П О С Т А Н О В А

іменем України

Справа №377/255/20

Провадження №3/377/75/20

15 квітня 2020 року суддя Славутицького міського суду Київської області Теремецька Н.Ф., за участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Славутичі справу, що надійшла з Славутицького ВП Броварського ВП ГУНП в Київській області відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , працюючої на посаді продавця продовольчих товарів ФОП « ОСОБА_2 », проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , -

- про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 44-3 КУпАП, -

У С Т А Н О В И Л А:

Згідно протоколу від 01 квітня 2020 року серії ГР № 206738 01 квітня 2020 року, о 11:00 годині, ОСОБА_1 здійснювала торгівлю тютюновими виробами з кіоску, розміщеному біля будинку № 2 Київського кварталу м. Славутич, чим порушила правила карантину людей, а саме п. п. 3 п. 1 розпорядження Славутицького міського голови від 17.03.2020 року № 60 із змінами від 27.03.2020 року № 72, чим вчинила правопорушення, передбачене ст. 44-3 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину не визнала та пояснила, що вона працює продавцем продовольчих товарів в кіоску, розташованому в Невському кварталі, згідно трудового договору, укладеного з ФОП ОСОБА_2 01.04.2020 року вона вийшла на роботу в кіоск, оскільки їй не було відомо про розпорядження міського голови, яким було заборонено роботу кіоску.

Дослідивши матеріали справи, вважаю необхідним зробити наступний висновок.

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно із статтею 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Відповідно до статті 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції України і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Частина 1 ст. 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на

громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з вимогами ст. 245 КУпАП одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом, а судове рішення згідно закону повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Як зазначено у ст. 256 КУпАП та «Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції», затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України за № 1376 від 06.11.2015 року, зареєстрованої в Міністерстві

юстиції України 01 грудня 2015 року за № 1496/27941, у протоколі про адмінправопорушення поряд з іншим, повинно бути чітко зазначено місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення, яка повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення зазначеним у статті КУпАП за якою складено протокол, а до протоколу повинні бути додані докази вчиненого правопорушення.

При цьому суть адміністративного правопорушення має бути конкретною за змістом, викладеною з урахуванням суб`єктивних та об`єктивних ознак складу адміністративного правопорушення.

В статті 1 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» визначено, що карантин - це адміністративні та медико-санітарні заходи, що застосовуються для запобігання поширенню особливо небезпечних інфекційних хвороб.

Згідно із ст.29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України.

Питання про встановлення карантину порушує перед Кабінетом Міністрів України центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, за поданням головного державного санітарного лікаря України.

Рішення про встановлення карантину, а також про його відміну негайно доводиться до відома населення відповідної території через засоби масової інформації.

Організація та контроль за дотриманням встановленого на території карантину правового режиму, своєчасним і повним проведенням профілактичних і протиепідемічних заходів покладаються на місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», із змінами та доповненнями, установлено з 12 березня 2020 року до 24 квітня 2020 року на всій території України карантин.

Відповідно до ст. 44-3 КУпАП адміністративна відповідальність наступає за вчинене правопорушенняза ознаками порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Аналіз ст.44-3 КУпАП свідчить про те, що передумовою притягнення до адміністративної відповідальності є порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Як вбачається із змісту протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 інкриміноване порушення правил карантину людей, передбачених п. п. 3 п. 1 розпорядження Славутицького міського голови від 17.03.2020 року № 60 із змінами від 27.03.2020 року № 72, яким заборонено до 24 квітня 2020 року, зокрема, роботу ринків та об`єктів торгівлі, розташованих на їх територіях, роздрібну торгівлю через дрібнороздрібну торговельну мережу позамагазинного продажу товарів, при якій приміщення не мають торговельного залу для споживачів.

Відповідно до ст.140 Конституції України місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.

За змістом частини 1 статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»

органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами, є сільські, селищні, міські ради. Згідно із ч. 1 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Міський голова відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» є головною посадовою особою територіальної громади відповідно села (добровільного об`єднання в одну територіальну громаду жителів кількох сіл), селища, міста, який згідно з п.20 ч.4 ст.42 вказаного Закону видає розпорядження.

Таким чином, розпорядження міського голови не є тотожним поняттю рішення органу місцевого самоврядування, за невиконання якого передбачена відповідальність за ст.44-3 КУпАП, оскільки рішенням органу місцевого самоврядування, виходячи із наведених норм закону, є рішення міської ради чи її виконавчого органу. Розпорядження міського голови не є також іншим актом законодавства, яким встановлено правила карантину людей, і за порушення якого передбачена відповідальність за ст.44-3 КУпАП, тому що відповідно до рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Київської міської ради професійних спілок щодо офіційного тлумачення частини третьої статті 21 Кодексу законів про працю України (справа про тлумачення терміну «законодавство») від 9 липня 1998 року N 12-рп/98 термін «законодавство», треба розуміти так, що ним охоплюються закони України, чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також постанови Верховної Ради України, укази Президента України, декрети і постанови Кабінету Міністрів України, прийняті в межах їх повноважень та відповідно до Конституції України і законів України.

Виходячи з конституційного принципу поділу влади, завдань та функцій судочинства, будь-яка зміна формулювання суті правопорушення, викладена у протоколі про адміністративне правопорушення, не допустима і є порушенням встановленого у державі правового порядку, а також порушення права на захист особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини у справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30 травня 2013 року, заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia» заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року), у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Таким чином, складений протокол про адміністративне правопорушення не можна визнати належним та допустимим доказом вчинення правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, оскільки фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП.

За таких обставин відсутні законні підстави для висновку про наявність складу правопорушення у діях ОСОБА_1 та притягнення її до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ст. 44-3 КУпАП.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю за обставин відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного необхідно закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 44-3 КУпАП, за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 283-284 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого 44-3 КУпАП, за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н. Ф. Теремецька