Провадження № 33/801/874/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ковальчук Л. В.
Доповідач: Сало Т. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2020 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд, суддя Сало Т.Б., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 12 жовтня 2020 року в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

встановив:

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 12 жовтня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян в сумі 10 200 гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 420,40 грн.

Не погодившись із вказаною постановою ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції.

Скарга мотивована тим, що суд відхилив його клопотання про закриття провадження у справі на підставі п. 6 ст. 247 КУпАП (у зв`язку із скасуванням акта, який встановлює адміністративну відповідальність) обмежившись необґрунтованістю такого клопотання; оскільки він не визнав вину у вчиненні правопорушення та під час звернення до нього працівників поліції автомобілем він не керував, він заявляв клопотання про витребування відеофіксації адміністративного правопорушення та виклик в судове засідання свідків події, а у разі неможливості встановити істину повернути матеріали органу, який направив їх до суду, однак, такі клопотання були відхилені судом без обґрунтування; судом не з`ясовано, де саме було вчинено адміністративне правопорушення.

У судове засідання, призначене на 17 листопада 2020 року, ОСОБА_1 не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується наявною в матеріалах справи розпискою.

Відповідно до положень ст. 294 КУпАП, неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

Враховуючи строки розгляду апеляційної скарги, визначені ст. 294 КУпАП, а також те, що ОСОБА_1 був присутнім в судовому засіданні 13.11.2020, надав свої пояснення, а в судове засідання 17.11.2020, будучи належним чином повідомленими про дату і час розгляду справи, не з`явився, причини неявки не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не подав, апеляційний суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи у його відсутність.

Перевіривши матеріали справи, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У статті 280 КУпАП зазначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 364355, складеного 09.08.2020 поліцейським взводу 2 роти 2 батальйону управління патрульної поліції у Вінницькій області ДПП сержантом поліції Бойко І.М., 09.08.2020 о 13 год. 08 хв. в м. Вінниці по вул. Коріатовичів водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Kia Sorento, д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки із застосуванням спеціального приладу та в закладі охорони здоров`я КП ВОНД «Соціотерапія» водій ОСОБА_1 відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с.2).

У пункті 2.5 Правил дорожнього руху України зазначено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Статтею 130 КУпАП передбачена відповідальність, зокрема, за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Тобто, відмова водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння сама по собі утворює склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП.

Під час розгляду справи суд першої інстанції у відповідності до вимог ст.280 КУпАП з`ясував всі обставини, що підлягають доказуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення.

Висновок суду першої інстанції про те, що у діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП України, а саме відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Відповідно до ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Одним із доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 є те, що суд необґрунтовано відхилив його клопотання про закриття провадження у справі на підставі п. 6 ст. 247 КУпАП, однак, такі твердження не беруться апеляційним судом до уваги з наступних підстав.

У п. 6 ч. 1 ст. 247 КУпАП зазначено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за обставини скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність.

В цьому пункті йдеться про випадки скасування акта, яким встановлена адміністративна відповідальність, натомість у результаті внесення змін до статті 130 КУпАП юридична відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, або інші дії, виключені зі статті 130 КУпАП, була не скасована та не пом`якшена, а навпаки посилена.

До набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» № 2617-VІІІ від 22 листопада 2018 року, тобто до 01 липня 2020 року, положеннями КУпАП було передбачено адміністративну відповідальність, зокрема за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Після набрання чинності вказаного закону, тобто з 01 липня 2020 року, відповідальність, зокрема, за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, виключено з ч. 1 ст. 130 КУпАП та закріплено у ст.286-1 КК України.

Разом з тим, Законом України від 17 червня 2020 року № 720-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень», який набрав чинності 03 липня 2020 року, внесені нові зміни до Закону № 2617-VIIІ, а саме, згідно з вимогами пункту 117 Розділу І Закону № 720-IX: у пункті 1 Розділу І Закону № 2617-VIIІ виключено підпункт 4, який запровадивши нову редакцію ст. 130 КУпАП виключав адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами у стані сп`яніння - відтак адміністративна відповідальність за ці дії відновлена з 03 липня 2020 року; у пункті 2 Розділу І Закону № 2617-VIIІ виключено підпункт 171, який доповнивши КК України ст. 286-1 криміналізував відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, відтак з 03 липня 2020 року відбулася декриміналізація цих дій.

Тому з 3 липня 2020 року стаття 130 КУпАП підлягає застосуванню в редакції, що діяла до набрання чинності Законом № 2617-VIII.

З оскаржуваної постанови слідує, що суд першої інстанції відхилив клопотання ОСОБА_1 про закриття провадження у справі як необґрунтоване, а та обставина, що суд не мотивував в постанові таку відмову не спростовує висновків суду першої інстанції в частині відсутності підстав для закриття провадження у справі.

Також в апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що суд першої інстанції не обґрунтовано відхилив клопотання про витребування матеріалів технічної відеофіксації адміністративного правопорушення, про виклик свідків, а також про направлення матеріалів справи органу, який направив їх до суду, однак, з оскаржуваної постанови слідує, що суд відхилив вказані клопотання, оскільки вважав, що по справі зібрано достатньо доказів, що підтверджують винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Вказаний висновок суду ОСОБА_1 в апеляційній скарзі не спростовано.

З метою перевірки доводів апеляційної скарги, зокрема в тій частині, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, апеляційним судом з Департаменту ПП УПП у Вінницькій області витребувано відеозапис з нагрудної камери сержанта поліції Бойко І.М., який склав протокол про адміністративне правопорушення.

Із вказаного відеозапису вбачається, як патрульний автомобіль зупиняється позаду автомобіля ОСОБА_1 , при цьому чути спеціальний звуковий сигнал патрульного авто. Зупинивши автомобіль Kia Sorento, д.н.з. НОМЕР_1 , поліцейський підійшов з боку водійського сидіння вказаного автомобіля, за кермом якого був ОСОБА_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння: порушення мови; порушення координації рухів.

Апеляційний суд звертає увагу, що протокол про адміністративне правопорушення будь-яких пояснень ОСОБА_1 , в тому числі щодо того, що він не керував транспортним засобом, не містить.

Твердження апелянта про те, що суд не встановив місце вчинення правопорушення, оскільки в протоколі про адміністративне правопорушення місце вчинення правопорушення (вул. Коріатовичів) відрізняється від місця складення протоколу (вул. Зодчих,10) не є суттєвими, оскільки по-перше, місце вчинення правопорушення може не збігатися з місцем складання протоколу, і по-друге, вказані доводи не свідчать про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Матеріали справи не містять доказів того, що під час складання поліцейським протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 останній висловлював свої зауваження щодо його змісту.

Всі інші доводи апеляційної скарги є формальними, не спростовують висновків суду та не є безумовною підставою для скасування постанови суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції повно та об`єктивно з`ясовано фактичні обставини справи, вина ОСОБА_1 доведена повністю, а його дії правильно кваліфіковані за ч.1 ст.130 КУпАП.

Оскільки постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, тому її необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 12 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Т.Б. Сало