Справа № 471/1045/20
Провадження №3/471/531/20
Номер рядка звіту 200
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"29" грудня 2020 р.

Суддя Братського районного суду Миколаївської області Скарницька І.Б., за участю секретаря Романчук О.О., розглянувши матеріали, які надійшли від Братського ВП ГУНП в Миколаївській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вознесенськ Миколаївської області, громадянина України, проживаючого по АДРЕСА_1 , протягом року до адміністративної відповідальності не притягувався,

за ст. 44-3 Кодексу України про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії АПР18 639316 від 11.10.2020 року, 11.10.2020 року ОСОБА_1 здійснював реалізацію картоплі на перехресті вул. Вороніна та вул. Некрасова в смт. Братське, поза межами ринку, без засобів індивідуального захисту - захисної маски, що закриває ніс та рот, чим порушив пп. 1 пункту 10 постанови Кабінету Міністрів України № 641.

У судове засідання не з`явився ОСОБА_1 , про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі.

Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (ч. 1 ст. 268 КУпАП).

Суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, оскільки він неодноразово повідомлявся про розгляд справи та за практикою ЄСПЛ «сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див., mutatis mutandis, рішення у справі "Олександр Шевченко проти України" (974_256) (Aleksandr Shevchenko v. Ukraine), заява N 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та "Трух проти України" (Trukh v. Ukraine) (ухвала), заява N 50966/99, від 14 жовтня 2003 року)».

Дослідивши протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали в обґрунтування доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, суд встановив таке.

Відповідно до ст. 9 КУпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення має бути з`ясовано, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини.

Складом адміністративного правопорушення є передбачена нормами права сукупність ознак (елементів), за наявності яких те чи інше протиправне діяння можна кваліфікувати як адміністративне правопорушення. Таку сукупність ознак формують чотири складових елементи: об`єкт, об`єктивна сторона (характеризують зовнішню сторону правопорушення); суб`єкт та суб`єктивна сторона (характеризують внутрішню сторону правопорушення).

Відповідно до ч. 1 ст.44-3 КУпАП адміністративне правопорушення полягає, зокрема, в порушенні правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Таким чином, диспозиція ст. 44-3 КУпАП є бланкетною нормою і відсилає до правил та обмежень, що визначаються іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 1 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» визначено, що карантин - адміністративні та медико-санітарні заходи, що застосовуються для запобігання поширенню особливо небезпечних інфекційних хвороб.

Відповідно до статті 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України.

Питання про встановлення карантину порушує перед Кабінетом Міністрів України центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, за поданням головного державного санітарного лікаря України.

Рішення про встановлення карантину, а також про його відміну негайно доводиться до відома населення відповідної території через засоби масової інформації.

Відповідно до постанови Кабінету міністрів України №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVІD-19», спричиненої короно вірусом SARS-CoV-2» від 22.07.2020 року № 641, в редакції постанови КМУ № 760 від 29.09.2020 року, до обмежень, передбаченого пп.1 пунктом 10 цієї постанови, відноситься перебування в громадських будинках і спорудах, громадському транспорті без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно.

З вищенаведеного вбачається, що ОСОБА_1 мав перебувати в громадському будинку і споруді, громадському транспорті без вдягнутого засобу індивідуального захисту, зокрема респіратору або захисної маски, що закриває ніс та рот, у тому числі виготовленої самостійно, натомість останній згідно протоколу перебував на перехресті двох вулиць поза межами місця відведеного для торгівлі.

Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Встановлені правила допустимості і відповідності доказів є гарантом їх достовірності та істинності.

Згідно ст.252 КУпАП, докази повинні оцінюватися за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Разом з тим, обставини зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення повинні підтверджуватися належними доказами (покази свідків, аудіо-відео-фото докази, пояснення особи, яка притягається до відповідальності та інше), але ці обставини нічим не підтверджені, оскільки пояснення свідка належним чином не оформлені, а рапорт працівника поліції не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративних правопорушень.

Оцінюючи надані суду докази в їх сукупності, суд керується основними конституційними засадами судочинства, визначеними ст. 129 Конституції України, до яких відноситься забезпечення доведеності вини і змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а також ст. 62 Конституції України та загальними принципами права, згідно яких усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Крім того, в матеріалах доданих до протоколу про адміністративне правопорушення не надано жодного доказу, який би підтверджував обставини, які вказані в протоколі, окрім того, посилання на пп. 1 п. 10 вище вказаної постанови не відповідає об`єктивні стороні правопорушення зазначеного у постанові.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Враховуючи викладене, суд, тлумачать всі сумніви на користь особи, яка притягується до відповідальності, вважає вину ОСОБА_1 у вчинені правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП недоведеною належними і допустимими доказами, а тому провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно нього необхідно закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного та керуючись статтями 247, 251, 256, 278 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі відносно ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення, закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Миколаївського апеляційного суду через Братський районний суд Миколаївської області.

Суддя - Скарницька І.Б.