Справа № 456/1693/19 Головуючий у 1 інстанції: Шрамко Р.Т.
Провадження № 33/811/1189/19 Доповідач: Михалюк В. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2020 року м. Львів

Львівський апеляційний суд у складі :

Головуючого судді Михалюка В.О.,

з участю особи, яка притягалась до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

прокурора Головацького І.З.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 30 жовтня 2019 року,

в с т а н о в и в:

Постановою судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 30 жовтня 2019 року,

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительки АДРЕСА_1 ,

визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, та провадження в справі закрито у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Згідно постанови суду першої інстанції та відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення № 44-01/243/19 від 23.04.2019 вбачається, що ОСОБА_1 в порушення вимог ч. 2 ст. 52 Закону України «Про запобігання корупції», а також рішення Національного агентства з питань запобігання корупції від 10.06.2016 № 2 «Про початок роботи системи подання та оприлюднення декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.07.2016 за № 958/29088 (зі змінами), рішення Національного агентства від 10.06.2016 № 3 «Про функціонування Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.07.2016 за № 959/29089 (зі змінами), несвоєчасно повідомила Національне агентство про суттєві зміни в майновому стані суб`єкта декларування, чим вчинила адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 172-6 КУпАП.

Не погодившись з даною постановою судді, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій вважає що дана постанова незаконна та необґрунтована, оскільки постановлена з порушенням вимог діючого КУпАП та врахування положень Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод практики Європейського суду з прав людини. Зазначає, що положеннями КУпАП передбачено, що закінчення строків накладення адміністративних стягнень є підставою, що виключає провадження у справі на будь-якій стадії, що унеможливлюється здійснення будь-яких заходів, спрямованих на притягнення особи до адміністративної відповідальності. Приписи ст. 247 КУпАП є імперативними і чітко вказують, що суд повинен лише закрити провадження, не вирішуючи при цьому жодних інших питань.

Звертає увагу на те, що на час розгляду судом першої інстанції, тобто 30.10.2019, справи про адміністративне правопорушення відносно неї за ч.2 ст. 172-6 КУпАП, збіг термін притягнення особи до адміністративної відповідальності, більш того, що протокол про адміністративне правопорушення надійшов до суду уже після спливу строку притягнення до адміністративної відповідальності тобто, у термін, що перевищує 3 місяці. Отже, суд мав закрити провадження у зв`язку iз закінченням строків, оскільки на момент розгляду протоколу про адміністративне правопорушення сплинули строки притягнення до адміністративної відповідальності, передбачені ст. 38 КУпАП, або ж перейти до повного розгляду, передбаченого чинним КУпАП, для встановлення вcix обставин у справі чого не відбулось.

Просить постанову Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 30 жовтня 2019 року в частині визнання ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП скасувати, а в частині закриття провадження у справі у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст. 38 КУпАП залишити без змін.

28 січня 2020 року на адресу Львівського апеляційного суду від ОСОБА_1 поступила заява про уточнення апеляційних вимог, в якій остання просить постанову судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 30 жовтня 2019 року про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 172-6 КК України скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку із закінченням строків передбачених ст. 38 КУпАП.

Заслухавши в судовому засіданні виступ ОСОБА_1 , яка просила задоволити апеляційну скаргу, думку прокурора Головацького І.З., який просив постанову суду першої інстанції залишити без змін, розглянувши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає до задоволення виходячи із наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, на час розгляду судом першої інстанції 30.10.2019, справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 172-6 КУпАП збіг термін притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Крім того, протокол про адміністративне правопорушення № 44-01/243/19 від 23 квітня 2019 року надійшов до суду уже після спливу строку притягнення до адміністративної відповідальності тобто, у термін, що перевищує 3 місяці.

Вирішуючи питання про наявність підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності суд першої інстанції дійшов висновку, що провадження у справі підлягає закриттю у зв`язку із закінченням граничного строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого статтею 38 КУпАП, при цьому ним визнано останню винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП.

Однак, визначення на законодавчому рівні у статті 38 КУпАП тривалості строків накладення адміністративного стягнення безпосередньо пов`язано з можливістю реального впливу адміністративної відповідальності на суспільні відносини, поведінку суб`єктів, їхню правосвідомість тощо, тобто з можливістю реалізації функцій адміністративної відповідальності, яка втрачається з плином часу.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Відповідно до положень частини 3 статті 38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, а також правопорушень, передбачених статтями 164-14, 212-15, 212-21 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення.

Зазначеними положеннями КУпАП передбачено, що закінчення строків накладення адміністративних стягнень є підставою, що виключає провадження у справі на будь-якій стадії, що унеможливлюється здійснення будь-яких заходів, спрямованих на притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Приписи ст. 247 КУпАП є імперативними і чітко вказують, що суд повинен лише закрити провадження, не вирішуючи при цьому жодних інших питань.

При цьому наведена норма не містить положень про наявність у суду повноважень щодо встановлення обставин вчинення адміністративного правопорушення, наявності вини особи у його вчиненні у разі закриття провадження про адміністративні правопорушення.

Крім того, логічне тлумачення абзацу першого статті 247 КУпАП дозволяє дійти висновку, що встановлення зазначених у цій статті юридичних фактів є єдиною необхідною підставою для припинення будь-яких дій щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності незалежно від встановлених будь-яких інших обставин, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення (стаття 280 КУпАП), у тому числі й вини особи у його вчиненні.

Таким чином, при вирішенні питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності, першочерговим є встановлення судом дотримання строку накладення адміністративного стягнення, за умови закінчення якого суд або уповноважений орган взагалі позбавлені можливості досліджувати та вирішувати питання про наявність в діях особи ознак адміністративного проступку.

Отже, при спливі строку накладення адміністративного стягнення провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю, а тому, на переконання апеляційного суду, особа не може бути визнана винною у скоєнні того чи іншого правопорушення за таких обставин.

Таким чином, поєднання закриття справи з одночасним визнанням вини особи у вчиненні адмiнiстративного правопорушення є взаємовиключними рішеннями, i прийняття таких двох взаємовиключних рішень в одній постанові про закриття справи свідчить про порушення права людини на справедливий суд, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

На зазначене суд першої інстанції уваги не звернув та дійшов до невірного висновку про наявність підстав для визнання ОСОБА_1 винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП.

У зв`язку з цим апеляційний суд вважає, що постанову судді першої інстанції, про визнання ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП із закриттям провадження в справі у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст. 38 КУпАП слід скасувати, та провадження у даній справі щодо останньої слід закрити на підставі ст. 38 КУпАП, задоволивши тим самим апеляційну скаргу ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 294 та 247 КУпАП, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 30 жовтня 2019 року щодо ОСОБА_1 скасувати, а провадження у даній справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 закрити на підставі ст. 38 КУпАП.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. Михалюк