Справа №: 148/1843/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2020 року м. Тульчин

Суддя Тульчинського районного суду Вінницької області Саламаха О.В. розглянув матеріали, що надійшли з Могилів-Подільського ВП Томашпільського ВП у Вінницькій області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , за ст. 44-3 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

До Тульчинського районного суду Вінницької області надійшов адміністративний матеріал, у якому зазначено, що 15.08.2020 о 16:00 год. ОСОБА_1 у смт. Вапнярка Вінницької області, керував автобусом «БАЗ А07923», на маршруті «Вінниця Паланка», перевозив пасажирів без засобів індивідуального захисту, чим порушив вимоги постанови КМУ № 392, п.11.2 постанови КМУ № 641 від 22.07.2020.

У судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав, зазначив, що під час перевезення усі пасажири знаходилися з одягнутими засобами індивідуального захисту, однак одна з пасажирок зняла маску для прийому їжу, він зазначену обставину не помітив та в цей час його зупинили працівники поліції для перевірки документів, а подальшому на нього склали протокол за порушення правил карантину.

Дослідивши матеріали справи, а саме: протокол про вчинення адміністративного правопорушення (а.с.2), пояснення (а.с. 3) суд встановив наступне.

Статтею 44-3 КУпАП встановлено відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Відповідно до підпункту 2 пункту 11 Постанови Кабінету Міністрів України від «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» за № 641 від 22.07.2020, на території регіону (адміністративно-територіальної одиниці), на якій установлено «зелений» рівень епідемічної небезпеки, забороняється: здійснення регулярних та нерегулярних перевезень пасажирів автомобільним транспортом, зокрема перевезень пасажирів на міських автобусних маршрутах у режимі маршрутного таксі, в електричному (трамвай, тролейбус), залізничному транспорті, у міському, приміському, міжміському, внутрішньо обласному та міжобласному сполученні, в кількості більшій, ніж кількість місць для сидіння, що передбачена технічною характеристикою транспортного засобу, визначена в реєстраційних документах на цей транспортний засіб.

Перевізник несе відповідальність за забезпечення водіїв засобами індивідуального захисту, зокрема респіраторами або захисними масками, та здійснює контроль за використанням засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок пасажирами під час перевезення, у тому числі виготовлених самостійно.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 280 КУпАП, передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

У відповідності до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Стаття 44-3 КУпАП, є бланкетною, тому при викладенні суті даного правопорушення, обов`язковим є наведення конкретного нормативно правового акту, статті, частини статті, пункту чи підпункту, яким встановлюються відповідні правила, які порушено особою, що притягується до адміністративної відповідальності.

Протокол про адміністративне правопорушення містить посилання на порушення ОСОБА_1 положень постанови КМУ № 641 від 22.07.2020, зокрема пп. 2 п. 11, зокрема перевезення пасажирів в кількості більшій, ніж кількість місць для сидіння, що передбачена технічною характеристикою транспортного засобу, визначена в реєстраційних документах на цей транспортний засіб.

При цьому, у матеріалах справи відсутні будь-які дані щодо кількості пасажирів і технічних характеристик автобуса «БАЗ А07923» в частині кількості місць для сидіння, що могло б бути підтвердженням порушення або дотримання ОСОБА_1 зазначеної карантинної норми.

Разом з тим, ОСОБА_1 інкримінується перевезення пасажирів без засобів індивідуального захисту, при цьому останній є водієм найманим працівником, що працює на підставі трудового договору, а не суб`єктом господарської діяльності, який здійснює пасажирські перевезення.

Відтак, ОСОБА_1 не є суб`єктом, який у розумінні пп. 2 п. 11 постанови КМУ № 641 від 22.07.2020, несе обов`язок з забезпечення контролю використання засобів індивідуального захисту пасажирів під час перевезення, а тому не може нести відповідальність за порушення зазначених норм карантину.

Крім того, до матеріалів справи не додано інших доказів порушення ОСОБА_1 карантинних правил, а також відсутні дані про свідків, які могли б бути викликані судом і підтвердити або спростувати обставини зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно ч. 3 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанїї» від 06.12.1998 Європейський Суд з прав людини зазначив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

У відповідності до п. 4.2 рішення Конституційного суду України № 23-рп/2010 від 22.12.2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Згідно п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, оскільки ОСОБА_1 вину не визнав, а наявні у матеріалах справи докази не дають можливості прийти до однозначного висновку про вчинення ним правопорушення, суд вважає, що провадження у справі слід закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення у відповідності до п. 1 ст. 247 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст. 23, 33, 40-1, 44-3, 247, 283, 287, 289 КУпАП, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративну справу про притягнення ОСОБА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, провадженням закрити, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Тульчинський районний суд протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Тульчинського районного суду

Вінницької області О.В. Саламаха