КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
33/824/3992/2020 Суддя 1 інстанції - Войтенко Ю.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2020 року суддя Київського апеляційного суду Ковальська В.В., за участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 ,- розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Святошинського районного суду м. Києва від 11 вересня 2020 року про визнання винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , та закриттям провадження у справі у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Святошинського районного суду м. Києва від 11 вересня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та закрито провадження у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності.

Згідно постановою судді 22.12.2019 в м. Києві, вул. Берковецька, 6, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Mazda», д.н.з. НОМЕР_1 , на майданчику ( для паркування транспортного засобу) не надав переваги в русі автомобілю «Volkswagen Polo» д.н.з. НОМЕР_2 , який наближався з правого боку, та скоїв з ним зіткнення. В результаті ДТП обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Гр. ОСОБА_1 порушив п. 2.3 «б», 10.11 Правил дорожнього руху України, чим вчинив правопорушення передбачене ст. 124 КУпАП - порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив скасувати постанову судді та винести постанову, якою справу стосовно нього закрити без вказівки встановлення провини в будь-якій частині постанови.

Апелянт вважає, що при закритті провадження у справі у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення в будь-якій частині постанови не може бути вказівки про встановлення провини особи.

Поєднання закриття справи з одночасним визнанням вини особи у вчинені адміністративного правопорушення є, на думку апелянта, взаємовиключними рішеннями.

Посилаючись на висновок Науково-консультативної ради Вищого Адміністративного суду України від 07.08.2017, апелянт зазначає, що п. 7 ст. 247 КУпАП не містить положень про наявність у суду повноважень щодо встановлення обставин вчинення адміністративного правопорушення, наявності вини особи в його скоєнні в разі закриття провадження про адміністративні правопорушення та робить висновок про те, що встановити його провину неможливо з огляду на те, що провадження у справі належало закрити.

В доповненні до апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначив, що він не визнає себе винним у вчиненні ДТП та виклав доводи, які на його думку, свідчать про винуватість у ДТП водія автомобіля «Volkswagen Polo» д.н.з. НОМЕР_2 .

Зокрема, апелянт вказує, що він не міг помітити і пропустити автомобіль«Volkswagen Polo», бо його приховували ряд припаркованих автомобілів. При цьому апелянт як тільки помітив автомобіль «Volkswagen Polo», негайно застосував екстрене гальмування і подав звуковий сигнал.

Причиною зіткнення автомобілів, на думку апелянта, стало те, що водій автомобіля «VolkswagenPolo» д.н.з. НОМЕР_2 порушив вимоги п. 12.3 ПДР згідно з яким у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

Коли водій автомобіля «Volkswagen Polo» побачив, що водій автомобіля «Mazda» не надає йому перевагу в русі, то все-одно зобов`язаний був вдатися до гальмування, щоб уникнути зіткнення.

Заслухавши пояснення особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, а постанову судді необхідно залишити без змін, виходячи з таких підстав.

Висновок, викладений у постанові судді Святошинського районного суду м. Києва від 11 вересня 2020 року про винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, при обставинах, встановлених судом відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується наведеними у постанові доказами: даними протоколу про адміністративне правопорушення, схемою місця дорожньо-транспортної пригоди, поясненнями водія автомобіля «VolkswagenPolo» д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_2 , висновком судової автотехнічної експертизи від 14.07.2020 та відеозаписом ДТП.

Зокрема, водій автомобіля «VolkswagenPolo» д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_2 пояснив, що зіткнення автомобілів сталося тому, що водій автомобіля «Mazda», д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_1 , який рухався з правого боку, не надав переваги в русі автомобілю «VolkswagenPolo».

Пояснення водія ОСОБА_2 підтверджуються даними схеми та відео ДТП.

Згідно з висновком судової автотехнічної експертизи від 14.07.2020 в даній дорожній обстановці, з технічної точки зору, дії водія автомобіля «Mazda» ОСОБА_1 не відповідали вимогам п. 10.11 ПДР України і невиконання вимог вказаного пункту є причиною виникнення ДТП.

Отже, висновки, викладені у постанові судді Святошинського районного суду м. Києва від 11 вересня 2020 року про порушення ОСОБА_1 вимог п. п. 2.3 б, 10.11 Правил дорожнього руху України ґрунтуються на матеріалах справи та відповідають вимогам закону, а відтак, постанова судді в частині визнання вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, є законною і обґрунтованою.

Суддя районного суду, встановивши, що на момент розгляду справи щодо ОСОБА_1 закінчились строки накладення адміністративного стягнення, передбачені ст. 38 КУпАП, прийняв правильне рішення про закриття провадження у справі на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП.

При цьому суддя апеляційного суду вважає безпідставними доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що поєднання закриття справи з одночасним визнанням вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення є взаємовиключними рішеннями та про те, що що п. 7 ст. 247 КУпАП не містить положень про наявність у суду повноважень щодо встановлення обставин вчинення адміністративного правопорушення.

Дійсно, ст. 247 КУпАП передбачено, що провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за наявності обставин, передбачених цією статтею, у тому числі, і у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення (п. 7 ст. 247 КУпАП).

Чинними нормами КУпАП не передбачено, чи підлягає встановленню вина особи, щодо якої закривається справа про адміністративне правопорушення на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП.

Висновок Науково-консультативної ради Вищого Адміністративного суду України від 07.08.2017, на який посилається в апеляції ОСОБА_1 , не є нормативним актом, обов`язковим для виконання судами при розгляді справ про адміністративні правопорушення, а носить суто рекомендаційний характер.

З таких підстав вказаний висновок не був взятим до уваги суддею районного суду при прийнятті оскаржуваної постанови.

Суддя апеляційного суду вважає, що порушене в апеляції питання щодо можливості закриття провадження у справі без визнання вини особи необхідно вирішувати, виходячи з аналізу чинних процесуальних норм КУпАП, а також керуючись положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ч. 2 ст. 284 КУпАП постанова про закриття справи виноситься, окрім інших підстав, за наявності обставин, передбачених статтею 247 цього Кодексу.

За змістом статті 247 КУпАП справа про адміністративне правопорушення відносно особи може бути закрита як з реабілітуючих, так і нереабілітуючих підстав.

Так, п. 1 ст. 247 КУпАП, зокрема, передбачено, що провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення, що є реабілітуючою підставою для закриття провадження.

Закриття провадження на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП, відповідно, є нереабілітуючою підставою для закриття провадження.

Суддя апеляційного суду вважає, що питання щодо встановлення вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, повинно вирішуватись у кожній конкретній справі в залежності від стадії провадження, на якій виникли обставини, передбачені ст. 247 КУпАП, що виключають провадження у справі, а також з урахуванням позиції особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, щодо підстав для закриття провадження у справі.

Зокрема, якщо обставина, передбачена п. 7 ст. 247 КУпАП виникла під час розгляду справи в суді першої інстанції, і особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, просить, не заперечує та/або погоджується на закриття провадження у справі з підстав закінчення строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП, то закриття провадження є можливим без вирішення питання про встановлення вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Якщо особа заперечує свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, доводить свою невинуватість, не заявляє відповідних клопотань про закриття провадження та/або не погоджується на закриття провадження у справі на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП, то закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення без з`ясування питання про наявність події і складу адміністративного правопорушення є неприпустимим.

У справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 перебіг строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого ст. 38 КУпАП, закінчився на момент ухвалення суддею районного суду рішення у справі (правопорушення вчинено 22 грудня2019 року, а постанова судді прийнята 11 вересня 2019 року).

ОСОБА_1 не визнавав себе винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, про що він заявляв як при складанні протоколу про адміністративне правопорушення відносно нього, так і в судовому засіданні суду першої інстанції.

Не визнаючи себе винним у вчиненні адміністративного правопорушення, ОСОБА_1 в судовому засіданні суду першої інстанції доводив свою невинуватість.

Разом з тим, ОСОБА_1 заявив клопотання про закриття провадження у справі, за спливом строку притягнення до відповідальності без встановлення провини, посилаючись на те, що поєднання закриття справи з одночасним визнанням вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення є взаємовиключними рішеннями.

З постанови судді районного суду убачається, що суддя перевіряв обставини справи, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, внаслідок чого прийшов до висновку про винність ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, про що зазначив як у мотивувальній, так і в резолютивні частині постанови.

Суддя апеляційного суду вважає, що з урахуванням позиції ОСОБА_1 , який не визнавав себе винним у вчиненні адміністративного правопорушення, суддя районного суду, дотримуючись положень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про право на справедливий суд, обґрунтовано перевірив обставини справи щодо наявності події та складу адміністративного правопорушення.

Оскільки, суддею районного суду перевірялись обставини щодо наявності чи відсутності події і складу адміністративного правопорушення, то у постанові судді мали бути викладені висновки щодо зазначених обставин, а також відповідне рішення з приводу згаданих обставин.

Встановивши подію адміністративного правопорушення та склад адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_1 , суддя районного суду обґрунтовано визнав його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Разом з тим, суддя районного суду, встановивши, що на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закінчився строк накладення адміністративного стягнення, передбачений ст. 38 КУпАП, не наклав адміністративне стягнення, а ухвалив рішення про закриття провадження у справі на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП.

Визнання особи винною у вчиненні адміністративного правопорушення та закриття провадження у справі на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП ніяким чином не суперечить вимогам ст. 284 КУпАП, оскільки вказана норма не містить будь-яких заборон чи застережень щодо визнання особи у вчиненні адміністративного правопорушення при винесенні постанови про закриття справи з нереабілутючих підстав, у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, зокрема.

Суддя апеляційного суду вважає, що у разі заперечення особою, яка притягувалась до адміністративної відповідальності, винуватості у вчиненні адміністративного правопорушення, за відсутності відповідного бажання такої особи щодо закриття справи про адміністративне правопорушення з нереабілітуючих підстав (у даному випадку у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення), суддя районного суд не міг закрити провадження без перевірки наявності обставин, які відповідно до закону могли бути реабілітуючими підставами для закриття провадження.

Закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення з нереабілітуючих підстав без перевірки наявності обставин, які могли б бути підставою для закриття провадження з реабілітуючих підстав, на думку судді апеляційного суду, було б порушенням права особи на справедливий судовий розгляд.

Про те, що ОСОБА_1 не бажавзакриття провадження у справі виключно у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення свідчить також його звернення до апеляційною суду.

Так, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 , не заперечуючи проти закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП, просив скасувати оскаржувану постанову та винести постанову, якою закрити провадження у справі без вказівки встановлення його провини.

У доповненні до апеляційної скарги ОСОБА_1 , наголошуючи на своїй невинуватості, навів доводи щодо необґрунтованості визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення стосовно обставин вчинення ДТП.

Подача такої апеляційної скарги, свідчить про те, що особа, визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, домагалася закриття провадження у справі також і з реабілітуючої підстави - відсутності в її діях складу адміністративного правопорушення.

За відсутності у постанові судді районного суду відповідних висновків щодо винуватості ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення та рішення про визнання його винним за ст. 124 КУпАП суддя апеляційного суду був би позбавленим можливості перевірити доводи апеляційної скарги та, відповідно, вирішити питання щодо можливості закриття провадження у справі на підставі реабілітуючих обставин, на що вказувалось в апеляційній скарзі та доповненні до неї.

Така обставина також могла бути розцінена як порушення права на перегляд судового рішення у справі про адміністративне правопорушення в апеляційному порядку, що є складовою частиною права на справедливий суд.

Отже, постанова судді Святошинського районного суду м. Києва від 11 вересня 2020 року про визнання винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та закриття провадження у справі у зв`язку із закінченням строків накладення стягнення є законною і обґрунтованою, а тому підстав для її зміни чи скасування немає.

На підставі наведеного та керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

П О С Т А Н О В И В:

Постанову судді Святошинського районного суду м. Києва від 11 вересня 2020 року про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення,, та закриттям провадження у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності залишити без змін,а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.

Постанова судді апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду В.В. Ковальська