк на апеляційне оскарження як такий, що пропущений з поважних причин, оскільки матеріали справи не містять даних, що спростовували би доводи апелянта.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника Александрова Д.О., який підтримавапеляційну скаргу та просив її задовольнити, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга захисника Александрова Д.О. в інтересах ОСОБА_1 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно положень ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 252 КУпАП оцінка доказів здійснюється органом (посадовою особою) за своїм внутрішнім переконанням, яке повинно ґрунтуватися на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Дослідивши під час апеляційного розгляду докази у справі про адміністративні правопорушення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суддя місцевого суду у порушення положень ст.ст. 245, 280 КУпАП повно, всебічно і об`єктивно не з`ясував обставини справи, внаслідок чого дійшов необґрунтованого висновку щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Обґрунтовуючи свої висновки, суд першої інстанції формально послався на те, що винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії БД №193787 від 25 листопада 2018 року за ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до ч. 2 ст. 130 КУпАП повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених частиною першою цієї статті - тягне за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі двохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки.

Однак, згідно протоколу про адміністративне правопорушення серія БД №193787 від 25 листопада 2018 року о 02 год. 40 хв. ОСОБА_1 керувала автомобілем «Хонда», д.н.з. НОМЕР_1 , в м. Києві по вул. Лаврська, 8 з ознаками наркотичногосп`яніння: поведінка не відповідає обстановці, виражене тремтіння пальців рук, зіниці очей, що не реагують на подразник світла. Від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 відмовилася в присутності двох свідків, чим порушила вимоги п. 2.5 ПДР України, тим самим вчинив правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Тобто, виклад фактичних обставин у протоколі не узгоджуються із диспозицією ч. 2 ст. 130 КУпАП.

При цьому, у справі «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30.05.2013 року, заява № 36673/04) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) для кримінального провадження поширюється Європейським судом з прав людини й на провадження у справах про адміністративні правопорушення, оскільки «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати й протокол про адміністративного правопорушення (справа «Лучанінова проти України», рішення від 09.06.2011 року, заява №16347/02).

Виходячи з практики застосування Європейським судом ст. 6 Конвенції, у випадку, якщо передбачені санкції є достатньо суворими, то скоєне правопорушення має природу кримінального злочину, а отже його судовий розгляд має відповідати принципу справедливості відповідно до ст. 6 Конвенції.

Також небезпідставними є доводи апелянта про невідповідність протоколу вимогам ст. 256 КУпАП. Відповідно до ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення серед іншого зазначається дата і місце його складання, посада, ПІБ особи, яка склала протокол. Так виклад фактичних обстави у даному протоколі, зокрема дата події, не відповідає дійсності. У пункті 7 розділу 2 «інстуркії з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції» не допускається закреслення чи виправлення відомостей, що заносяться до протоколу про адміністративне правопорушення, а також унесення додаткових записів після того, як протокол підписано особою, стосовно якої його складено.

Доводи захисника щодо неосудності ОСОБА_1 є неспроможними, оскільки у матеріалах справи відсутні і захисником не надані докази на підтвердження цього факту, зокрема висновки судово-психіатричної експертизи.

Як убачається зі змісту протоколу, він містить очевидні виправлення: з ч. 1 ст. 130 КУпАП на ч. 2 ст. 130 КУпАП без будь-яких зазначень посадової особи, яка склала.

Тобто протокол від 25.11.2018 року серії БД № 193787 щодо ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 130 КУпАП не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП.

При цьому, доводи захисника щодо неосудності ОСОБА_1 є неспроможними, оскільки у матеріалах справи відсутні і захисником не надані докази на підтвердження цього факту, зокрема висновки судово-психіатричної експертизи.

Суд першої інстанції в порушення вимог ст.ст. 245, 252, 280 КУпАП не дотримався всебічного, повного об`єктивного з`ясування обставин справи та вирішення її в точній відповідності із законом, належним чином не оцінив зібрані у справі докази в їх сукупності, формально дослідивши їх, що призвело до ухвалення у справі необґрунтованого та незаконного рішення.

На підставі вищевказаного постанова судді Печерського районного суду міста Києва від 29 січня 2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 130 КУпАП підлягає скасуванню, а провадження - закриттю на підставі п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Частина 1 ст. 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

З урахуванням наведеного, вважаю, що доводи апелянта про відсутність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, є обґрунтованими, постанова судді місцевого суду як незаконна підлягає скасуванню, а провадження на підставі ст. 247 КУпАП - закриттю.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя -

П О С Т А Н О В И Л А:

Клопотання захисника Александрова Дмитра Олександровича в інтересах ОСОБА_1 - задовольнити, поновитизахиснику Александрову Д.О. строк на апеляційне оскарження постанови судді Печерського районного суду міста Києва від 29 січня 2019 року.

Апеляційну скаргу захисника Александрова Д.О. в інтересах ОСОБА_1 задовольнити, постанову Печерського районного суду міста Києва від 29 січня 2019 року, якою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, скасувати, провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційногосуду О.М. Сітайло

Справа № 33/824/3883/2020 Категорія ч. 2 ст. 130 КУпАП Головуючий суддя у 1-й інстанції: Карабань В.М.

Суддя в апеляційній інстанції: Сітайло О.М.