ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 33/807/880/20
Єдиний унікальний № 335/7771/20 Головуючий в 1-й інстанції Геєць Ю.В.
Категорія - ст. 130 ч.1 КупАП Доповідач в 2-й інстанції Білоконев В.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2020 року м. Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Білоконев В.М., за участі особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника Боярчук Н.В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26 листопада 2020 року у відношенні ОСОБА_1 ,

в с т а н о в и в:

постановою судді Орджонікідзевського районного суду Запорізької області від 26 листопада 2020 року до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП притягнуто ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тимчасово не працюючого, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , із застосуванням стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10200 гривень та позбавлення права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Також постановлено стягнути з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп.

Як зазначено в постанові, 04.09.2020 року о 02-47 годині, в м. Запоріжжя, Вознесенівський район, вул. Сталеварів, 25, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом „Ford Focus, номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці), від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки за допомогою спеціального технічного засобу Alcotest Drager 6820 та у медичному закладі відмовився в присутності двох свідків, від керування транспортним засобом відсторонений, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

В апеляційній скарзі захисник Боярчук Н.В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , з прийнятою постановою суду не згодна, вважає, що постанова є незаконною та підлягає скасуванню з приводу невідповідності висновків суду обставинам справи, недоведеності вини особи належними та допустимими доказами, оскільки висновки суду про те, що докази, що містяться в матеріалах справи, є належними, допустимими і достатніми, а в діях поліцейських відсутні порушення та суттєві недоліки, що унеможливлюють притягнення особи до відповідальності - не відповідають обставинам справи, та суперечать їм.

Зауважує, що протокол не може бути належним доказом по справі, так як складений без додержання вимог ст. 256 КУпАП, оскільки, у разі якщо особа, стосовно якої складається протокол про адміністративне правопорушення, не володіє українською мовою, протокол про адміністративне правопорушення складається за участю перекладача. Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є іноземцем - громадянином Марокко, в Україні має тимчасове місце мешкання, тому українська мова не є його рідною мовою ані за національним, ані за географічним принципом. Про те, що він взагалі не володіє українською мовою, і на досить низькому побутовому рівні володіє російською мовою, тому потребує допомоги перекладача, ОСОБА_1 особисто, і його знайомі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , неодноразово повідомляли співробітникам поліції ( підтверджується відеозаписом). Відомості в протоколі про те, що особа-іноземець не потребує послуг перекладача, бо володіє українською мовою, або відмовилась від послуг перекладача, якого їй було запропоновано, - відсутні. Відомості про те, що копія протоколу надана та процесуальні права роз`яснені особі в перекладі на арабську чи будь яку іншу мову, якою вільно володіє особа що притягується до відповідальності, протокол - не містить. Відомості про те, що особі роз`яснено зміст протоколу та її права, передбачені ст. 268 КУпАП на мові, яка їй зрозуміла, - відсутні. Вважає, що без залучення до участі у справі перекладача ОСОБА_1 не мав реальної можливості чітко розуміти вимоги поліцейських та їх роз`яснення, розуміти взагалі ситуацію, що склалася, та надавати їй адекватну оцінку, надавати відповіді та пояснення на рідній мові, користуватися своїми правами.

Письмові пояснення свідків, які були надані співробітнику поліції та приєднані до матеріалів справи, не можуть бути беззаперечним доказом вчинення особою адміністративного правопорушення та не є належними доказами правомірності притягнення до адміністративної відповідальності, оскільки вказані особи у судовому засіданні не допитувалися та не попереджалися про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих свідчень.

Відеозапис, приєднаний до адміністративного матеріалу, містить виключно інформацію, яка свідчить про порушення співробітниками поліції прав особи, порядку та процедури притягнення особи до адміністративної відповідальності, а саме: неодноразові роз`яснення як особисто ОСОБА_1 , свідком ОСОБА_4 , іншими присутніми особами, співробітникам поліції про повне неволодіння особою українською мовою, про вкрай обмежене розуміння російської та про необхідність залучення перекладача ( 03.29.49 ; 03.30.10; 03.31.55; 03.31.58; 03.17; 03.18; 03.21-час навідеозапису). Вважає, що матеріали справи не містять достатніх, належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду в передбаченому законом порядку як співробітниками поліції на місці зупинки, так і в закладі охорони здоров`я, таким чином в даному випадку відсутні як подія, так і склад адміністративного правопорушення.

Також зауважує, що в судовому засіданні 12.10.2020 року судом було задоволено клопотання захисника особи про залучення перекладача. Від зазначеного клопотання, від своїх прав особисто брати участь при розгляді справи в суді, надавати особисті пояснення рідною мовою, ані ОСОБА_1 , ані його захисник не відмовлялися. Будь-яких заяв про відхилення зазначеного клопотання не надавали, і такі заяви в матеріалах справи відсутні.

Таким чином, ОСОБА_5 двічі був позбавлений права на захист яке гарантовано йому Конституцією України та ст. 268 КУпАП.

Також зауважує, що при застосуванні адміністративного стягнення суд фактично позбавив спеціального права особу, яка такого права не має, оскільки ні співробітники патрульної поліції при складанні протоколу, ні суд під час розгляду справи - не вжили заходів щодо встановлення даних про те, чи має ОСОБА_1 спеціальне право на керування транспортними засобами на території України, чи отримував останній відповідно до ПОЛОЖЕННЯ про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого постановою КМУ від 08.05.1993 року № 340 посвідчення водія, оскільки лише посвідчення водія встановленого зразка, або відомості про його отримання підтверджує факт наявності у особи спеціального права. Таким чином, при застосуванні до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, суд фактично позбавив спеціального права особу, яка такого права не має та на території України станом на 26.11.2020 року - не отримувала.

Просить скасувати постанову суду та закрити провадження по справі про адміністративне правопорушення за ст. 130 ч.1 КУпАП відносно ОСОБА_1 на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника Боярчук Н.В., які підтримали апеляційну скаргу, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КУпАП).

Положення ч. ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративне правопорушення (проступок) - це протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свобод громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Ст. 26 Конституції України встановлює, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Згідно ст. 16 КУпАП іноземці і особи без громадянства, які перебувають на території України, підлягають адміністративній відповідальності на загальних підставах з громадянами України.

Ст. 23 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Ст. 24 КУпАП передбачає, адміністративне видворення за межі України іноземців і осіб без громадянства за вчинення адміністративних правопорушень, які грубо порушують правопорядок.

Ст. 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Пункт 1.3 Правил дорожнього руху (далі ПДР України), передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

В п. 1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пункт 2.5 ПДР України зобов`язує водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідальність за порушення зазначеної вимоги ПДР України передбачена ст.130 КУпАП.

Частина 1 ст. 130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п. 2 розділу І "Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції" (далі за змістом Інструкція), огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Відповідно до п. 2 розділу І "Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції" (далі за змістом Інструкція), огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Ознаками алкогольного сп`яніння, згідно з п. 3 розділу І Інструкції, є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкіряного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Згідно з п. 1 розділу ІІ Інструкції, за наявності ознак, передбачених пунктом 3 розділу І цієї Інструкції, поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом.

Огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейськими на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом або лікарем закладу охорони здоров`я (п.6 розділу І Інструкції).

Відповідно до п. 7 розділу І Інструкції, у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі заклад охорони здоров`я).

У розумінні вимог ст. 266 КУпАП, п. 7 розділу І Інструкції, огляд у закладі охорони здоров`я проводиться лише у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейськими.

П. 6 розділу ІХ "Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі" (далі за змістом Інструкція 2) передбачає, у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Поліцейським протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР № 104868 від 04.09.2020 року, складено саме за відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку.

Відмова ОСОБА_1 від проходження огляду, крім протоколу, також підтверджується:

- відомостями з протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18№ 104868 від 04.09.2020 року, згідно з яким ОСОБА_1 керував транспортним засобом „Ford Focus, номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці), від проходження медичного огляду на стан сп`яніння на місці зупинки за допомогою спеціального технічного засобу Alcotest Drager 6820 та у медичному закладі відмовився в присутності двох свідків, від керування транспортним засобом відсторонений, зі змістом протоколу ознайомлений, будь-яких зауважень чи клопотань не заявляв;

- актом огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, який складений у зв`язку з виявленням ознак: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці, огляд не проведений за допомогою Alcotest Drager 6820 на місці зупинки транспортного засобу у зв`язку з відмовою ОСОБА_1 ;

- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 04.09.2020 року в КНП „Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги ЗОР;

- письмовими поясненнями свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 згідно до яких 04.09.2020 року о 03-35 год. у їх присутності ОСОБА_1 , на місці зупинку транспортного засобу, відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння із застосуванням спеціального технічного приладу Аlcotest Drager 6820, а також відмовився пройти медичний огляд у медичному закладі, які хоча й не були допитані судом, але через відсутність підстав ставити під сумнів їх письмові пояснення, приймаються судом до уваги при винесенні постанови у даній справі;

- DVD-диском з відеозаписом, де зафіксовано як ОСОБА_1 керував автомобілем „Ford Focus, номерний знак НОМЕР_1 та не заперечував факт вживання алкогольних напоїв, відмовлявся від проходження медичного огляду, як на місці зупинки транспортного засобу так і медичному закладі.

Вказані докази узгоджуються з відомостями, що містять рапорти працівників поліції ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , в яких зафіксовано, що 04.09.2020 року о 03-29 годині під час патрулювання по вул. Сталеварів, 25, був зупинений транспортний засіб „Ford Focus, номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , у якого були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки за допомогою спеціального технічного засобу Alcotest Drager 6820 та у медичному закладі відмовився в присутності двох свідків. На водія був складений протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18№ 104868 від 04.09.2020 року за порушення п.п. 2.5 ПДР України. Вилучене посвідчення водія. Від керування транспортним засобом ОСОБА_1 відсторонений, про повторність згідно ст. 130 КУпАП попереджений.

Матеріали справи не містять доказів про порушення поліцейськими законодавства при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, поліцейськими дотримано вимоги ч. 2 ст. 251, ст. ст. 256, 265-2, 266, 268 КУпАП, Інструкції.

Відповідно, у суду першої інстанції та апеляційного суду відсутні підстави для визнання необ`єктивними доказів, якими підтверджено вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого 1 ст. 130 КУпАП.

Враховуючи викладене при розгляді справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 суд повно та всебічно встановив фактичні обставини правопорушення на підставі доказів наявних в матеріалах справи, досліджених в судовому засіданні, які оцінені судом першої інстанції в їх сукупності, у відповідності з вимогами ст. ст. 251, 252 КУпАП, що відображено у мотивувальній частині постанови суду, та постановив рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 245, 280, 283 КУпАП.

Зібрані докази у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 апеляційний суд визнає належними, допустимими та такими, що відповідають вимогам ст. 251 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги, як на підставу скасування постанови районного суду зводяться до обставин, що ОСОБА_1 не розуміє українську мову, з цих підстав апеляційний суд зазначає.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 є студентом третього курсу Запорізького національного технічного університету, має тимчасову посвідку на проживання.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 48 Закону України "Про вищу освіту" мовою освітнього процесу у вищих навчальних закладах є державна мова. Застосування мов у вищих навчальних закладах визначають Закони України "Про забезпечення функціонування української мови як державної" та "Про освіту".

Ст. 7 Закону України "Про освіту" встановлено, що мовою освітнього процесу в закладах освіти є державна мова.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України "Про освіту" заклади освіти забезпечують обов`язкове вивчення державної мови, зокрема заклади професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти - в обсязі, що дає змогу провадити професійну діяльність у вибраній галузі з використанням державної мови.

Вимоги зазначеного закону кореспондуються зі ст. 22 Закону України "Про забезпечення функціонування української мови як державної".

Таким чином, посилання на не розуміння ОСОБА_1 мови країни в якій він перебуває та навчається у вищому навчальному закладі, отримав посвідку на тимчасове проживання необґрунтовані та не є підставою для скасування законної постанови суду першої інстанції.

Крім того, як вбачається з матеріалів провадження, а саме з відеозапису, який було переглянуто і суді апеляційної інстанції, вбачається, що під час спілкування у працівників поліції виникли підозри, що ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння. Доводи сторони захисту про порушення процесуальних прав ОСОБА_1 є непереконливими та спростовуються матеріалами справи, згідно з якими процесуальні права ОСОБА_1 роз`ясненні, що відображено у протоколі, та їх порушення при оформленні адміністративного матеріалу не допущено, в т.ч. і порушення права останнього на захист. Зауважень на дії працівників поліції не надходило.

Згідно з відеозаписом, ОСОБА_1 добре розуміє поліцейських, вільно з ними спілкується, про залучення йому захисника чи перекладача не заявляє.

Як вбачається з матеріалів справи, при судовому розгляді ОСОБА_1 виявив бажання залучити перекладача, проте в судові засідання не з`являвся, захисник вважав за можливе розглядати справу за його відсутністю, тому в залучені перекладача відпала необхідність. З будь-якими скаргами на дії працівників поліції у встановленому законом порядку ОСОБА_1 не звертався. Також з відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 не заперечував факт вживання алкогольних напоїв, при цьому від проходження огляду на стан сп`яніння відмовився, при цьому не висловлював заперечень з приводу того, що події, які зафіксовані за вищевказаному відеозаписі, дійсно мали місце.

Інші підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказані й під час перевірки справи в апеляційному суді не встановлені.

Що стосується доводів в апеляційній скарзі стосовно того, що при застосуванні до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, суд фактично позбавив спеціального права особу, яка такого права не має та на території України станом на 26.11.2020 року - не отримувала, вони також є необґрунтованим за наступних підстав.

В рішенні по справі "О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства" від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди.

Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

У справі "Ізмайлов проти Росії" (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання для того, щоб втручання (вилучення спеціального права) вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистий надмірний тягар для особи.

Також, як у справі "Бакланов проти Росії" (рішення від 9 червня 2005 року), так і в справі "Фрізен проти Росії" (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним.

Також необхідно зауважити, що системний аналіз ст. 30 КУпАП свідчить про те, що незалежно від того де правопорушник отримав водійській права, санкцією ст. 130 ч.1 КК України передбачено позбавлення водія права керування транспортними засобами.

З врахуванням викладеного, суд обґрунтовано дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП і, враховуючи характер вчиненого правопорушення, ступінь його суспільної небезпеки - дане правопорушення являється грубим порушенням правил дорожнього руху є потенційно небезпечним для суспільства та становить реальну небезпеку учасникам дорожнього руху, загрожує їх життю, здоров`ю, тяжкість ймовірних наслідків, призначив адміністративне стягнення в межах санкції вказаної статті.

Адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10 200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік застосоване до ОСОБА_1 є достатнім для його виправлення та попередження скоєння ним нових правопорушень і таким що відповідає характеру вчиненого правопорушення, меті адміністративного стягнення.

Враховуючи наведене за наслідками апеляційного перегляду справи, апеляційним судом не встановлено підстав для скасування постанови.

Керуючись ст. ст. 245, 251, 252, 256, 266, 268, 278, 280, 284, 294, 295 КУпАП,

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу захисника Боярчук Н.В. залишити без задоволення, а постанову судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26 листопада 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, без змін.

Постанова Запорізького апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду В.М. Білоконев

Дата документу Справа № 335/7771/20