Єдиний унікальний номер 448/1114/20
Провадження № 3/448/463/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.11.2020 року суддя Мостиського районного суду Львівської області Кічак Ю.В., при секретарі Кривяк О.В., з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Борисенка В.В., розглянувши матеріали справ, що надійшли з ВАП УПП у Львівській області ДПП, про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадина України, непрацюючого,

за ч.1 ст.122-2, ч.1 ст.130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

До Мостиського районного суду Львівської області надійшли справи про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.122-2 та ч.1 ст.130 КУпАП, які згідно постанови судді Мостиського районного суду Львівської області об`єднані на підставі вимог ч.2 ст.36 КУпАП в одне провадження.

Із протоколів про адміністративні правопорушення серії ДПР18 №007077 від 12.09.2020р. та серії ДПР18 №007076 від 12.09.2020р., складених інспектором взводу 2 роти 2 батальйону 4 УПП у Львівській області ДПП Кубрак Н.О., відомо, що:

- ОСОБА_1 12.09.2020р. о 11.25 год., керуючи автомобілем марки «Mitsubishi Lancer», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на 71км+800м автодороги Львів-Шегині не виконав вимоги працівника поліції про зупинку транспортного засобу під час порушення ним ПДР (відпрацювання приладом TRUCAM LTI 20/20 NC000674), завчасно поданої за допомогою жезла, чим порушив вимоги п.2.4 Правил дорожнього руху України; вказано, що в його діях міститься склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122-2 КУпАП.

- він же, ОСОБА_1 , 12.09.2020р. о 11:25 год. на 71км+800м автодороги Львів-Шегині керував автомобілем марки «Mitsubishi Lancer», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, почервоніння шкіряних покривів обличчя. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився в присутності двох свідків; вказано, що такими своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху та в його діях міститься склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

ОСОБА_1 в судовому засіданні своєї вини у вчиненні зазначених правопорушень не визнав. Пояснив, що у вищевказаний день, час та місці не керував транспортним засобом, зазначеним в протоколі про адміністративні правопорушення, а їхав даним автомобілем в якості пасажира. Пояснив, що разом з ОСОБА_2 , який і керував автомобілем марки «Mitsubishi Lancer», реєстраційний номер НОМЕР_1 , приїхали в с.Мостиська Другі Мостиського району, де ОСОБА_2 вийшов та пішов до своєї дівчини. Він ( ОСОБА_1 ) залишився в автомобілі на задньому сидінні. Саме тоді під`їхали працівники поліції, сказали показати документи, а потім їх забрали (техпаспорт та посвідчення водія). На вказаному місці понятих не було. Поліцейські сказали йому дихнути в «трубку», однак відмовився та пояснював, що не керував транспортним засобом. На той час до автомобіля підійшов його водій ОСОБА_2 , такий ствердив, що саме він керував автомобілем, однак поліцейські не брали цього до уваги та лише посміялися. Далі його ( ОСОБА_1 ) поліцейські витягнули з автомобіля та сказали їхати з ними на центральну дорогу шукати понятих. Після його відмови, поліцейські стали застосовувати фізичну силу з погрозами про можливе «посиніння його печінки», поклали його на землю. Почувши біль, погодився поїхати з ними в відділення поліції. По дорозі слідування в відділення поліції хотів на ходу вистрибнути з службового автомобіля, після чого працівники поліції вже нічого не говорили та не висловлювали жодних погроз в його адресу. Після приїзду в відділення поліції, поліцейські стали складати щодо нього якісь документи, в тому числі протоколи про адміністративні правопорушення. В відділенні поліції бачив якихось мужчин, але на той момент навіть не зрозумів, чи то були саме свідки (поняті) чи інші особи. Також ствердив, що поліцейські не пропонували йому їхати в медичний заклад для проходження огляду на стан сп`яніння; на місці його затримання поліцейськими були присутні його знайомі, які знімали відео; крім того, там були і інші люди. Наданими поліцейськими відео жодним чином не підтверджує його вину, а навпаки свідчить про їх неправомірні дії щодо нього.

Захисник ОСОБА_1 адвокат Борисенко В.В. в судовому засіданні просив суд закрити справу про адміністративні правопорушення, передбачені ч.1 ст.122-2, ч.1 ст.130 КУпАП відносно ОСОБА_1 на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, - за відсутністю події і складу адміністративних правопорушень з тих підстав, що вищевказані протоколи про адміністративні правопорушення серії ДПР18 за №007077, №007076 від 12.09.2020р.не відповідають дійсним обставинам, що віднайшло своє підтвердження в показаннях свідків та оглянутими матеріалами відеозапису; ОСОБА_1 не був водієм та не керував транспортним засобом марки «Mitsubishi Lancer», реєстраційний номер НОМЕР_1 , у зазначений в протоколах день, час та місці, а протоколи про адміністративні правопорушення складені щодо пасажира даного автомобіля; поліцейські в судове засідання на неодноразові виклики не з`явилися та не надали доказів на підтвердження факту керування автомобілем саме ОСОБА_1 ; понятих на місці затримання ОСОБА_1 не було, а такі були відшукані поліцейськими лише біля відділення поліції; з боку працівників поліції допущено ряд порушення вимог законодавства при оформленні вказаних матеріалів.

Допитаний у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_2 , попереджений про кримінальну відповідальність за ст.ст.384, 385 КК України, пояснив, що 12.09.2020р. зустрівся зі ОСОБА_1 в м.Судова Вишня Мостиського району Львівської області. Він (свідок) має посвідчення водія та спиртного не вживає. Саме він у зазначений день керував автомобілем марки «Mitsubishi Lancer», реєстраційний номер НОМЕР_1 , по дорозі слідування з м.Судова Вишня в с.Мостиська Другі Мостиського району Львівської області, куди їхали по його (свідка) дівчину. Разом з ним в автомобілі в якості пасажирів їхали ОСОБА_1 та його дівчина. По дорозі, зокрема в с.Волиця Мостиського району, зауважили службовий автомобіль поліцейських, однак такі їх не зупиняли. В с.Мостиська Другі він з дівчиною вийшли з автомобіля та пішли по знайому, а ОСОБА_1 залишився в автомобілі. Через деякий час такий зателефонував та ствердив, що має проблеми з поліцією. Відразу повернувся до автомобіля, де побачив поліцейських. Такі настоювали на тому, щоб ОСОБА_1 шукав понятих та їхав з ними в відділення поліції. Він (свідок ОСОБА_2 ) пояснював працівникам поліції, що саме він є водієм даного транспортного засобу, однак такі на це не реагували, наполягаючи на тому, що за кермом був саме ОСОБА_1 . Далі такі «скрутили» ОСОБА_1 руки, поваливши його на землю, притиснули голову коліном. Це тривало близько 10-15 хв., після чого ОСОБА_1 погодився проїхати разом з ними в відділення поліції.

Допитаний у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_3 , попереджений про кримінальну відповідальність за ст.ст.384, 385 КК України, пояснив, що 12.09.2020р. в м.Мостиська Львівської області біля поліції його зупинив незнайомий поліцейський, який запропонував бути «свідком». При цьому поліцейський сказав, що це необхідно для оформлення документів щодо хлопця, який «їхав автомобілем та не хотів зупинитись». Він (свідок) повірив поліцейському, дав свої дані та був там близько хвилини, оскільки лише розписався в наданих поліцейським документах. Протоколів про адміністративні правопорушення він (свідок) особисто не читав, не зачитували таких йому і поліцейські. Останні запевняли його (свідка), що «не будуть його тягати по судах». В с.Волиця Мостиського району в той день не був. Іншого понятого ОСОБА_4 він (свідок) не знає. Особу ОСОБА_1 вперше бачить в даному судовому засіданні, попередньо його ніде не бачив.

В судове засідання неодноразово викликався свідок ОСОБА_5 , відомості про якого зазначено в протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №007076 від 12.09.2020р., даний свідок викликався за адресою, що міститься в матеріалах справи, однак такий в судове засідання не з`явився, поштові відправлення повертались з відмітко «адресат відсутній за вказаною адресою».

Також в судове засідання неодноразово викликалась поліцейська ОСОБА_6 як особа, якою складено протоколи про адміністративні правопорушення, а також поліцейський ОСОБА_7 , який спільно з ОСОБА_6 здійснював патрулювання та перебував в складі екіпажу патрульної поліції - для дачі пояснень щодо обставин вчинення правопорушень ОСОБА_1 , однак такі в судове засідання не з`являлися.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та показання свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Виходячи з положень ст.7 КпАП України, забезпечення законності при застосуванні заходів адміністративного примусу передбачає не тільки наявність законних підстав для застосування адміністративного стягнення, але і дотримання встановленого законом порядку притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа)при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в її вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно диспозиції ч.1 ст.122- 2 КУпАП відповідальність за даною статтею настає за невиконання водіями вимог поліцейського, а водіями військових транспортних засобів - вимог посадової особи військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України про зупинку транспортного засобу.

Об`єктивна сторона правопорушення виражається у невиконання саме водіями вимог працівника міліції про зупинку транспортного засобу.

У відповідності до диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП, відповідальність особи за вказаною статтею настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також у разі передачі керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само у випадку відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Отже об`єктивна сторона ч.1 ст.130 КУпАП характеризується такими діяннями: 1) керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції; 2) передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів та 3) відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Так, обов`язковою ознакою правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, - є саме «керування транспортним засобом».

Керування транспортним засобом (виконання функцій водія) є і обов`язковою ознакою правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122-2 КУпАП.

Відповідно до п.27 постанови Пленуму Верховного суду України № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року (із змінами), керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Згідно протоколів про адміністративне правопорушення, складеного відносно ОСОБА_1 такому інкримінується вчинення наступних правопорушень:

- правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122-2 КУпАП, - «невиконання водієм вимог працівника міліції про зупинку транспортного засобу»;

- правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, - «відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції».

На підтвердження вчинення зазначених правопорушень до протоколів про адміністративні правопорушення додано акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів з якого слідує, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння на приладі Драгер; направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану сп`яніння; пояснення, відібрані поліцейським у ОСОБА_5 та ОСОБА_3 ; протокол про адміністративне затримання ОСОБА_1 від 12.09.2020р., а також оптичний носій інформації з відеозаписом подій, які мали місце 12.09.2020р.

Водночас слід зазначити, що чинним законодавством регламентовано порядок проведення огляду для виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного сп`яніння.

Так, статтею 266 КУпАП передбачено порядок огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, який у свою чергу повністю відповідає та узгоджується із Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 № 1452/735.

Так, згідно п.6 розділу І вказаної Інструкції огляд на стан сп`яніння проводиться:

- поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби);

- лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Порядок проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським і оформлення його результатів регламентовано розділом ІІ зазначеної Інструкції.

Так, за наявності ознак алкогольного сп`яніння, що передбачені пунктом 3 розділу І цієї Інструкції, поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом.

Огляд на стан алкогольного сп`яніння водія транспортного засобу здійснюється поліцейськими, які мають спеціальні звання.

Поліцейськими використовуються спеціальні технічні засоби, які мають, зокрема, сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.

Огляд на стан сп`яніння проводиться з дотриманням Інструкції з експлуатації спеціального технічного засобу та фіксацією результатів на паперових та електронних носіях, якщо спеціальний технічний засіб має такі функції.

Перед проведенням огляду на стан сп`яніння поліцейський інформує особу, яка підлягає огляду на стан сп`яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу та на її вимогу надає сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.

Огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу проводиться в присутності двох свідків. Не можуть бути залучені як свідки поліцейські або особи, щодо неупередженості яких є сумніви.

Установлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові.

З метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.

Результати огляду на стан сп`яніння водія транспортного засобу, проведеного поліцейським, зазначаються в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів. У випадку установлення стану сп`яніння результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються у протоколі про адміністративне правопорушення, до якого долучається акт огляду.

Із п.п.6-9 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постаново КМУ №1103 від 17.12.2008р. випливає, що огляд водіїв на стан сп`яніння проводиться саме на місці зупинки транспортного засобу.

Згідно п.7 Розділу І Інструкції, у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до ст.266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Отже, підставами для проведення такого огляду у закладі охорони здоров`я є лише відмова від його проведення на місці зупинки або незгода з результатами огляду поліцейського із застосуванням спеціальних технічних засобів. Поліцейський повинен залучити двох свідків, які можуть засвідчити факт відмови водія від проходження огляду, при цьому вони мають засвідчити та у них відбираються письмові пояснення з викладенням обставин того: в який спосіб водію пропонується пройти огляд; які є підстави в поліцейського для проведення огляду; з яких причин водій відмовився від огляду; в котрій годині йому було запропоновано та коли водій відмовився.

Саме за наявності вказаних підстав, перелік яких є вичерпним, на поліцейського покладено забезпечення проведення огляду водія транспортного засобу в закладі охорони здоров`я.

Вказані положення Інструкції повністю кореспондуються з положеннями Кодексу України про адміністративні правопорушення (ст.266 КУпАП).

Частиною 2 статті 266 КУпАП встановлено, що огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.

Відомості щодо наявності таких свідків вносяться у сам протокол про адміністративне правопорушення, а їх показання повинні бути зафіксовані у відповідних письмових поясненнях, з метою подальшого використання у відповідності до ст. 251 КУпАП, як докази в адміністративній справі.

Зазначене повністю зіставляється з положеннями п.15 Розділу ІІ «Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції» затвердженої Наказом МВС 06.11.2015№ 1376, у відповідності з якими, до протоколу про адміністративне правопорушення долучаються матеріали про адміністративне правопорушення (пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновок експерта, речові докази, протокол про вилучення речей і документів, рапорти посадових осіб, а також інші документи та матеріали, що містять інформацію про правопорушення).

В ст.272 КУпАП вказано, що свідок зобов`язаний дати правдиві пояснення щодо обставин, які йому відомі та підлягають установленню по даній справі, тобто в даному випадку на інспекторів патрульної поліції покладається обов`язок документування відомостей про адміністративне правопорушення шляхом належного процесуального закріплення пояснень свідків щодо обставин справи, зокрема з-приводу часу, місця, способу та інших відомостей вчинення адміністративного правопорушення.

П.1 ст.247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Згідно з ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При цьому, відповідно до ч.2 ст.251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Проте, матеріали справи не містять доказів вчинення ОСОБА_1 правопорушень, передбачених ч.1 ст.122-2, ч.1 ст.130 КУпАП, зокрема доказів керування водієм ОСОБА_1 транспортним засобом у місці, день та час, що зазначені в протоколах про адміністративні правопорушення, в тому числі доказів перебування автомобіля в русі.

Таким чином, під час судового розгляду не було беззаперечно встановлено та підтверджено факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом (виконання ним функцій водія під час руху такого засобу) 12.09.2020р. о 11.25 год. на 71км+800м автодороги Львів-Шегині. Навпаки, як вбачається із пояснень ОСОБА_1 , а також пояснень свідка ОСОБА_2 , котрі є логічними та послідовними між собою, відтворюючи реальну картину подій, - працівники поліції не зупиняли автомобіль марки «Mitsubishi Lancer», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , що відповідно не узгоджується з диспозиціями ст.122-2 та ст.130 КУпАП.

З огляду на те, що в судовому засіданні не знайшов свого підтвердження факт керування ОСОБА_1 у вищевказаний день і час транспортним засобом, то суд не може прийняти як належні і допустимі докази акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, а також направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану сп`яніння.

Як вбачається із матеріалів справи, в таких наявні письмові пояснення свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному за ознаками правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. В ході судового розгляду ОСОБА_1 заперечив факт присутності вказаних осіб на місці вчинення зазначених поліцейськими «правопорушень» та в місці його затримання. З метою перевірки доводів ОСОБА_1 в цій частині судом неодноразово викликались дані свідки, однак свідок ОСОБА_5 в судове засідання жодного разу не з`явився. Натомість свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні підтвердив саме доводи ОСОБА_1 в тій частині, що не був очевидцем подій, про які зазначено в протоколах про адміністративні правопорушення, а також те, що зі слів поліцейського йому відомо про вчинення хлопцем, якого він не бачив, лише такого порушення ПДР як «не зупинення на вимогу поліцейського», а не за «відмову від проходження огляду на стан сп`яніння». З цього ж приводу за клопотанням ОСОБА_1 та його захисника неодноразово викликалися до суду і працівники поліції Кубрак Н.О. і ОСОБА_7 для дачі пояснень щодо обставин вчинення правопорушень ОСОБА_1 , однак такі в судове засідання не з`явилися. Відтак, суд ставить під сумнів письмові пояснення свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , які додані до протоколів про адміністративне правопорушення.

Відповідно до статті 31 Закону України від 2 липня 2015 року, № 580-VIII «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати такі превентивні заходи, зокрема, застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Статтею 40 цього Закону закріплено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Серед іншого необхідно вказати, що п.3.5 розділу ІІІ Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відео реєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них, затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції НП України від 03.02.2016р. № 100 встановлює, що після активації нагрудної відеокамери (відео реєстратора) все спілкування повинно бути записане безперервно.

ВС КАС у справі № 216/5226/16-а в постанові від 18.07.2019р. вказав, що доказом порушення ПДР не може бути відеозапис з нагрудної камери поліцейського, якщо він не відображає відомостей про вчинення правопорушення, а лише містить процесуальну послідовність учинюванних процесуальних дій (винесення постанови, складання протоколу).

Однак, з наданого суду відеозапису встановлено, що він не містить у собі цілісний запис, а лише його фрагменти, з яких не можливо повноцінно спростувати доводи захисту, висловлені в суді щодо порушення вимог законодавства, допущених на їх переконання з боку працівників поліції.

Так, факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом марки «Mitsubishi Lancer», реєстраційний номер НОМЕР_1 , (виконання ним функцій водія під час руху такого засобу) 12.09.2020р. о 11.25 год. на 71км+800м автодороги Львів-Шегині з наданого суду відеозапису не вбачається. З відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 наполегливо заперечував факт керування ним даним автомобілем, а також те, що на запитання ОСОБА_1 поліцейський ствердив, що докази на підтвердження факту керування ним ( ОСОБА_1 ) зазначеним автомобілем в подальшому нададуть суду. Однак доказів на підтвердження факту керування ОСОБА_1 у вищевказаний день і час транспортним засобом на вимогу суду так і не надано.

Крім того, з доданого до протоколів відеозапису відомо, що поліцейський на місці затримання ОСОБА_1 , яке суд розцінює як і місце зупинки транспортного засобу, пропонує останньому проїхати з ними, щоб в подальшому віднайти понятих (свідків). Однак з наданого відеозапису так і не вбачається факт участі свідків при відмові ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння. Відсутні на відеозаписі будь-які фрагменти з приводу направлення ОСОБА_1 в Мостиську центральну районну лікарню.

У зв`язку з клопотанням сторони захисту про надання доказів на підтвердження винуватості особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, зокрема записів із нагрудних камер працівників поліції та відеореєстратора щодо обставин керування і зупинення транспортного засобу, судом скеровувався відповідний запит до ВАП УПП у Львівській області, однак у відповідь на запит суду було скеровано оптичний носій інформації з відеозаписом аналогічним тому, який був доданий до протоколів про адміністративні правопорушення. Будь-яких інших доказів суду не надано.

Як наслідок, суд позбавлений змоги здійснити перевірку обставин ймовірного порушення з боку ОСОБА_1 . Правил дорожнього руху, що зазначено в протоколах про адміністративне правопорушення.

Вищевказані обставини позбавляють суд можливості перевірити та зробити висновок про те, чи були поліцейським під час складання даних протоколів дотримані вимоги законодавства щодо оформлення протоколу про адміністративне правопорушення, та чи не було порушено прав особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, під час його складання.

Підсумовуючи, проходжу до переконання, що об`єктивні докази, які б підтверджували факт невиконання ОСОБА_1 вимог працівника міліції про зупинку транспортного засобу, а також факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відсутні, таких доказів здобуто не було та суду не надано.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях притримується позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" № 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25). У справі «Барбера, Мессеге і Жабардо проти Іспанії» Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 06.12.1988 зазначив, що докази, покладені в основу висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати, як вимогам достатності, так і переконливості.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення. Однак, достовірність доказів, які є сумнівними та відсутність доказів зібраних особою, що склала протокол про адміністративне правопорушення є неприпустимою, оскільки суперечить позиції ЄСПЛ та порушує презумпцію невинуватості особи.

Відповідно до вимог ч.2 ст.62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи.

Таким чином, суд приходить до висновку, що сукупність досліджених у даній справі доказів не є достатніми для висновку про те, що у діях ОСОБА_1 є склад адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122-2 та ч.1 ст.130 КУпАП.

Враховуючи вищенаведене, керуючись принципом презумпції невинуватості, згідно якого, крім іншого, усі сумніви мають трактуватись на користь особи, яка притягується до відповідальності, вважаю, що провадження у справі підлягає закриттю відповідно до п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, - за відсутністю події і складу адміністративних правопорушень.

Оскільки у відповідності до ст.40-1 КУпАП та ст.4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, то суд вважає, що у даному випадку відсутні підстави для стягнення такого із ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 1, 9, 23, 33, 40-1, 245, 247, 251, 252, 280, 283-285, 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справах про адміністративні правопорушення, передбачені ч.1 ст.122-2, ч.1 ст.130 КУпАП, відносно ОСОБА_1 - закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення через Мостиський районний суд Львівської області до Львівського апеляційного суду особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя Ю.В. Кічак