ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №711/736/20

Номер провадження 3/711/382/20

м. Черкаси 13 лютого 2020 року

Суддя Придніпровського районного суду м. Черкас Угорчук В.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення про притягнення

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Мошни Черкаського району Черкаської області, одруженої, працюючої директором Черкаського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, мешканки АДРЕСА_1 ,

до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 172-5 КУпАП,

в с т а н о в и в :

Стосовно ОСОБА_1 складено три протоколи про адміністративні правопорушення, які згідно із змістом цих протоколів вчинені в один і той же час, тому суддя вважає за необхідне об`єднати їх в одне провадження та розглянути одночасно.

Суддею встановлено, що ОСОБА_2 , яка працює директором Черкаського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, є посадовою особою, яка наділена організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями.

Згідно із п.п. «а» п.2 ч.1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» (далі Закон) суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону, є посадові особи юридичних осіб публічного права, які не зазначені у пункті першому частини першої цієї статті, до яких відноситься і посада, яку займає ОСОБА_1 . Одночасно ця категорія віднесена до суб`єктів вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, та на них розповсюджуються обмеження і обов`язки, передбачені ст. 23 Закону.

Згідно із частинами першою та другою цієї статті:

1. Особам, зазначеним у пунктах 1,2 частини першої статті 3 цього Закону, забороняється безпосередньо або через інших осіб вимагати, просити, одержувати подарунки для себе чи близьких їм осіб від юридичних або фізичних осіб:

1) у зв`язку із здійсненням такими особами діяльності, пов`язаної із виконанням функцій держави або місцевого самоврядування;

2) якщо особа, яка дарує, перебуває в підпорядкуванні такої особи.

2. Особи, зазначені у пунктах 1,2 частини першої статті 3 цього Закону, можуть приймати подарунки, які відповідають загальновизнаним уявленням про гостинність, крім випадків, передбачених частиною першою цієї статті, якщо вартість таких подарунків не перевищує один прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений на день прийняття подарунка, одноразово, а сукупна вартість таких подарунків, отриманих від однієї особи (групи осіб) протягом року, не перевищує двох прожиткових мінімумів, встановлених для працездатної особи на 1 січня того року, в якому прийнято подарунки.

Незважаючи на такі обмеження, ОСОБА_1 30.08.2018 р. уклала договір дарування з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 і ОСОБА_5 , посвідчений приватним нотаріусом Черкаського районного округу Дудкою Г.І. і зареєстрований у реєстрі № 1353, згідно з яким прийняла в дар подарунок у не грошовій формі, а саме, частку у праві власності на жилий блок (секцію) загальною вартістю 244900 грн. у гуртожитку, що знаходиться в будинку № 120/1 по вул АДРЕСА_2 м. Черкаси, що перевищує один прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений на день прийняття подарунка (1762 грн.). Цими своїми умисними діями ОСОБА_1 порушила встановлені законом обмеження щодо одержання подарунків і вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 172-5 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину не визнала та пояснила, що не вважає себе суб`єктом адміністративної відповідальності. Вона мала намір придбати житло для своєї доки, яка була вагітна і у якої є неповнолітня дитина, яка йшла у 2018 р. йшла у перший клас, тому у підшуканні варіантів житла була обмежена у часі і звернулась за допомогою до ріелтора. Рієлтором обрано приміщення у гуртожитку, власниками якого були мати і повнолітні діти, з якими вона уклала угоду про намір укласти договір купівлі-продажу, згідно з яким передала аванс у грошовій сумі. У зв`язку з тим, що на укладення такого договору неможливо було отримати згоду усіх співвласників приміщень у гуртожитку, вона змушена була укласти договір дарування, але все одно сплатила ОСОБА_4 і її дітям ОСОБА_3 і ОСОБА_5 обумовлену суму коштів, для чого взяла кредит. Вважає, що нею фактично укладено договір купівлі-продажу.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 і доводи її адвоката, думку прокурора, дослідивши письмові матеріали справи, приходжу до висновку, що ОСОБА_1 вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 172-5 КУпАП.

З копії наказу та Положення про Черкаський районний центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді встановлено, що ОСОБА_1 є посадовою особою юридичної особи публічного права, тому на неї поширюються обмеження і обов`язки, передбачені ст. 23 Закону.

Згідно з договором купівлі продажу ОСОБА_1 30.08.2018 р. уклала договір дарування з ОСОБА_5 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Черкаського районного округу Дудкою Г.І. і зареєстрований у реєстрі № 1353, згідно з яким прийняла в дар подарунок у не грошовій формі, а саме, частку у праві власності на жилий блок (секцію) загальною вартістю 244900 грн. у гуртожитку, що знаходиться в будинку № 120/1 по вул АДРЕСА_2 у м. Черкаси, що перевищує один прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений на день прийняття подарунка (1762 грн.).

Суду надано докази, з яких вбачається, що ОСОБА_1 перед укладанням цього договору уклала 20.08.2018 р. кредитний договір, згідно з яким взяла у позику кошти у сумі 205020 грн.; 02.08.2018 р. уклала попередній договір з ОСОБА_5 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про намір укласти з ними договір купівлі-продажу зазначеної вище нерухомості і передала авансом певну суму; розписку ОСОБА_5 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про отримання 30.08.2018 р. певної грошової суми від ОСОБА_1 в обмін на дарування належної їм нерухомості; письмове пояснення ОСОБА_3 про те, що він зі своїми родичами фактично продав нерухомість.

Разом з тим, при розгляді справи встановлено, що ОСОБА_1 при укладенні договору дарування розуміла зміст укладеної угоди і сама ініціювала укладення саме договору дарування, а не купівлі-продажу. До цього часу цей правочин (договір дарування) не розірвано і не визнано удаваним. Зміст попереднього договору від 02.08.2018 р., розписка від 30.08.2018 р. і пояснення ОСОБА_3 суперечать змісту укладеного і нотаріально посвідченого договору дарування. З урахуванням викладеного у судді немає підстав вважати, що між сторонами правочину виникли інші правовідносини, ніж передбачені договором дарування.

Всі ці обставини в сукупності дають підстави вважати, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-5 КУпАП.

При розгляді справи встановлено, що ОСОБА_1 зазначила у щорічній декларації придбане майно (нерухомість) і дані про отримання кредиту. Нею сплачено необхідні суми при укладенні договору дарування. Все це свідчить про те, що ОСОБА_1 не мала на меті приховати свої статки і уникнути перевірки законності придбання нерухомого майна. Перед судом не спростовано твердження ОСОБА_1 про те, що правочин укладено нею не у зв`язку з виконанням своїх посадових обов`язків і особи, з якими нею укладено договір дарування, не перебували у її підпорядкуванні.

Відповідно до вимог ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ)" від 23 лютого 2006 року суди застосовують рішення ЄСПЛ як джерело права, тому суддя враховує практику ЄСПЛ, викладену у справах «Садоха проти України» від 11 липня 2019 року, «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року. Так, ЄСПЛ зазначив,що пропорційним є захід, який відповідає серйозності вчиненого порушення, а конфіскація … була непропорційним вчиненому порушенню заходом і поклала на (правопорушника) надмірний індивідуальний тягар, з огляду на що було порушено статтю 1 Першого протоколу до Конвенції.

Конфіскація майна становить втручання у право на мирне володіння майном. Таке втручання має здійснюватись відповідно до національного законодавства держави та не порушувати "справедливий баланс" між вимогами інтересів суспільства і необхідними умовами захисту основоположних прав особи.

ЄСПЛ поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Так, ЄСПЛ у згаданому рішенні у справі "Надточій проти України" зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Частина перша статті 172-5 КУпАП передбачає накладення стягнення у виді штрафу від ста до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з конфіскацією такого подарунка, що свідчить про те, що таке стягнення за своєю суттю прирівнюється до кримінального покарання.

Суддею встановлено, що ОСОБА_1 , уклавши договір дарування, порушила встановлені Законом обмеження, але вона своїми діями не завдала шкоди державі, тому застосування такого стягнення як конфіскація предмета дарування (фактично квартири, у якій проживає донька ОСОБА_1 з двома дітьми) порушить 1 Першого протоколу до Конвенції, тобто право на мирне володіння майном не тільки самої ОСОБА_1 , а й інших осіб.

З урахуванням викладеного суддя вважає за можливе врахувати викладену практику ЄСПЛ і не застосовувати такий вид стягнення як конфіскація подарунка, тому що це стягнення очевидно є непропорційним вчиненому правопорушенню.

Керуючись ст.ст. 1, 2, 7, 36, 247, 283, 284 КУпАП, суддя

п о с т а н о в и в :

Об`єднати три справи відносно ОСОБА_1 у одне провадження.

Визнати ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-5 КУпАП, і накласти на неї стягнення у виді штрафу у розмірі ста неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 1700 грн., без конфіскації подарунка.

Стягнути із ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп.

Відповідно до положень ч.1 ст. 307 КУпАП штраф має бути сплачений не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Згідно із ч. 2 ст. 308 КУпАП у порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті КУпАП та зазначеного у постанові про стягнення штрафу.

Постанова може бути оскаржена особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, в 10-денний строк до Черкаського апеляційного суду.

Суддя: В. В. Угорчук