ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 3/753/7325/20
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" листопада 2020 р. суддя Дарницького районного суду м. Києва Коляденко П.Л., розглянувши справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працюючого на посаді молодшого інспектора відділення логістики та матеріально-технічного забезпечення ПП особливого призначення № 2 ГУНП у м. Києві, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення правопорушень, передбачених ст. ст. 122-2, 130 ч. 1 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , 11.09.2020 року, о 22 год. 00 хв., рухаючись по вул. Бориспільська, 45 у м. Києві, керуючи автомобілем «Opel Astra», д.н.з. НОМЕР_1 , в порушення вимог п. 2.4 ПДР, на вимогу працівника поліції про зупинку транспортного засобу, завчасно подану за допомогою проблислових маячків синього та червоного кольору та звукового сигналу, не зупинився та був затриманий шляхом переслідування на патрульному автомобілі «Toyota Prius», д.н.з. НОМЕР_2 на вул. Бориспільська, 27/1.

Крім того, ОСОБА_1 керував вказаним транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя та поведінка, що не відповідає дійсності. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, в порушення вимог п. 2.5 ПДР, відмовився в кабінеті лікаря за адресою: м. Київ, вул. П. Запорожця, 20, у Київській міській наркологічній клініці «Соціотерапія», у присутності двох свідків.

До суду 16.10.2020 року та 02.11.2020 року ОСОБА_1 до суду не з`явився, подав клопотання про відкладення судового засідання, у зв`язку з хворобою.

Аналогічне клопотання надійшло і 10.11.2020 року. При цьому вказане клопотання нічим не підтверджено, а копія листка непрацездатності, долученого до нього викликає сумніви щодо його справжності, оскільки у ньому не вказано з якого часу відкрито лікарняний та не вказано орієнтовної дати його закриття.

Разом з тим, відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні «Смірнов проти України» (2005 р.), у силу вимог параграфу 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, у першу чергу, на відповідні державні судові органи.

Розумність тривалості судового провадження оцінюється у залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням параграфу 1 статті 6 даної Конвенції.

При цьому до завдань Кодексу України про адміністративні правопорушення наряду із охороною прав і свобод громадян віднесено в тому числі і виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Таким чином відкладення розгляду справи про адміністративне правопорушення не має перешкоджати її розгляду зі збереженням можливості притягнення особи до адміністративної відповідальності в межах строків, визначених, зокрема, статтею 38 КУпАП, у разі встановлення наявності складу адміністративного правопорушення в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Також, справа не є складною ні в правовому, ні у фактичному аспекті, і в даному випадку безпідставне задоволення клопотання та відкладення розгляду на дату, яка би безальтернативно була би поза межами строку накладення адміністративного стягнення, призвела би до штучного створення умов для уникнення відповідальності за скоєне правопорушення.

Крім того, клопотань про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, в тому числі із використанням власних технічних засобів, до суду не надходило.

Враховуючи викладене, з метою дотримання вимоги розумного строку відповідно до статті 6 параграфа 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, вважаю за необхідне розглядати справу на підставі доказів, наявних в матеріалах справи.

Оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, приходжу до наступних висновків.

Відповідно до загальних положень ПДР, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка інспектор поліції ОСОБА_2 показав, що під час патрулювання побачили автомобіль «Opel Astra», д.н.з. НОМЕР_1 , який рухався із порушенням ПДР. Було прийнято рішення про зупинку вказаного транспортного засобу, вони ввімкнули синьо-червоні проблискові маячки, однак водій проігнорував їх вимогу та став втікати, на звукові сигнали не реагував. В ході переслідування, вказаний автомобіль заїхав в тупік і його було заблоковано. Водій вийшов із автомобіля та став втікати. Наздогнавши водія до нього убло застосовано спеціальні засоби - кайданки, оскільки поведінка останнього була неадекватною. При спілкуванні із водієм, яким виявився ОСОБА_1 , у останнього було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою приладу Drager Alcotest. ОСОБА_3 відмовився проходити огляд на місці, при цьому погодився проїхати до лікаря-нарколога. Разом з тим, по приїзду до лікарні, водій від проходження огляду відмовився у присутності двох запрошених свідків. Автомобіль було передано під розписку тверезому водієві. Водія ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 6 ст. 121 КУпАП, про що свідчить постанова серії ДПР 18 № 780307 від 11.09.2020 року.

Також винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-2 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, підтверджується в повному обсязі сукупністю доказів, наявних в матеріалах справи, а саме даними: протоколу про адміністративне правопорушення, складеного відносно ОСОБА_1 ; відеозапису, відтвореного в судовому засіданні, з якого вбачається, що останнього було зупинено, шляхом переслідування та письмовими поясненнями ОСОБА_4 , який зазначив, що він, перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Бориспільська, 45, став свідком переслідування працівниками поліції автомобіля «Opel Astra», д.н.з. НОМЕР_1 , який вилетів йому назустріч та мало не допустив зіткнення із ним, зіткнення вдалося уникнути лише завдяки його реакції.

Крім того, як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя та поведінка, що не відповідає дійсності.

Згідно зі ст. 2 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 р. N 1103, огляду підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - стан сп`яніння), згідно з ознаками такого стану, установленими МОЗ і МВС.

При цьому згідно п. 3 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України від 09.11.2015 № 1452/735, ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

За наведених обставин вважаю, що у працівника поліції були наявні передбачені законом підстави для проведення ОСОБА_1 відповідного огляду на стан сп`яніння, про що, фактично, працівник поліції і зазначив у протоколі про адміністративне правопорушення.

Як вбачається з даних відеозапису, зробленого за допомогою боді-камери, запис якої було долучено до матеріалів справи та відтвореного в судовому засіданні, ОСОБА_1 у категоричній формі відмовився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки, однак погодився проїхати до лікаря-нарколога, однак по приїзду до лікарні знову ж таки відмовився від проходження огляду Вказані дії оцінюються як ухилення від проходження відповідного огляду, з метою уникнути відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки відповідно до вимог п. 2.5 ПДР водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану зокрема, алкогольного сп`яніння.

Факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння було зафіксовано в присутності двох свідків - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які в своїх письмових поясненнях зазначили, що в їх присутності ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у медичному закладі (лікаря-нарколога).

Крім того, відповідно до ч. 1 розділу Х Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 р. № 1395, водії, стосовно яких у поліцейських є достатні підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами та огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Як вбачається з даних розписки, ОСОБА_1 було відсторонено від керування транспортним засобом, а автомобіль, яким керував останній, було передано на зберігання ОСОБА_7 , який зобов`язувався доставити його за адресою: АДРЕСА_1.

З урахуванням наведеного вважаю, що винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 122-2, 130 ч. 1 КУпАП, за обставин, викладених у протоколах, доведена у повному обсязі.

Враховуючи те, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, приходжу до висновку, що необхідним та достатнім є адміністративне стягнення у виді штрафу в межах санкції статтей 122-2, 130 КУпАП.

Виходячи з норм ст. 36 КУпАП остаточне адміністративне стягнення накласти у межах санкції статті встановленої за більш серйозне правопорушення.

Крім того, відповідно до положень ст. 40-1 КУпАП у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення з особи, яка притягається до адміністративного відповідальності підлягає стягненню судовий збір.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 420 грн. 40 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 36, 40-1, 122-2, 130 ч. 1, 283-285 КУпАП, ст. 4 Закону України «Про судовий збір», суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-2, ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на підставі ст. 36 КУпАП накласти остаточне адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами строком 1 рік.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 420 грн. 40 коп.

Строк позбавлення права керування всіма видами транспортних засобів обчислювати з дня винесення постанови про позбавлення цього права, у разі ухилення від здачі документа, що посвідчує право керування транспортними засобами - з моменту примусового вилучення такого документу.

Роз`яснити, що в разі несплати штрафу в п`ятнадцятиденний строк з дня вручення постанови правопорушнику, сума штрафу буде стягнена в порядку примусового виконання постанови в подвійному розмірі.

Крім того, роз`яснити, що після закінчення призначеного строку позбавлення спеціального права, вилучене посвідчення водія повертається після успішного складання іспитів на право керування транспортним засобом.

Постанова судді пред`являється до примусового виконання протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку оскарження цієї постанови.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва.

Суддя