Справа № 308/9937/20
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А
І м е н е м У к р а ї н и
29.12.2020 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І. В., за участю представника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвокатки Блохіної В. Ю., представника Закарпатської митниці ДМС України Зубенка І. С., розглянувши апеляційну скаргу, яку подав представник Закарпатської митниці ДМС Бережнюк І.,
Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 листопада 2020 року
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , гр. України,
Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 420,40 грн.
В апеляційній скарзі та доповненні до неї представник митниці вказує на те, що постанова судді є незаконною. Стверджує, що встановлені митним органом обставини свідчать про не заявлення ОСОБА_1 за встановленою формою точних відомостей про переміщувані ним через митний кордон України товари, які в даній кількості підлягають обов`язковому письмовому декларуванню та оподаткуванню. Стверджує, що судом безпідставно задоволено клопотання сторони захисту про повернення валютних цінностей. Просить постанову скасувати, ухвалити нову, якою ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні передбаченого ст. 472 МК України правопорушення та накласти на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 100 % вартості товарів безпосередніх предметів порушення митних правил та конфіскації цих товарів.
Заслухавши пояснення представника митниці Зубенка І. С., який підтримав апеляційну скаргу, захисниці ОСОБА_1 адвокатки Блохіної В. Ю., яка заперечила проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи про порушення митних правил, дослідивши зібрані в справі докази, апеляційний суд доходить висновку про те, що підстав для задоволення апеляційної скарги не має.
Справа про адміністративне правопорушення розглядається за відсутності ОСОБА_1 , неявка якого, з огляду на положення ст. 294 КУпАП, не перешкоджає її розгляду. При цьому, береться до уваги те, що: ОСОБА_1 належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи; відомостей про поважність причин неявки та заяви про відкладення розгляду справи на інший термін до апеляційного суду від ОСОБА_1 не надходило; в ході апеляційного розгляду приймала участь захисниця ОСОБА_1 адвокатка Блохіна В. Ю., яка не заперечувала щодо розгляду апеляційної скарги без участі ОСОБА_1 ..
Відповідно до положень ст. 486 МК України, завданнями провадження в справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з точним дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням.
За змістом ст. 489 МК України, посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доводи апеляційної скарги про те, що що судом першої інстанції безпідставно задоволено клопотання сторони захисту про повернення валютних цінностей, апеляційний суд відхиляє з огляду на таке.
Так, відповідальність за ст. 472 МК України настає внаслідок недекларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, тобто незаявлення за встановленою формою точних та достовірних відомостей (наявність, найменування або назва, кількість тощо) про товари, транспортні засоби комерційного призначення, які підлягають обов`язковому декларуванню у разі переміщення через митний кордон України.
За вчинення зазначеного правопорушення передбачено стягнення у виді штрафу в розмірі 100 відсотків вартості цих товарів, транспортних засобів з конфіскацією зазначених товарів, транспортних засобів.
Згідно з ч. 1 ст. 257 МК України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомості, необхідні для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.
Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про валюту та валютні операції» транскордонне переміщення фізичними особами валютних цінностей у сумі, що дорівнює або перевищує еквівалент 10 тисяч євро за офіційним курсом валют, встановленим Національним банком України на день переміщення через митний кордон України, підлягає письмовому декларуванню центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку й врахував твердження сторони захисту про те, що перед початком проходження митного контролю при заповненні наданої працівником митниці митної декларації для письмового декларування товарів, що переміщуються через митний кордон України громадянами для особистих, сімейних та інших потреб, не пов`язаних з провадженням підприємницької діяльності, бланк якої затверджено постановою Кабінету Міністрів України № 431 від 21.05.2012, ОСОБА_1 звернув увагу, що у такій відсутній пункт про валютні цінності, а тому попросив інспектора надати йому також бланк іншої декларації, передбаченої саме для декларування валютних цінностей, оскільки він бажає письмово заявити про наявність у нього іноземної валюти, і при цьому ОСОБА_1 усно повідомив працівнику митного органу, що він переміщує через митний кордон валюту, яка належить іншим особам, які перебувають на заробітках в Англії, для передачі їх рідним, які проживають в Україні, однак, бланку декларації, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України № 203 від 27.02.2019 року «Деякі питання транскордонного переміщення фізичними особами валютних цінностей», а саме декларації транскордонного переміщення фізичними особами валютних цінностей, ОСОБА_1 перед проходженням митного контролю надано не було.
При цьому, суд першої інстанції дав належну оцінку й письмовим поясненням ОСОБА_1 , у яких останній зазначив, що 3550 фунтів стерлінгів належать йому особисто, 2500 фунтів стерлінгів ОСОБА_2 , що останній також підтвердив у своїх письмових поясненнях, а решту виявленої валюти йому передали перевезти громадяни України, які перебувають на заробітках в Англії, для передачі родичам в Україні.
При цьому, в матеріалах справи містяться конверти, в яких було виявлено валюту.
На підставі наведеного вище, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що зазначеними доказами підтверджуються доводи сторони захисту про переміщення ОСОБА_1 через митний кордон валюти, яка належить іншим особам, для передачі особам, які проживають в Україні.
Крім того, судом першої інстанції вірно встановлено те, що ОСОБА_1 з ініціативи інспектора митниці заповнив декларацію на бланку, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2012 року № 431 «Про затвердження форми митної декларації для письмового декларування товарів, що переміщуються через митний кордон України громадянами для особистих, сімейних та інших потреб, не пов`язаних з провадженням підприємницької діяльності» (а. с. 11).
Постановою Кабінету Міністрів України від 27.02.2019 року № 203 «Деякі питання транскордонного переміщення фізичними особами валютних цінностей» затверджено форму бланка декларації транскордонного переміщення фізичними особами валютних цінностей. Дана постанова набрала чинності 22.03.2019.
Форма митної декларації для письмового декларування товарів, що переміщуються через митний кордон України громадянами для особистих, сімейних та інших потреб, не пов`язаних з провадженням підприємницької діяльності, затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2012 № 431.
Постановою Кабінету Міністрів України № 203 внесені зміни до постанови № 431. З форми митної декларації виключено п. 3.1, яким передбачалося декларування відомостей про валюту України та іноземну валюту готівкою, платіжні документи та інші цінні папери, банківські метали.
Порядок заповнення митної декларації для письмового декларування товарів, що переміщуються через митний кордон України громадянами для особистих, сімейних та інших потреб, не пов`язаних з провадженням підприємницької діяльності затверджено наказом Міністерства фінансів України від 28.05.2012 року № 614.
Згідно з п. 1.8 Порядку № 614 декларація не приймається до митного оформлення посадовою особою митного органу в разі: заповнення декларації, форма якої відрізняється від установленої; заповнення декларації з порушенням вимог цього Порядку; заповнення декларації олівцем; заповнення декларації з виправленнями та/або підчищеннями. В таких випадках громадянином або уповноваженою особою заповнюється нова декларація з дотриманням вимог цього Порядку.
Пунктом 1.10 Порядку № 614 визначено, що з моменту прийняття декларації посадовою особою митного органу для оформлення вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення, а громадянин або уповноважена особа несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених у цій декларації.
При цьому, судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_1 була заповнена декларація, форма якої передбачена постановою Кабінету Міністрів України № 431, пункт 3.1 бланку якої виключений, і такий бланк ОСОБА_1 був наданий інспектором митниці.
Також судом першої інстанції вірно встановлено й те, що бланк декларації, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 203, ОСОБА_1 не надавався і ним не заповнювався, що не спростовано як матеріалами справи, так і митним органом.
Тому, апеляційний суд погоджується і з висновком суду першої інстанції про те, що інші, зібрані у справі митним органом докази, лише доводять факт переміщення ОСОБА_1 валютних цінностей через митний кордон України.
На підставі наведеного вище, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги доводи сторони захисту про те, що інспектор митниці не забезпечив ОСОБА_1 можливості письмово задекларувати валютні цінності, не дивлячись на те, що про існування готівкових коштів перед проходженням митного контролю ОСОБА_1 та пасажир його автомобіля ОСОБА_2 зазначали.
З огляду на вищенаведене, обґрунтованим і таким, що знайшов своє підтвердження в ході судового розгляду, апеляційний суд визнає і висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 в усній формі було задекларовано валюту, однак бланк декларації транскордонного переміщення фізичними особами валютних цінностей йому не був наданий інспектором митниці і тому такий ним не заповнювався.
Зміст п. 57 ч. 1 ст. 4 МК України свідчить про те, що валютні цінності є товаром.
При цьому, національне законодавство не містить будь-якого нормативного документа, який би забороняв переміщення валютних цінностей у виді готівкових коштів через митний кордон України.
Обмеження щодо переміщення окремих товарів через митний кордон України визначені ст. 197 МК України, відповідно до ч. ч. 1, 2 якої обмеженими до переміщення через митний кордон України є товари, митне оформлення яких здійснюється на підставі документів, які підтверджують дотримання зазначених обмежень, виданих державними органами, уповноваженими на здійснення відповідних контрольних функцій, іншими юридичними особами, уповноваженими на їх видачу, якщо подання таких документів органами доходів і зборів передбачено законами України. Перелік таких товарів встановлюється Кабінетом Міністрів України. Частиною 3 цієї статті передбачено, що обмеження щодо ввезення на митну територію України чи вивезення за межі території України валютних цінностей можуть встановлюватись Національним банком України.
Разом із тим, обмеження щодо переміщення через митний кордон України валютних цінностей можуть встановлюватися Національним банком України.
З огляду на вищенаведене, апеляційний суд погоджується і з висновком суду першої інстанції про те, що поєднання положень наведених нормативних документів, дає підстави стверджувати, що для визнання валютних цінностей у вигляді готівкових коштів, у тому числі й у іноземній валюті товаром, обмеженим до переміщення через митний кордон України, необхідна наявність будь-якого документа, виданого Кабінетом Міністрів України чи Національним банком України, яким би встановлювалось те, що переміщення валютних цінностей через митний кордон України фізичними особами повинно здійснюватись на підставі відповідного дозволу.
При цьому, судом першої інстанції вірно встановлено й те, що будь-якого нормативного документа, яким би встановлювалася необхідність отримання/видачі зазначеного вище дозволу, національне законодавство не містить.
Також судом першої інстанції вірно встановлено та обґрунтовано взято до уваги те, що держава від дій ОСОБА_1 у цій частині не зазнала жодних збитків, оскільки законодавством не передбачено сплату в даному випадку будь-яких податків, зборів чи інших обов`язкових платежів.
На підставі вищенаведеного, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов належного та обґрунтованого висновку про необхідність повернення ОСОБА_1 чи його представнику за дорученням наявної у нього при переміщенні через митний кордон України іноземної валюти, вважаючи, що конфіскація такої буде втручанням у право на мирне володіння своїм майном (у даному випадку іноземною валютою) і не відповідатиме принципу правомірності, сумісного з гарантіями ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. З огляду на ці норми права, апеляційний суд вважає, що конфіскація коштів заробітчан, які передані членам їх родин, які проживають в Україні, не буде спів мірною характеру вчиненого діяння та обставинам, за яких таке скоєно, несправедливою.
На інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені.
З огляду на наведене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що постанова суду першої інстанції як законна та обґрунтована підлягає залишенню без зміни, а апеляційна скарга, доводи якої не знайшли підтвердження та визнаються безпідставними, задоволенню не підлягає.
Приймаючи рішення беруться до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності обґрунтованих клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, тощо; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що митним органом не надано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та підтверджували доводи апеляційної скарги, і будь-яких обґрунтованих клопотань, у тому числі й про доручення до матеріалів справи будь-яких доказів, не заявлялось.
Керуючись ст. 527-530 МК України, ст. 294 КУпАП, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу, яку подав представник Закарпатської митниці ДМС Бережнюк І., залишити без задоволення.
Постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 листопада 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 472 МК України залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Суддя І. В. Стан