Провадження № 3/756/6010/20
ПОСТАНОВА

Іменем України

27 жовтня 2020 року суддя Оболонського районного суду м. Києва Яценко Н.О., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, матеріали якої надійшли від Головного управління держпродспоживслужби в місті Києві щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження Казахстан, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП, -

встановив:

25 вересня 2020 року до Оболонського районного суду м. Києва надійшов протокол про адміністративне правопорушення серії №165, складений 02 вересня 2020 року головним спеціалістом відділу організаційно-аналітичного забезпечення діяльності та контролю Головного управління Держпродспоживслужби в місті Києві Гірявенко С.О.

У вказаному протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що 02 вересня 2020 року об 12 год.00хв. в приміщенні кафе ФОП ОСОБА_1 , розташованому по АДРЕСА_2 , перебуваючи на робочому місці не забезпечила дотримання вимог щодо профілактичних заходів протидії поширенню коронавірусої хвороби, а саме:

перед початком зміни не забезпечила провдення температурний скринінг усіх працівників, з оформленням листків термометрії; не представлено документацію проведення вологого прибирання приміщень з використанням миючих та дезінфікуючих засобів; не забезпечила наявність в достатній кількості 5 денним запасом ЗІЗ, дезінфекційних засобів для проведення прибирання; не забезпечила наявність на вході до закладу спиртовмісних антисептиків для обробки рук відвідувачами з концентрацією активної діючої речовини понад 60%. чим порушила статтю 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб»; пункти 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 року №641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», пункти 1,2,9,10 Тимчасових рекомендацій щодо організації протиепідемічних заходів у закладах харчування на період карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), затверджених Постановою головного державного санітарного лікаря України від 02.06.2020 №32, що є порушенням правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно- протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування, за що передбачена відповідальність статтею 44-3 КУпАП

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою провину не визнала. Надала письмові пояснення та суду пояснила, що лише 01 вересня 2020 року відкрила захід, при прийомі закладу до роботи усі проти карантинні засоби були в наявності, комісією перевірені, прийняті, надано право на відкриття закладу. При проведенні перевірки наступного дня дуже нервувала, все було в наявності, проте одразу надати не змогла.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, а саме: протокол про адміністративне правопорушення серії №165 від 02 вересня 2020 року, суддя встановив наступне.

Відповідно до положень ст. 44-3 КпАП України встановлена відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Отже диспозиція вказаної норми є банкетною, тобто такою, що відсилає до норм іншого нормативно-правового акта, тому формулюючи суть правопорушення, вказівка на нормативний акт, вимоги якого порушені, є обов`язковою.

Закон України "Про захист населення від інфекційних хвороб" визначає правові, організаційні та фінансові засади діяльності органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, спрямованої на запобігання виникненню і поширенню інфекційних хвороб людини, локалізацію та ліквідацію їх спалахів та епідемій, встановлює права, обов`язки та відповідальність юридичних і фізичних осіб у сфері захисту населення від інфекційних хвороб.

Стаття 1 указаного Закону визначено карантин - адміністративні та медико-санітарні заходи, що застосовуються для запобігання поширенню особливо небезпечних інфекційних хвороб.

За приписами ст. 29 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України. Питання про встановлення карантину порушує перед Кабінетом Міністрів України центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, за поданням головного державного санітарного лікаря України. Рішення про встановлення карантину, а також про його відміну негайно доводиться до відома населення відповідної території через засоби масової інформації. У рішенні про встановлення карантину зазначаються обставини, що призвели до цього, визначаються межі території карантину, затверджуються необхідні профілактичні, протиепідемічні та інші заходи, їх виконавці та терміни проведення, встановлюються тимчасові обмеження прав фізичних і юридичних осіб та додаткові обов`язки, що покладаються на них.

Нормами КУпАП не передбачено компетенцію суду щодо зміни суті правопорушення, його редагування, збору доказів тощо. Такі дії порушили би принцип рівності сторін та фактично свідчили б про прийняття судом сторони обвинувачення, що є неприпустимим.

Згідно із ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитися на її користь.

У матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_1 , є суб`єктом господарювання - ФОП, на яку покладений обов`язок забезпечити виконання встановлених обмежень, які зазначені в протоколі.

Вищевикладене свідчить про недотримання відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та щодо наявності в її діях складу адміністративного правопорушення або і самої події.

У відповідності до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовуюсь при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Спираючись на положення ч. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також на практику ЄСПЛ у справах "Лучанінова проти України", "Малофєєва проти Росії", суд, повинен виходити з того, що, як і у кримінальному провадженні, суддя у цій справі має бути неупередженим і безстороннім та не вправі самостійно змінювати на шкоду особи формулювання адміністративного правопорушення. Відповідне формулювання слід вважити по суті викладенням обвинуваченням у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у вчиненні якого має бути доведеною не судом, а перед судом у змагальному процесі. Суд, суддя також не має право самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувачення, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Частина 1 ст. 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановленому законом.

У відповідності до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі "Кобець проти України" (з урахуванням первісного визначення принципу "поза розумним сумнівом" у справі "Авшар проти Туреччини") доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростованих презумцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Згідно з ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Стаття 42 ГК України, визначаючи підприємництво як вид господарської діяльності, прирівнює суб`єктів господарювання, що здійснюють господарську діяльність з ознаками підприємницької, до підприємців. Тому, виходячи з цього, поняття суб`єкта підприємницької діяльності слід розглядати крізь призму визначення поняття "суб`єкт господарської діяльності" з урахуванням специфіки, обумовленої зайняттям саме підприємницькою діяльністю. За змістом ч. 1 ст. 55 ГК України суб`єктами господарювання (підприємцями) визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську (підприємницьку) діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна.

Суб`єктами господарювання (в тому числі підприємцями) визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську (підприємницьку) діяльність. Стаття 3 ГК України окреслює коло відносин, які за своєю природою можуть вважатися господарськими.

Однак, матеріали справи не містять доказів, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , є суб`єктом господарської діяльності - ФОП, на яку покладений обов`язок по дотриманню встановлених карантинних обмежень.

Лише зазначення в протоколі, що ОСОБА_1 є ФОП без надання будь-яких доказів не може бути безумовною підставою для притягнення її до відповідальності без перевірки судом достовірності цих даних належними та допустимими доказами.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КпАП України, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Відсутність події адміністративного правопорушення означає, що діяльність (дія чи бездіяльність) особи не може розцінюватися як правопорушення, тобто відсутній сам факт правопорушення. У свою чергу, склад адміністративного правопорушення - наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу в цілому.

На підставі викладеного, керуючись п. 1 ст. 247, 283-284 КпАП України, суддя

постановив:

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення за ст. 44-3 КпАП України стосовно ОСОБА_1 з підстав ч. 1 ст. 247 КпАП України у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд м. Києва.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя Н.О. Яценко