Справа № 450/4148/20 Провадження № 3/450/2358/20
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2020 року суддя Пустомитівського районного суду Львівської області Данилів Є.О., розглянувши матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою АДРЕСА_1 , перукарня «Майстерня-Краси»,

за ст. 44-3 КУпАП,

встановив:

згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 679479 від 03.11.2020 року, 03.11.2020 року о 16 год. 00 хв., в АДРЕСА_2 , гр.. ОСОБА_1 перебувала на робочому місці, а саме в перукарні «Майстерня-Краси», чим допустила порушення пункт 15 п.п. 3 Постанови КМУ № 641 від 22.07.2020 року, протокол № 40 ТЕБ та НС від 30.10.2020 року. Зазначена подія співробітниками поліції кваліфікована як порушення, за яке передбачена а відповідальність за ст. 44-3 КУпАП України.

ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася.

Судом встановлено.

Згідно ч.1 ст.256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Диспозицією статті 44-3 КУпАП передбачено відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Положеннями ст. 280 КУпАП передбачено, що необхідною умовою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є встановлення на підставі належних та допустимих доказів факту вчинення певного діяння такою особою та наявність в діянні цієї особи, що є суб`єктом правопорушення, всіх обов`язкових ознак складу певного адміністративного правопорушення.

На підтвердження вини ОСОБА_1 у вчинені вказаного правопорушення надано: протокол про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 679479 від 03.11.2020 р., пояснення ОСОБА_1 , протокол № 40 ТЕБ та НС від 30.10.2020 року.

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом", оскільки наявні у ньому дані не випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи доказів.

З приводу письмових пояснень, які додані до протоколу, ОСОБА_1 зазначила, що 03.11.2020 року перебувала на робочому місці в перукарні «Майстерня-Краси», нікого не обслуговувала. В приміщення перукарні зайшла щоб поприбирати та забрати особисті речі. Про заборону роботи даного закладу під час червоного рівня ОСОБА_1 знала і не працювала.

Згідно з пп. 3 п. 15 Постанови Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», встановлено, що на території регіону (адміністративно-територіальної одиниці), на якій установлено червоний рівень епідемічної небезпеки, додатково до протиепідемічних обмежень, передбачених для зеленого, жовтого та помаранчевого рівня епідемічної небезпеки, забороняються: приймання відвідувачів суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сферах культури, закладів громадського харчування (ресторанів, кафе тощо), торговельно-розважальних центрів, інших закладів розважальної діяльності, фітнес-центрів, торговельного і побутового обслуговування населення, крім: торгівлі продуктами харчування, пальним, засобами гігієни, лікарськими засобами та виробами медичного призначення, ветеринарними препаратами, кормами, пестицидами та агрохімікатами, насінням і садивним матеріалом; провадження банківської та страхової діяльності, а також медичної практики, ветеринарної практики, діяльності автозаправних комплексів, діяльності з технічного обслуговування та ремонту транспортних засобів, технічного обслуговування реєстраторів розрахункових операцій, діяльності з ремонту комп`ютерів, побутових виробів і предметів особистого вжитку, об`єктів поштового зв`язку; торговельної діяльності та діяльності з надання послуг громадського харчування із застосуванням адресної доставки замовлень;

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст.55 Господарського кодексу України, суб`єктами господарювання є:

1) господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку;

2) громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Аналіз вищевикладених норм права дає підстави вважати, що за недотримання заборон щодо прийому відвідувачів та здійснення торгівлі продуктами харчування без забезпечення працівників засобами індивідуального захисту, встановлених на період карантину людей, можуть відповідати не будь-які особи, а лише суб`єкти господарювання, до яких відносяться особи, які зареєстровані відповідно до закону як підприємці чи посадові особи господарської організації.

Однак, досліджені у судовому засіданні протокол з доданими до нього матеріалами, а також пояснення ОСОБА_1 свідчать про те, що остання є лише найманим працівником (перукарем) перукарні «Майстерня-Краси», а отже не може бути за вказаних в протоколі обставин суб`єктом правопорушення за ст. 44-3 КУпАП.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права, згідно ч. 1 ст. 8 Конституції України.

У Рішенні від 29 червня 2010 р. № 17-рп/2010 Конституційний Суд України вказав, що одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

Європейський Суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях звертав увагу на необхідність дотримання національними органами принципу правової визначеності. Так, у справі "Салов проти України" (рішення від 6 вересня 2005 року) ЄСПЛ зазначив, що однією з вимог, яка випливає з вислову "передбачений законом" є передбачуваність відповідних заходів. Та чи інша норма не може вважатись "законом", якщо вона не сформульована з достатньою чіткістю, щоб громадянин міг регулювати свою поведінку: він повинен мати можливість - за необхідності за належної правової допомоги - передбачити наслідки до яких може призвести певна дія. Рівень передбачуваності значною мірою залежить від змісту заходу, сфери, яку він має охопити, а також кількості та статусу тих, до кого він застосовується.

Таким чином, з огляду на принцип правової визначеності дії ОСОБА_1 , вказані у протоколі, не містять складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП.

Окрім того, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка по суті становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді. Натомість, посадовою особою при складанні протоколу не визначено конкретних правил та заборон, встановлених Постанови Кабінету Міністрів України від Постанови Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» порушення яких ставляться в провину ОСОБА_1 .

Згідно з п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин доходжу висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 247, ст. 280, 283, 284 КУпАП, суддя,-

постановив:

провадження у справі № 450/4148/20 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 44-3 КУпАП, - закрити у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Є. О. Данилів