Єдиний унікальний номер 725/5974/20
Номер провадження 3/725/4542/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.12.2020 року Суддя Першотравневого районного суду м.Чернівці Піхало Н. В., розглянувши адміністративні матеріали, які надійшли з ЧВП ГУНП в Чернівецькій області про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не працюючої проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,-

В С Т А Н О В И В :

04.12.2020 року встановлено, що ОСОБА_1 ухилилася від виконання передбачених ст. 150 Сімейного кодексу України обов`язків щодо забезпечення здобуття повної загальної середньої освіти та залучення до навчання своїх малолітніх доньок ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , внаслідок чого останні з 01.09.2020 року не відвідують навчальний заклад ЗОШ №2, тим самим ОСОБА_4 вчинила своїми діями адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 184 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтвердила факт невідвідування її доньками починаючи з 1 вересня 2020 року навчального закладу, однак свою вину не визнала. При цьому суду пояснила, що діти з початку літа 2020 року знаходяться у її сестри ОСОБА_5 у с. Стара Жадова Сторожинецького району Чернівецької області, вона їх відправила до сестри добровільно, однак в подальшому сестра почала їх примусово утримувати. Вона намагалася дітей забрати до м. Чернівці, однак діти відмовляються з нею їхати, а сестра перешкоджає їх поверненню. Також суду пояснила, що заперечує проти того, щоб діти навчалися у школі по місцю їх тимчасового проживання та не дозволяє сестрі ОСОБА_5 забрати документи для влаштування їх у школу у с. Стара Жадова. В телефонній розмові директор школи, в якій навчалися доньки, повідомив, що оскільки діти не відвідували заняття та не навчаються дистанційно, їх не буде переведено до наступного класу та вони залишаться на другий рік. Крім того, вказала що рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 14 вересня 2020 року її сестрі відмовлено у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав та визначення місця проживання разом із нею, однак на даний час вона з позовом до суду щодо відібрання дітей не зверталася, а лише має намір подати такий позов в майбутньому. Просила закрити провадження в справі.

Суддя, перевіривши адміністративний матеріал, оцінивши зібрані докази в їх сукупності, приходить до наступного, що в діях ОСОБА_1 міститься склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 184 КУпАП.

Так, згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Зокрема, частиною 1статті 184 КУпАП передбачена відповідальність за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.184 КУпАП проявляється у невиконанні батьками або особами, які їх замінюють, обов`язків щодо виховання дітей, а саме: залишення впродовж тривалого строку потерпілого без будь-якого нагляду; ухилення від виховання дітей (у т. ч. незабезпечення відвідування ними школи, контролю за дозвіллям); незабезпечення потерпілим безпечних умов перебування за місцем проживання чи в іншому місці; невжиття заходів щодо їх лікування; безпідставне обмеження в харчуванні, одязі, інших предметах першої необхідності; штучне створення незадовільних побутових умов, тощо.

Неналежне виконання обов`язків щодо виховання дітей означає бездіяльність, у результаті якої обов`язки по вихованню виконуються неякісно, не в повному обсязі. Таке ухилення може полягати у різних формах бездіяльності, пов`язаної з незабезпеченням необхідних умов життя, належного виховання та навчання неповнолітніх дітей.

Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу або необережності.

Суб`єктом адміністративного правопорушення є фізичні осудні особи: батьки або особи, що їх замінюють.

При цьому, диспозиція даної норми закону є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки батьків або осіб, які їх замінюють щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Зокрема, відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до положень статті 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Частиною 2 пункту 16 постанови Пленуму Верховного Суду від 30.03.2007 №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» визначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Таким чином, ухилення від виконання батьківських обов`язків не повинна вважатися будь-яка дія, а саме невиконання обов`язків чітко передбачених законодавством.

За таких обставин, враховуючи факт того, що ОСОБА_1 є матір`ю дітей, що також підтверджено також свідоцтвом про їх народження, не позбавлена батьківських прав, вона є суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч 1 ст. 184 КУпАП.

При цьому, згідно вимог ст.ст. 245, 252 КУпАП, завданням провадження в справі про адміністративне правопорушення і обов`язком органу, який її розглядає, є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин справи і вирішення її в точній відповідності з законом. Докази, на основі яких встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

В судовому засіданні встановлено, що малолітні доньки ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 01.09.2020 року не відвідують навчальний заклад ЗОШ №2, у зв`язку із чим відносно ОСОБА_4 працівниками поліції складено протокол за ч. 1 ст. 184 КУпАП за ухилилася від виконання передбачених ст. 150 Сімейного кодексу України обов`язків щодо забезпечення здобуття дітьми повної загальної середньої освіти.

При цьому, протокол складено у відповідності до вимог п. 1 ч. 1 ст. 255, ст. 256 КУпАП.

Крім того, факт вчиненого ОСОБА_1 правопорушення підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами, зокрема протоколом про адміністративне правопорушення, в якому зафіксовано факт вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 184 КУпАП, листом директора ЗОШ № 2, яким підтверджено факт того, що діти починаючи з 1 вересня 2020 року не приступили до очно-дистанційного навчання, а також даним листом повідомлено й факт того, що з приводу не відвідування дітьми школи, директор звертався до ОСОБА_4 ще у лютому 2020 року, що дає підстави дійти до висновку, що діти систематично не відвідують школу, а також іншими доказами, наявними у матеріалах адміністративної справи.

При цьому, доводи ОСОБА_1 про те, що її сестра дітей утримує силою та не повертає їй й відповідно вона позбавлена можливості забезпечити їх процес навчання та відвідування школи не спростовують факту наявності і в її діях складу адміністративного правопорушення, оскільки як зазначила сама ОСОБА_6 діти нею добровільно були передані на літні канікули сестрі та на даний час не бажають повертатися до неї.

Крім того, зважаючи на факт існування на даний час між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 спору щодо місця проживання дітей та виконання батьківських обов`язків, а також рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 14 вересня 2020 року, ОСОБА_4 не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що вона вживала визначені законом заходи щодо примусового повернення дітей, у тому числі шляхом звернення до суду із відповідним позовом про відібрання дітей, а також доказів звернення до Служби у справах дітей Чернівецької міської ради з відповідною заявою для вирішення даного спору, що на думку суду свідчить про наявність в діях ОСОБА_1 бездіяльності в частині вжиття заходів для забезпечення повернення дітей та залучення їх до процесу навчання.

До того ж, зважаючи на те, що діти ОСОБА_4 не відвідують навчання та будуть залишені на наступний рік в тому ж класі, що підтверджено також й поясненнями останньої, ОСОБА_1 не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту неможливості дітей навчатися дистанційно чи відвідувати школу на період розв`язання відповідного спору за місцем їх тимчасового проживання та що таке навчання буде шкодити їх фізичному та духовному розвитку або ж завдасть шкоди їх здоров`ю.

Таким чином, винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 184 КУпАП об`єктивно підтверджується наявними матеріалами справи.

При вирішенні питання про накладення стягнення за допущене адміністративне правопорушення, суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Відповідно до ст. 22 КУпАП при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

В кожному конкретному випадку суд має вирішити питання про визнання діяння малозначним, виходячи з того, що його наслідки не представляють суспільної небезпеки, не завдали або не здатні завдати значної шкоди суспільним або державним інтересам, правам та свободам інших осіб.

Адміністративне стягнення має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

З огляду на вищезазначене, а також враховуючи фактичні обставини справи, особу порушника, та враховуючи пояснення винної особи надані суду, відсутність даних про систематичне злісне невиконання батьківських обов`язків, суд приходить до висновку про можливість в даному випадку обмежитися усним зауваженням, оскільки застосування такого виду виховного заходу як усне зауваження буде достатнім для досягнення визначеної ст. 23 КУпАП мети виховного впливу та запобігання вчинення нових правопорушень.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 22, ч.1 ст. 184, 245, 252, 280, 283-285 КУпАП, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Визнати ОСОБА_1 винною у вчиненні правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП та на підставі ст. 22 КУпАП звільнити від адміністративної відповідальності обмежившись усним зауваженням.

Провадження по справі закрити.

Постанова може бути оскаржена до Чернівецького апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці Н. В. Піхало