П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2020 року м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Хамник М.М., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши матеріали, які надійшли з Управління Держпраці у Закарпатській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця смт.Кельменці Чернігівської області, проживаючого в АДРЕСА_1 , фізичної особи-підприємця, за ч.3 ст.41 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до протоколу №ЗК431/216/АВ/П/ПТ про адміністративне правопорушення від 18 листопада 2020 року, в ході інспекційного відвідування за місцем здійснення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , встановлено, що заявник у своїй скарзі вказує на те, що він працював водієм на умовах разового трудового договору, укладеного з ФОП ОСОБА_1 щодо перевезення вантажу власним транспортним засобом Мерседес д/з НОМЕР_1 за маршрутом м.Івано-Франківськ Запоріжжя, відповідно до договору заявки №02/09 від 02.09.2020, укладеного між замовником ТОВ «Інтер`єр Експерт» та перевізником ФОП ОСОБА_1 .

ФОП ОСОБА_1 дистанційно, в телефонному режимі, зв`язався з ним та попросив виконати вищевказану роботу по перевезенню вантажу та оскільки перевезення слід було здійснити негайно, ФОП ОСОБА_1 документи на перевезення надіслав йому засобами електронного зв`язку та запевнив його, що трудовий договір з ним вже підготував і дасть його підписати після повернення з місця доставки, а також проведе з ним розрахунок.

До скарги була надана ксерокопія договору-заявки №02/09 від 02.09.2020, в якому ФОП ОСОБА_1 є перевізником, ТОВ «Інтер`єр Експерт» замовником та ОСОБА_2 водієм автомобіля марки Мерседес д/з НОМЕР_1 .

В ході інспекційного відвідування було встановлено, що аналогічна ситуація була з водієм ОСОБА_3 , який відповідно до товарно-транспортної накладний №09-01 від 09.09.2020 року здійснював перевезення вантажу на автомобілі марки DAF д/з НОМЕР_2 за маршрутом м.Львів- м.Краматорськ, в якій ФОП ОСОБА_1 є перевізник, ФОП ОСОБА_4 замовником та ТОВ «ТД Славснаб» вантажоодержувачем.

З цього приводу фізична особа-підприємець ОСОБА_1 у листі-поясненні від 17.11.2020 повідомив, що найману робочу силу під час здійснення підприємницької діяльності не використовує, тому надати наказів про прийом працівників на роботу, трудових угод, цивільно-правових угод, повідомлень ДФС про прийом на роботу за час діяльності він не може, а також вказав на те, що організація транспортно-експедиційної діяльності здійснюється виключно на підставі господарських договорів з юридичними особами і фізичними особами-підприємцями, з обов`язковим підписанням актів виконаних робіт (надання послуг).

За таких обставин Управлінням Держпраці у Закарпатській області констатовано, що Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 у своїй діяльності з організації транспортно-експедиційної діяльності допустив до виконання робіт з перевезення вантажів 02.09.2020 водія ОСОБА_5 та 09.09.2020 водія ОСОБА_6 не уклавши з ними трудових договорів, чим порушив вимоги ч.3 ст.24 Кодексу Законів про працю України.

В судовому засіданні особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 свою вину не визнав, пояснив, що перевезення вантажу з ТОВ «Інтер`єр-Експерт» та ФОП ОСОБА_4 від 03.09.20 та 11.09.20 про перевезення вантажу з міста Івано-Франківськ до міста Запоріжжя та з міста Львова до міста Краматорська на суму 6000грн. та 18500грн. відповідно здійснено на підставі усної домовленості між ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_7 з іншої сторони.

Між ФОП ОСОБА_1 та водіями ОСОБА_2 та ОСОБА_8 ніякої письмової чи усної домовленості не було, так як останні мали домовленість з ФОП ОСОБА_7 , який їх наймав. Після виконаної роботи (доставки вантажу) ФОП ОСОБА_1 були надані акти виконаних робіт та рахунки для оплати для замовників ТОВ «Інтер`єр-Уксперт» та ФОП ОСОБА_4 . Після отримання коштів від замовників ФОП ОСОБА_1 перерахував кошти ФОП ОСОБА_7 на картку Приватбанку, яку останній вказав в смс листуванні, про що подав суду відповідні докази.

Заслухавши особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, з`ясувавши обставини справи, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, суд приходить до таких висновків.

Відповідно ч.1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права та свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст.245 КпАП України завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з положеннями ст.280 КУпАП суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, чи мало місце правопорушення, за яке особа притягається до відповідальності; чи містить діяння склад адміністративного правопорушення, чи є особа винною у його вчиненні та чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Відповідно до диспозиції ч.3 ст.41 КУпАП адміністративна відповідальність настає за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту).

Підставою для визнання особи винною у вчиненні правопорушення є наявність достатніх доказів, які би підтверджували обставини, що вказують на подію правопорушення, які орган (посадова особа) згідно ст.252 КУпАП оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст.21 КЗпП України трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, дотримуючись внутрішнього трудового розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Цивільно-правовий договір - це будь-який вид договору (договір підряду, договір доручення тощо), який укладається відповідно до вимог цивільного, а не трудового законодавства.

Основною ознакою, що відрізняє цивільно-правові відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес трудової діяльності та її організація, а за цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.

Підрядник, на відміну від працівника, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик.

За трудовим договором працівника приймають на роботу (посаду), включену до штату підприємства, для виконання певної роботи (певних функцій) за конкретною кваліфікацією, професією, посадою, працівникові гарантуються заробітна плата, встановлені трудовим законодавством гарантії, пільги, компенсації тощо.

За цивільно-правовим договором оплачується не процес праці, а її результати, котрі визначають після виконання зобов`язання за цим договором і оформляють актами приймання виконаних робіт (наданих послуг), на підставі яких провадиться їх оплата.

З матеріалів справи вбачається, що відносини, які виникли внаслідок надання водіями ОСОБА_2 та ОСОБА_8 послуг з перевезення вантажу мають разовий характер, оформлені актами виконаних робіт. До того ж суду не надано належних та допустимих доказів того, що такі домовленості водіїв ОСОБА_2 та ОСОБА_8 мали місце безпосередньо з ФОП ОСОБА_1 .

Отже, надані ОСОБА_2 та ОСОБА_8 послуги з перевезення вантажу суб`єкту підприємницької діяльності не носять характеру трудового договору і на них не поширюється дія норм трудового законодавства.

Відповідно до статті 62 Конституції України, положення якої знайшли подальшу конкретизацію в національному законодавстві України, особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення і не може бути піддана покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Згідно зі ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях у справах «Тейксейра де Кастро проти Португалії» та «Шабельник проти України» неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані їм докази, а порядок збирання доказів має відповідати передбаченим національним правом вимогам основним правам гарантованих Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Тобто, якщо уповноваженим органом не доведено підставність притягнення особи до адміністративної відповідальності, суд не може в ході розгляду справи взяти на себе функції щодо самостійного відшукування доказів винуватості особи, самостійно змінювати, на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді.

Відповідно до п.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю у діях особи складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.247, 283-285 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за ч.3 ст.41 КУпАП - закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження.

Постанову виготовлено та підписано 11.01.2021 у зв`язку з перебуванням судді на самоізоляції та подальшому перебуванні у відпустці.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду

Закарпатської області М.М.Хамник