КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

4 грудня 2020 року м. Київ

Суддя Київського апеляційного суду Васильєва М.А.,

за участю:

секретаря судового засідання Яцевич Н.А.

представника Київської митниці Держмитслужби Захарова А.О.

представника особи, яка притягається до

адміністративної відповідальності, Були В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу представника Київської митниці Держмитслужби Захарова А.О. на постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 9 жовтня 2020 року, якою

ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , який працює на заводі з обробки металу у м. Мігдаль- Ха- Емек, Ізраїль, місце реєстрації: АДРЕСА_1 ,

визнаний винуватим у вчиненні порушення митних правил, передбачених ст. 471 МК України, та підданий адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 1700 грн., валютні кошти в сумі 4000 Євро повернуто ОСОБА_1 , стягнуто судовий збір в дохід держави, в сумі 420, 40 грн.,

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою суду ОСОБА_1 визнаний винуватим в тому, що 4 вересня 2020 року о 09.45 год. для проходження митного контролю в зоні митного контролю залу «Приліт» терміналу «D» ДП МА «Бориспіль», прибувши до України з Ізраїлю м. Тель-Авів, авіарейсом 778, авіакомпанії «МАУ», для проходження митного контролю своїми діями обрав канал, позначений символами зеленого кольору - «зелений коридор», тим самим, відповідно до ч. 5 ст. 366 МК України заявив про те, що переміщувані ним через митний кордон України товари не підлягають письмовому декларуванню, оподаткуванню митними платежами, не підпадають під встановлені законодавством заборони та обмеження щодо ввезення на митну територію України, тобто, своїми діями засвідчив факти, що мають юридичне значення.

Відповідно до положень ч.2 ст. 366 МК України канал, позначений символами зеленого кольору - «зелений коридор», призначений для декларування шляхом вчинення дій громадянами, які переміщують через митний кордон України товари в обсягах, що не підлягають оподаткуванню митними платежами та не підпадають під встановлені законодавством заборони або обмеження щодо ввезення на митну територію України, або вивезення за межі цієї території і не підлягають письмовому декларуванню.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 366 МК України громадянин, який переміщує товари через митний кордон самостійно обирає відповідний канал («зелений коридор» або «червоний коридор») для проходження митного контролю.

При цьому перетин особою (громадянином), що переміщує товари через митний кордон - «зеленої лінії», згідно положень Наказу Міністерства Фінансів України № 671 від 3 серпня 2018 року «Про затвердження Порядку виконання митних формальностей на повітряному транспорті», яка позначає початок «зеленого коридору», вказує, що для проходження митного контролю особою (громадянином) обрано «зелений коридор», і декларування переміщуваних товарів здійснюється шляхом вчинення дій.

На підставі положень п. 4 ст. 336 та ст. 342 Митного Кодексу України, в якості використання однієї з форм митного контролю, співробітниками митниці було проведено усне опитування громадянина України ОСОБА_1 . На запитання співробітників митниці громадянин України ОСОБА_1 повідомив, що переміщує через митний кордон України 14 000 євро.

Після проведення опитування громадянину України ОСОБА_1 було запропоновано пред`явити всю готівку в службовому приміщенні митниці. Громадянином було видано готівку в розмірі 14 000 євро, що знаходились у відкритому паперовому конверті, який був в одному з відділень поясної сумки пасажира. Готівка переміщувалась без ознак приховування. Зі слів громадянина України ОСОБА_1 вся валюта належить йому особисто. Готівка була перерахована в службовому приміщенні митниці в присутності громадянина України ОСОБА_1 .

Відповідно до приписів Постанови Правління НБУ № 3 від 02.01.2019 року «Про затвердження Положення про транскордонне переміщення валютних цінностей» та Постанови Правління НБУ № 5 від 2 січня 2019 року «Про затвердження Положення про заходи захисту та визначення порядку здійснення окремих операцій в іноземній валюті» фізичні особи (резиденти та нерезиденти) ввозять в Україну та вивозять за межі України готівкову валюту і банківські метали в сумі/вартістю, що не перевищує в еквіваленті 10000 євро, без письмового декларування митному органу.

Фізична особа ввозить в Україну та вивозить за межі України готівкову валюту і банківські метали в сумі/вартістю, що дорівнює або перевищує в еквіваленті 10000 євро, за умови її письмового декларування митному органу в повному обсязі. При цьому перерахунок сум готівкової валюти і вартості банківських металів у євро для вимог вищевказаного «Положення…» здійснюється за офіційним курсом гривні до євро, установленим Національним банком України або за крос-курсом, визначеним згідно з офіційним курсом гривні до відповідних іноземних валют і банківських металів, установленим Національним банком, на день перетинання митного кордону України або на день пересилання готівкової валюти, банківських металів.

На підставі вищевикладених норм, з виявленої суми готівки громадянину України ОСОБА_1 було пропущено 10 000 євро.

Оскільки громадянин України ОСОБА_1 самостійно своїми діями, що були виражені в обранні для проходження митного контролю переміщувану ним готівку обрав канал, що позначений символами зеленого кольору - «Зелений коридор», та на момент проходження митного контролю, належним чином заповненої митної декларації громадянин України ОСОБА_1 до митного оформлення не подав - в діях та бездіяльності громадянина України ОСОБА_1 , під час проходження митного контролю в залі «Приліт» терміналу «D» ДП МА «Бориспіль», вбачається порушення встановленого ст. 366 МК України порядку проходження митного контролю в зонах (коридорах) спрощеного митного контролю, що в свою чергу, має ознаки наявності у діях та бездіяльності громадянина України ОСОБА_1 порушення митних правил, визначеного положеннями ст. 471 МК України.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, представник Київської митниці Держмитслужби Захаров А.О. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову у повному обсязі, постановити нову постанову, якою громадянина ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні порушення митних правил, передбачениї ст. 471 Митного кодексу України, застосувати до останнього стягнення у виді штрафу в розмірі 1700 (тисяча сімсот) гривень та конфіскації товарів - безпосередніх предметів порушення митних правил - грошових коштів у сумі 4 000 Євро.

В апеляційній скарзі представник митного органу посилається на те, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що звільнення громадянина - порушника від конфіскації безпосередніх предметів правопорушення можливе лише в тому випадку, якщо конфіскація буде для конкретного порушника (або іншої особи - власника грошових коштів) - індивідуальним і надмірним тягарем. При цьому, якщо власником безпосереднього предмета правопорушення (грошових коштів) є не порушник, а інша особа, то відповідно висновок щодо «індивідуального і надмірного» тягаря слід робити не стосовно порушника митних правил, а щодо фактичного власника, адже, саме він позбавляється права власності».

Представник митного органу зазначив про те, що суд першої інстанції в оскаржуваній постанові встановлює рівень майнового становища правопорушника, не оцінює його щорічний прибуток, джерело доходів, рівень витрат, не зазначає факт наявності на утриманні ОСОБА_1 малолітніх дітей, не буре до уваги те, що ОСОБА_1 не позбавлений можливості продовжувати отримувати прибуток в результаті систематичної трудової діяльності, що вказує на передчасність висновків суду щодо «індивідуального надмірного тягара», в результаті конфіскації предметів правопорушення.

Апелянт зауважує на тому, що співвідношення суми коштів, які були вилучені в порушника до загальної суми переміщуваних коштів складає майже як один до шести, а митним органом було пропущено через митний кордон України 10 000 Євро.

Окрім того, в якості обґрунтування оскаржуваної постанови суд зазначив, що шкоду, яку ОСОБА_1 потенційно міг завдати державі була незначною, вважаючи вказане одною з підстав для незастосування конфіскації предмету правопорушення, і з такою позицією суду погодитись неможливо, так як обов`язок кожного громадянина (резидента та нерезидента в незалежності від громадянства) дотримуватись національного законодавства України, норми Конституції та не скасовує (змінює) в залежності від можливості спричинення громадянином майнової шкоди державі або без неї, а також не залежить від вартісного показника порушення (в даному випадку - розміру/суми предмета правопорушення). Окрім того, як зазначає апелянт, суд взагалі не визначив розмір та характер нанесеної шкоди, зазначивши лише, що вона була незначною.

Також суд не вказав, чи мав правопорушник можливість відвернути шкідливі наслідки правопорушення, добровільно відшкодувати збитки або усунути заподіяну шкоду, навіть незначну.

Заслухавши доповідь судді,

- пояснення представника Київської митниці Держмитслужби Захарова А.О. на підтримку апеляційної скарги,

- пояснення представника ОСОБА_1 - ОСОБА_8 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, вказавши, що чоловік вимушений був поїхати на заробітки, оскільки його батьки страждають рядом тяжких захворювань, у т.ч. батько страждає на цукровий діабет, переніс ряд операцій, є інвалідом першої групи по зору безтерміново, потребує сторонньої допомоги,

- дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог апеляційної скарги, представником митного органу не оспорюються фактичні обставини вчиненого ОСОБА_1 правопорушення за обставин, встановлених судом. Вказані обставини також не оспорюються ОСОБА_8 під час апеляційного розгляду. За таких обставин, з урахуванням положень ст. 294 КУпАП, судом апеляційної інстанції фактичні обставини справи перевірці не підлягають.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги щодо неправильного застосування до ОСОБА_1 вимог закону при накладенні стягнення за вчинене правопорушення, то доходжу такого висновку.

Санкція ст. 471 Митного кодексу України, за якою притягнуто ОСОБА_1 до відповідальності, дійсно передбачає стягнення у виді штрафу та конфіскації товарів, які є безпосередніми предметами правопорушення, переміщення яких через митний кордон України заборонено або обмежено законодавством України, про що суддя зазначив в оскаржуваній постанові.

Однак, суд не застосував такий вид стягнення, як конфіскація товарів, які є безпосередніми предметами правопорушення, обґрунтувавши свій висновок посиланням на практику Європейського суду з прав людини, та правильно зазначив, що застосування додаткового виду стягнення у виді конфіскації покладе на нього «індивідуальний надмірний тягар».

За змістом ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують відповідальність.

Для вирішення питання про конфіскацію певного предмета правопорушення мають значення, зокрема: характеристика безпосереднього предмету правопорушення (чи загалом можливе його законне переміщення через митний кордон України, у тому числі, чи підлягають сплаті митні платежі, інші податки, у зв`язку з переміщенням предмета правопорушення через митний кордон); джерело походження безпосереднього предмета правопорушення; причини, які призвели до порушення порядку проходження митного контролю в зонах спрощеного митного контролю; мета переміщення порушником предмета через митний кордон України; наявність завданої державі шкоди; вартість безпосереднього предмета правопорушення; майновий стан порушника.

Суд першої інстанції у повній мірі врахував обставини справи, характер скоєного, особу правопорушника, відсутність обтяжуючих обставин, та дійшов правильного та вмотивованого висновку, що на правопорушника може бути накладено стягнення у вигляді адміністративного штрафу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, без конфіскації вилученої валюти.

Вирішуючи питання доцільності накладення додаткового адміністративного стягнення у виді конфіскації грошових коштів, суд першої інстанції виходив з того, що конфіскація є втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном і підпадає під сферу дії пункту другого статті 1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який дозволяє договірним державам здійснювати контроль за користуванням майном для забезпечення виплати штрафних санкцій.

При цьому суд послався на те, що у цій справі порушення митних правил ОСОБА_1 полягало лише у тому, що грошові кошти не було письмово задекларовано і жодних інших негативних наслідків порушення не настало, що державі не завдано майнової шкоди, збитків у вигляді несплати митних платежів тощо.

Також, всупереч доводам апеляційної скарги, суд зазначив, що сума вилучених у ОСОБА_1 готівкових коштів є для нього значною.

Таким чином, прийнявши до уваги усі вищевказані обставини даної справи, керуючись принципом верховенства права та враховуючи практику Європейського Суду з прав людини (рішення від 11 липня 2019 року у справі «Садоча проти України»), місцевий суд дійшов висновку, що застосування додаткового адміністративного стягнення у виді конфіскації предметів порушення митних правил в даному випадку буде порушенням положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, тому що є непропорційним та становитиме індивідуальний і надмірний тягар для ОСОБА_1 .

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що перевиховання порушника в дусі додержання законів України, а також запобігання вчиненню нових правопорушень для досягнення бажаного стримуючого та карального ефекту на ОСОБА_1 достатньо накласти стягнення у виді штрафу в розмірі 1700 грн., і з таким висновком суду першої інстанції погоджується й апеляційний суд.

У справі про порушення митних правил щодо ОСОБА_1 встановлено, що протиправною поведінкою останнього був саме факт недекларування готівки у відповідному обсязі під час перетину кордону. При цьому ввезення іноземної валюти в Україну не є незаконним за діючим законодавством, оскільки дозволяється ввезення іноземної валюти, і сума, яка може бути законно переміщена через митний кордон, не є обмеженою, якщо вона декларується.

Окрім того, висновок суду першої інстанції про звільнення ОСОБА_1 від адміністративного стягнення у виді конфіскації безпосереднього предмета правопорушення ґрунтується на сукупності умов, а саме: правопорушник здійснив правопорушення з необережності, без приховування предмета, з урахуванням того, що така сума дозволена для вивезення з Ізраїлю (ас. 11), порушив правила проходження через «зелений коридор»; перемістив предмет (грошові кошти) для використання в інтересах сім`ї, і цей предмет має законне походження, оскільки інше наявними у справі доказами не підтверджено, як і не надано доказів на спростування вказаних обставин і представником митниці. Також з матеріалів справи встановлено, що дійсно батько ОСОБА_1 - ОСОБА_10 страждає на ряд тяжких хронічних захворювань - цукровий діабет, внаслідок чого відбулась гангрена правої стопи, що потягло за собою її ампутацію, захворювання очей внаслідок захворювання діабетом, йому встановлена перша група інвалідності по зору безстроково, те, що він потребує постійного стороннього догляду.

Окрім того, апеляційний суд враховує, що загалом грошові кошти можуть бути законно переміщений через митний кордон України за умови письмового декларування; предмет правопорушення не підлягає обкладенню митними платежами чи іншими податками та зборами; порушення митних правил полягає лише в тому, що предмет не було письмово задекларовано порушником, і жодних інших негативних наслідків порушення, а саме, завдання державі майнової шкоди, збитків у вигляді не сплати митних платежів, не настало.

З огляду на обставини, встановлені під час розгляду справи, враховуючи особу винного, природу походження та мету використання грошових коштів, майновий стан правопорушника, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що застосування конфіскації до предметів порушення митних правил в даному випадку є непропорційним, оскільки покладає на ОСОБА_1 індивідуальний надмірний тягар.

Таким чином судом першої інстанції правильно застосовано щодо ОСОБА_1 стягнення лише у виді штрафу без застосування додаткового стягнення у виді конфіскації товарів, які є безпосередніми предметами правопорушення.

За таких обставин, постанова судді є законною та обґрунтованою, у зв`язку з чим відсутні підстави для її скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову судді - без змін.

Керуючись ст. 529 МК України, ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 9 жовтня 2020 року, якою ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчиненні порушення митних правил, передбачених ст. 471 МК України, та підданий адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 1700 грн., та повернуто ОСОБА_1 валютні кошти в сумі 4 000 Євро, стягнуто судовий збір, в дохід держави, в сумі 420, 40 грн., - залишити без зміни, апеляційну скаргу представника Київської митниці Держмитслужби Захарова А.О. - без задоволення.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду М.А. Васильєва