Справа № 214/7133/20
3/214/3090/20
П О С Т А Н О В А

Іменем України

04 листопада 2020 року м. Кривий Ріг

Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого судді Євтушенка О.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали, які надійшли від Полку патрульної поліції в м. Кривому Розі Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, тимчасово не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 ч.1 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

13 жовтня 2020 року на адресу суду надійшов протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №139332 від 03 жовтня 2020 року у відношенні ОСОБА_2 про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення слідує, що 03 жовтня 2020 року о 05 год. 05 хв. водій ОСОБА_2 керував автомобілем марки ВАЗ 2171, р/н НОМЕР_1 , по автодорозі вул. Володимира Великого біля буд.43-а в м. Кривому Розі з ознаками алкогольного сп`яніння: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження медичного огляду у встановленому законом порядку на стан сп`яніння ОСОБА_2 відмовився в присутності двох свідків. У провину ОСОБА_2 ставиться порушення п.2.5 ПДР України.

В судове засідання ОСОБА_2 повторно не з`явився, повідомлявся у встановленому законом порядку належним чином, причини неявки суду не відомі. Заяв про відкладення розгляду справи від нього суду не надходило.

Як встановлюють Бангалорські принципи поведінки суддів, схвалені резолюцією 2006/23 Економічної і Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року, об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття.

Разом з тим, керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суд виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентним є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Креуз проти Польщі» № 28249/95 від 19 червня 2001 року, в п.53 якого зазначено, що «…право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави ...», тобто уникнення зловживання суб`єктами такими правами.

Приймаючи до уваги, що судом вжито необхідних заходів для забезпечення участі ОСОБА_2 у судовому засіданні, справа призначалася до розгляду, останній не з`явився до суду, клопотань про відкладення розгляду справи від останнього не надходило, причини його неявки до суду визнано неповажними, тому з метою дотримання розумного строку розгляду справи, забезпечення можливості своєчасного притягнення особи до відповідальності у випадку доведення її винуватості та уникнення безкарності, з урахуванням достатності обсягу наявних доказів, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності ОСОБА_2 , оскільки положення ч.2 ст.268 КУпАП не містять імперативного припису щодо обов`язкової його участі в судовому засіданні під час розгляду даної категорії справ.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, оглянувши фрагменти відеозаписів на диску DVD-R з боді-камери, надавши оцінку доказам в їх сукупності, приходить до наступного висновку.

Згідно зі ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

В розумінні ст.280 КУпАП, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) зобов`язаний з`ясувати, зокрема, чи підлягає особа адміністративній відповідальності за інкриміноване їй адміністративне правопорушення, тобто перевірити правильність кваліфікації її дій.

Склад адміністративного правопорушення це передбачена нормами права сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак протиправного соціально шкідливого діяння, за наявності яких діяння можна кваліфікувати як адміністративне правопорушення. Відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу в цілому.

Диспозицією ч.1 ст.130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за ухилення осіб, які керують транспортними засобами, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного чи наркотичного сп`яніння.

Визначаючи склад вказаного адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, обов`язково необхідно встановлювати наявність дійсних підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває в стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану, передбаченими п.п.3, 4 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затверджених Наказом МВС України та МОЗ України № 1452/735 від 09 листопада 2015 року. Саме наявність/відсутність таких підстав зумовлює правомірність/неправомірність дій працівників поліції щодо вимоги пройти огляд на визначення стану сп`яніння у встановленому законом порядку.

Так, з протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №139332 від 03 жовтня 2020 року та рапорту інспектора ПП Гаврильців Є.О. слідує, що 03 жовтня 2020 року о 05 год. 05 хв. водій ОСОБА_2 керував автомобілем марки ВАЗ 2171, р/н НОМЕР_1 , по автодорозі вул. Володимира Великого біля буд.43-а в м. Кривому Розі, де був зупинений працівниками поліції.

Факт руху транспортного засобу марки ВАЗ 2171, р/н НОМЕР_1 , по автодорозі вул. Володимира Великого біля буд.43-а в м. Кривому Розі о 05 год. 05 хв. 03 жовтня 2020 року під керуванням водія ОСОБА_2 також зафіксовано на фрагменті відеозапису №2020_1003_05343_1 на диску DVD-R. При цьому транспортний засіб було виявлено працівниками поліції о 05.03 год., а фактично пред`явлено вимогу та зупинено о 05.06 год. Весь цей час службовий автомобіль поліцейських їхав за автомобілем марки ВАЗ 2171, р/н НОМЕР_1 .

У розумінні ст.31 Закону України «Про Національну поліцію», перевірка документів особи, зупинення транспортного засобу та інші дії, передбачені цією нормою, є превентивними поліцейськими заходами, під час проведення яких поліція зобов`язана повідомити особі про причини застосування до неї превентивних заходів, а також довести до її відома нормативно-правові акти, на підставі яких застосовуються такі заходи.

Відповідно до ст.35 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі: 1) якщо водій порушив ПДР України; 2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу; 3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення; 4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку; 5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути; 6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод; 7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху; 8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху; 9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв. При цьому, поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

Оглядом фрагментів відеозаписів встановлено, що ОСОБА_2 дійсно був за кермом автомобіля, що ним не оспорювалось. Хоча й в рапорті інспектора причиною зупинки зазначено начебто виїзд водія з прилеглої території без увімкнення покажчика повороту, однак на жодному з фрагментів відеозаписів не зафіксовано цього, як і не зафіксовано, аби інспектор чітко назвав причину зупинки та виніс у відношенні водія постанову за фактом виявленого порушення. До того ж на фрагменті відеозапису №2020***337 зафіксовано, як ОСОБА_2 просить інспектора надати для огляду відео з фіксацією порушення, на якому було б зафіксовано порушення ПДР України, що стало причиною зупинки, однак інспектор в наданні для огляду відео в категоричній формі відмовив, зауваживши, що з усіма відео водій буде мати можливість ознайомитись в суді.

Інші фрагменти відеозаписів на диску DVD-R під №2020***332, №2020***353, №2020***361, №2020***378, №2020***382 не містять інформації, яка б мала істотне значення для розгляду справи в межах протоколу про адміністративне правопорушення та стосувалась обставин вчинення інкримінованого ОСОБА_2 правопорушення.

Поміж іншим, відповідно до положень ПДР України, перевірка документів у водія може мати місце у випадку допущення ним порушення ПДР України, скоєння ДТП чи причетності до пригоди, що в даному випадку відсутнє, а відтак ставить під сумнів правомірність зупинки ОСОБА_2 працівниками поліції загалом.

Окремо уваги заслуговує процесуальний порядок пред`явлення інспектором вимоги пройти ОСОБА_2 огляд на стан сп`яніння та фіксація відмови від огляду.

Відповідно до п.7 розділу І, п.1 розділу ІІ Інструкції № 1452/735 від 09 листопада 2015 року, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває в стані алкогольного або іншого сп`яніння чи перебуває під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції згідно з ознаками, визначеними в п.3 розділу І Інструкції, поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом. У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до ст.266 КУпАП.

Системним аналізом розділів ІІ, ІІІ Інструкції № 1452/735 від 09 листопада 2015 року суд приходить до висновку, що з огляду на специфіку проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння він проводиться початково саме на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального приладу, а лише у випадку відмови водія від проходження такого огляду чи незгоди з його результатами в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надається право проведення такого огляду з обов`язковим проведенням лабораторних досліджень біологічного середовища водія (п.п.7, 8, 12 розділу ІІІ Інструкції).

Склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП буде мати місце при наявності об`єктивної сторони, що передбачає необхідність обов`язкової наявності кваліфікуючих ознак цього правопорушення відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння за умови очевидної наявності ознак сп`яніння, суб`єктивної наявність прямого умислу та спеціального суб`єкта водія.

На жодному з фрагментів відеозаписів, переглянутих судом, не встановлено, аби на місці зупинки транспортного засобу інспектор чітко висловив підозру стосовно перебування ОСОБА_2 в стані алкогольного сп`яніння із чіткою деталізацію виявлених у нього ознак, та пропонував йому пройти огляд на встановлення такого стану саме на місці зупинки транспортного засобу за допомогою алкотесту чи в медичному закладі.

При цьому, на фрагменті відеозапису 2020***337 на диску DVD-R зафіксовано, що о 05.37 год. начебто в присутності свідків (анкетні дані яких інспектором не встановлено, особу не перевірено, та самих свідків на відео не видно) інспектор у стверджувальній формі повідомляє, що водій ОСОБА_2 відмовився від проходження огляду на встановлення стану алкогольного сп`яніння, однак яким саме чином на місці чи в медичному закладі не зазначає. Разом з тим, оглядом усіх фрагментів відеозаписів не зафіксовано, аби інспектор чітко назвав ознаки алкогольного сп`яніння, виявлені у водія, а також запропонував йому пройти огляд спочатку на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатору. Фактично інспектор суб`єктивно, на власний розсуд розцінив поведінку водія та зробив висновок, що той огляд проходити не буде. Суб`єктивність ставлення інспектора до водія також прослідковується на відео №2020***345, коли ОСОБА_2 висловлював обурення його безпідставною зупинкою, незрозумілою вимогою пройти огляд, у відповідь на що інспектор зауважив: «Ваші доводи та обурення вже не цікаві, відмова від огляду зафіксована, протокол буде складено, всі свої доводи скажете в суді».

Окремої уваги заслуговує відсутність в матеріалах справи доказів відсторонення ОСОБА_2 від подальшого керування транспортним засобом у відповідності до вимог ч.7 ст.266 КУпАП. На фрагменті відеозапису №2020***384 зафіксовано, як інспектор ознайомлює водія зі змістом протоколу, датою та місцем розгляду справи в суді, пропонує надати посвідчення водія для вилучення. Дій, які б свідчили про відсторонення від керування інспектор не вчиняв.

Такий формалізований підхід поліцейських до оформлення матеріалів, фіксації відмови водія від проходження огляду, допущення грубих порушень процесуального порядку та процедури оформлення матеріалів, хронологічності процесуальних дій, суд розцінює як свідчення необ`єктивності під час вирішення питання про можливість притягнення ОСОБА_2 до відповідальності.

Згідно зі ст.251 КУпАП, наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи встановлюється доказами у справі, якими є: протокол про адміністративне правопорушення, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речові докази та інші документи.

Натомість будь-які інші докази, які б з достовірністю підтверджували вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, суду не надані.

У рішеннях від 30 травня 2013 року у справі № 36673/04 «Малофєєва проти Росії» та від 20 вересня 2016 року у справі №926/08 «Карелін проти Росії» Європейський суд з прав людини зауважив, що «… при розгляді справи суд має бути неупередженим і безстороннім і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення. Відповідне формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено не судом, а перед судом у змагальному процесі. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки, таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод...».

Для того, щоб особа була притягнута до адміністративної відповідальності, необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення. Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.

Згідно зі ст.284 КУпАП, по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених ст.24-1 цього Кодексу; 3) про закриття справи.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема, у разі відсутності складу адміністративного правопорушення.

Оскільки відповідно до ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, тому суд приходить до висновку про необхідність закриття провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу правопорушення.

З огляду на закриття провадження у справі без накладення на особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, адміністративного стягнення, судовий збір в порядку ст.40-1 КУпАП стягненню не підлягає.

Керуючись ч.1 ст. 130, ст.245, п.1 ч.1 ст.247, ст.ст.252, 280, 283, 284 КУпАП, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена особою, щодо якої її винесено, захисником протягом 10 днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга подається до Дніпровського апеляційного суду через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Суддя О.І. Євтушенко