Номер провадження: 33/813/1356/20
Головуючий у першій інстанції Пучкова І. М.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.12.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

судді - Сєвєрової Є.С.,

секретаря Чепрас А.І.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київськогорайонного суду м. Одеси від 04 вересня 2020 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАПОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

встановив:

Постановою Київського районного суду м. Одеси від 04 вересня 2020 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАПта застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 170 гривень та судового збору в розмірі 420,40 гривень в дохід держави.

У протоколі зазначено, що 30.07.2020 біля 08.30 год., ОСОБА_1 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру щодо своєї матері ОСОБА_2 , що полягало в словесних образах, чим скоїв адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Не погодившись з постановою суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначив, що не був належним чином повідомлений про розгляд справи, постанова у даній справі не надсилалась йому, протокол, складений поліцейськими не вважає належним доказом так як він містить розходження в номері квартири його складання, також наявні розбіжності, що були дописані, а саме номер телефону та місце роботи, посада, будь-які інші докази відсутні.

11.11.2020 ОСОБА_1 надав суду доповнення до апеляційної скарги, в яких посилався на постанову КАС ВП від 26.04.2018 №338/1/17, з якої виділив фразу: «саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого правопорушення».

18.12.2020 в судовому засіданні судом було відтворено та досліджено звукозапис розмови на диску, за 29- 30 липня 2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та залучено його до матеріалів справи.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши ОСОБА_1 , його представника та ОСОБА_2 , суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а постанова суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, виходячи з наступного.

За наслідками перевірки рішення суду першої інстанції в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, встановлено, що при розгляді матеріалів справи про адміністративне правопорушення, судом належним чином були досліджені докази, що містяться в матеріалах справи, зокрема дані, що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення (а.с.1), заяві потерпілої ОСОБА_2 (а.с.2), письмових поясненнях ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Також судом апеляційної інстанції в процесі розгляду даної справи було встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 наявний конфлікт щодо проживання спільно в одній квартирі.

Наразі у суді першої інстанції на розгляді перебуває позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні житлом, встановлення сервітуту та зобов`язання вчинити певні дії.

В ході апеляційного розгляду справи судом було прослухано звукозапис розмови, яка відбулася між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з якої вбачається, що у ОСОБА_2 зникли ключі від квартири, на неодноразове прохання надати їй ключі або їх дублікат, син ОСОБА_1 відмовився, ображав її нецензурними словами, намагався закрити матір в квартирі. Факт зазначеного конфлікту та час ОСОБА_1 не заперечувався.

У зв`язку з відсутністю у ОСОБА_2 ключів від квартири, остання в день сварки 30.07.2020 викликала майстра для зміни замків.

При цьому суд виходить з того, що існування спору з приводу користування житлом, незалежно від того, чиї вимоги з його учасників є правомірними, а чиї безпідставними, не надають право вчинення неправомірних дій як то насильство, образи, особливо у відносинах між родичами, зокрема, між матір`ю та сином, а тому доводи про спір з приводу житла підставою звільнення від відповідальності бути не можуть.

Судом першої інстанції справу розглянуто за відсутності учасників, тому частина доказів долучалася на стадії апеляційного перегляду.

Диспозиція ч.1 ст. 173-2 КУпАП визначає, що вчинення насильства в сім`ї, - умисне вчинення будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання захисного припису особою, стосовно якої він винесений, непроходження корекційної програми особою, яка вчинила насильство в сім`ї.

Об`єктивна сторона даного правопорушення виражається в умисному вчиненні будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконанні захисного припису особою, стосовно якої він винесений, непроходженні корекційної програми особою, яка вчинила насильство в сім`ї (матеріальний склад).

Відповідно до Закону України "Про попередження насильства в сім`ї" насильство в сім`ї- це будь-які умисні дії фізичного, сексуального, психологічного чи економічного спрямування одного члена сім`ї стосовно іншого члена сім`ї, якщо ці дії порушують конституційні права і свободи члена сім`ї як людини та громадянина і наносять йому моральну шкоду, шкоду його фізичному чи психічному здоров`ю.

Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07.12.2017 року (далі Закон) визначає, що предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають у процесі запобігання та протидії домашньому насильству.

Згідно зі ст. 3 Закону дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: подружжя; колишнє подружжя; мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; особи, які мають спільну дитину (дітей); батьки (мати, батько) і дитина (діти); та ін..

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що в протоколі про адміністративне правопорушення міститься виправлення щодо номеру квартири, в якій відбулося правопорушення та наявний допис мобільного номеру телефона та місця роботи ОСОБА_1 не мають істотного значення щодо вирішення питання про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, оскільки не свідчать про неконкретність висунутого обвинувачення, не впливають на правильність розуміння суті обвинувачення та можливість особи, яка притягається до адміністративної відповідальності організувати ефективний захист своїх інтересів.

Складений протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , з одержанням вимог КУпАП, містить суть адміністративного правопорушення, опис установлених обставин, містить зазначення порушення ОСОБА_1 , за що передбачена відповідальність ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Крім того, сам апелянт підтвердив, що ознайомився з протоколом біля квартири, в якій проживає.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 з приводу безпідставного притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП, так як в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, є безпідставними, констатуються з формальних підстав, і такими, що спростовуються оголошеними та дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, яким суд першої інстанції дав належну та об`єктивну оцінку, що також перевірено в суді апеляційної інстанції.

Посилання скаржника на те, що суд першої інстанції розглянув справу без його повідомлення підставою для скасування постанови бути не можуть з огляду на те, що апелянт скористався своїм правом щодо надання своїх пояснень та заперечень на стадії апеляційного перегляду даної справи. Крім того, законом така підстава не визначена як безумовна підстава для скасування постанови суду першої інстанції.

З огляду а викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, що ґрунтується на даних представлених матеріалах адміністративної справи, тому районний суд обґрунтовано прийшов до висновку про наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Київського районного суду м. Одеси від 04 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського

апеляційного суду Є.С.Сєвєрова