КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ 33/824/509/2020 Постанова винесена суддею Ясельським А.М.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2020 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Павленко О.П., з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу

ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Києві, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

на постанову судді Святошинського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2019 року

в с т а н о в и в:

Постановою судді Святошинського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2019 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Крім того, стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 384 грн. 20 коп.

Як встановив суддя місцевого суду, ОСОБА_1 07 вересня 2019 року близько 09 год. 10 хв. на а/д М-06, 19 км в напрямку м. Житомира, керував автомобілем «Нісан», державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: тремтіння пальців рук, зіниці очей не реагують на світло. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку ОСОБА_1 відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову Святошинського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2019 року скасувати, а провадження в справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

За доводами ОСОБА_1 суд першої інстанції не дотримав вимог ст. 245 КУпАП щодо всебічного, повного й об`єктивного дослідження обставин справи в їх сукупності, врахував докази без їх належної перевірки, не допитав свідків правопорушення та працівників поліції, не дивлячись на те, що він повідомляв суду, що відмова від проходження огляду на стан сп`яніння була зумовлена порадою поліцейського і такі обставини підлягали перевірці шляхом допиту свідків.

Вважає, що суд першої інстанції, не повернувши на підставі поданого захисником клопотання матеріали справи для належного оформлення до УПП в м. Києві, бо в протоколі не конкретизовано місце вчинення правопорушення та місце складання протоколу, зокрема не вказано район у Київській області, допустив порушення ч. 1 ст. 6 Конвенції, оскільки самостійно усунув певні розбіжності та неточності, що мали місце в протоколі.

Стверджує, що працівники поліції своєю пропозицією порадили йому вчинити адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, не попередивши при цьому про наслідки, що свідчить про провокацію з боку працівників поліції, а тому всі докази у справі, здобуті внаслідок підбурювання до вчинення правопорушення, відповідно до практики ЄСПЛ є недопустимими.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 на обгрунтування апеляційних вимог, дослідивши доводи апеляційної скарги та матеріали справи про адміністративне правопорушення, вважаю, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, а орган чи посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення, з урахуванням положень, викладених у ст.ст. 251, 252 КУпАП, зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, керуючись законом та правосвідомістю, оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням в їх сукупності.

Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283,

284 КУпАП.

Відповідно до п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Проведення огляду на стан сп`яніння здійснюється в порядку, встановленому ст. 266 КУпАП, відповідно до Інструкції Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735 і зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 за № 1413/27858 (далі - Інструкція) та Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17.12.2008 № 1103 (далі - Порядок).

Разом із цим, диспозицією ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Апеляційним переглядом установлено, що суддя місцевого суду при розгляді справи про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП щодо ОСОБА_1 дотримав положення процесуального закону і правильно застосував норми матеріального права.

Виходячи зі змісту постанови, суддя місцевого суду заслухав пояснення ОСОБА_1 , дослідив письмові докази і відеозапис, та проаналізувавши усі докази, повно та всебічно з`ясував фактичні обставини правопорушення. Висновок судді в постанові про достатність правових підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП є вмотивованим, оскільки ґрунтується на оцінці доказів.

Невиконання ОСОБА_1 вимог п. 2.5 ПДР України, за обставин, викладених у постанові, всупереч доводів апеляційної скарги, підтверджується даними, які містяться в:

- протоколі про адміністративне правопорушення серії ОБ № 199125 від 07 вересня 2019 року, який складений уповноваженою на те особою, а його зміст у повній мірі відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, та, окрім іншого, містить достатні відомості щодо місця вчинення правопорушення та місця складання протоколу, а також виклад суті адміністративного правопорушення, виходячи з характеру вчинених дій. Зокрема, в протоколі вказані ознаки наркотичного сп`яніння водія ОСОБА_1 , які були виявлені поліцейським, та дії водія щодо ухилення від огляду, є вказівка на порушення ОСОБА_1 вимог п. 2.5 ПДР України та посилання на ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Крім того, в поясненнях по суті правопорушення ОСОБА_1 у протоколі зазначив: «аналізи на наркотичні речовини здам самостійно, транспортний засіб залишаю за місцем складання протоколу»;

- направленні водія ОСОБА_1 для проходження огляду на стан сп`яніння;

- письмових поясненнях свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які складені на виконання вимог Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС України 06.11.2015 № 1376 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 01.12.2015 за № 1496/27941 і їх зміст не суперечить фактичним обставинам правопорушення, викладеним у протоколі та переконливо доводить, що саме в присутності двох свідків водійОСОБА_1 07 вересня 2019 року о 09 год. 30 хв. відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у лікаря-нарколога в закладі охорони здоров`я;

- відеозаписах із нагрудної камери поліцейського, де зафіксовано як поліцейський в присутності двох свідків запропонував водію ОСОБА_1 пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі у лікаря-нарколога, проте останній відмовився від огляду, пояснивши це тим, що він не має часу, у нього зустріч та він запізнюється.

Ці докази, які суддя місцевого суду поклав в основу своїх висновків, є належними, допустимими та достовірними, отримані вони без порушень процесуальної процедури, не суперечать фактичним обставинам справи і об`єктивно узгоджуються між собою.

До того ж в суді першої інстанції ОСОБА_1 пояснив, що відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, оскільки керував автомобілем у тверезому стані та не вбачав підстав для проходження такого огляду. Але указана в суді ОСОБА_1 підстава відмови від виконання п. 2.5 ПДР України не звільняє водія від адміністративної відповідальності, отже суд обґрунтовано не взяв до уваги такі пояснення, оскільки за положеннями Інструкції та Порядку поліцейські мають право самостійно виявляти у водіїв ознаки, зокрема наркотичного сп`яніння, за суб`єктивними критеріями, а виявивши їх, про що в даному випадку вказано в протоколі, мають право вимагати у водія пройти огляд на стан сп`яніння, який за наявності ознак наркотичного сп`яніння проводиться в закладі охорони здоров`я.

На стадії апеляційного розгляду ОСОБА_1 фактично змінив свою позицію, повідомив про провокацію з боку поліцейських на вчинення правопорушення, яка полягала в тому, що поліцейські роз`яснили йому, що він може самостійно пройти огляд у лікаря на стан сп`яніння.

З метою перевірки пояснень ОСОБА_1 в цій частині, під час апеляційного розгляду повторно були досліджені відеозаписи, в тому числі й ті, що додатково були отримані на запит суду від УПП у Київській області, де містяться також обставини, за яких поліцейський ознайомлював ОСОБА_1 зі змістом протоколу. Проте у відеозаписах не зафіксовано жодних дій працівників поліції, які б не узгоджувалися з вимоги ст. 266 КУпАП та відповідних підзаконних актів і свідчили про провокацію правопорушення. Водночас, сам факт складання протоколу про адміністративне правопорушення, в якому викладено суть правопорушення, є посилання на правову норму, яка передбачає адміністративну відповідальність, враховуючи, що ОСОБА_1 був ознайомлений зі змістом протоколу та отримав його копію, свідчить про нещирість його пояснень про те, що він не розумів наслідків своїх дій, пов`язаних з відмовою від огляду на стан сп`яніння.

Посилання ОСОБА_1 на неповноту судового розгляду у зв`язку з тим, що в суді не допитувались свідки правопорушення та поліцейські, не заслуговує на увагу, оскільки в матеріалах справи відсутні відомості про те, що сторона захисту порушувала в суді питання про допит свідків. Разом із цим, зафіксовані у відеозаписах дані щодо події правопорушення узгоджуються з іншими доказами у справі та переконливо доводять вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Що стосується доводів ОСОБА_1 про невідповідність протоколу про адміністративне правопорушення вимогам ст. 256 КУпАП, то цей документ не містить таких недоліків, які б потребували їх усунення виключно уповноваженою особою органу, яка його склала, після повернення судом протоколу.

Встановлені суддею місцевого суду фактичні обставини правопорушення відповідають тим даним щодо суті правопорушення, які викладені в протоколі, та не виходять за межі протоколу. Факт зупинки транспортного засобу поліцейськими у Київській області, на а/д М-06, 19 км в напрямку м. Житомира, де і було складено протокол, ОСОБА_1 не оспорюється, а відсутність в протоколі відомостей щодо конкретного району в Київській області, де мала місце ця подія, жодним чином не впливає на висновки щодо доведеності вини і тим більше не є підставою для закриття провадження в справі за п. 1 ст. 247 КУпАП, як про це просить ОСОБА_1 .

За вказаних обставин, вважаю, що висновки судді місцевого суду в постанові від 18 жовтня 2019 року, відповідають фактичним обставинам справи та ґрунтуються на оцінці доказів, які спростовують позицію ОСОБА_1 в апеляційній скарзі щодо невинуватості у вчиненні правопорушення. Отже судове рішення постановлено з дотриманням вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП і відсутні законні підстави для його скасування та закриття провадження в справі.

Адміністративне стягнення на ОСОБА_1 акладено з дотриманням вимог

ст. 33, ч. 1 ст. 130 КУпАП та в межах строків, передбачених ст. 38 цього Кодексу.

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, оскільки постанова судді Святошинського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2019 року є законною та обґрунтованою.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Святошинського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2019 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду О.П. Павленко