КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №359/3894/20
Провадження № 33/824/3101/2020 Суддя 1 інстанції - Вознюк С.М.
Категорія: ч.1 ст. 130 КУпАП Суддя суду апел. інст.- Кепкал Л.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2020 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Кепкал Л.І., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Вітківської Ю.М., яка діє в інтересах ОСОБА_1 на постанову Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 02.07.2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності -

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 02.07.2020 року, ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 (десять тисяч двісті) гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, поряд з цим стягнуто судовий збір в розмірі 420,40 грн.

Постановою суду встановлено, що 19.05.2020 року о 13 год. 30 хв. в с. Іванків Бориспільського району Київської області по вул. Пролетарська, 23, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Volvo», д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння: тремтіння пальців рук, почервоніння обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження медичного огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку ОСОБА_1 відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5. ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, адвокат Вітківська Ю.М., в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 02.07.2020 року у справі №359/3894/20 про визнання ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення та закрити провадження у справі.

За доводами апелянта, судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови, було неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, а саме: ч. 1 ст. 130, ч. 1 ст. 247, ст. 251, ст. 252 КУпАП, положення Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015року № 1452/735.

В обґрунтування своїх вимог захисник зазначає, що ознакою об`єктивної сторони адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, яке ставиться в провину ОСОБА_1 , є відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння. Відповідно, до адміністративної відповідальності може бути притягнута особа, яка відмовилася від проходження огляду лише у встановленому чинним законодавством порядку.

Апелянт зазначає, що процедура проведення такого огляду встановлена Інструкцією про порядок виявлення у водії транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я 09.11.2015 р. № 1452, відповідно до п. 2-4 розділу 1 якої огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння, згідно з ознаками такого стану.

Відтак, на думку апелянта, передумовою для проходження водієм огляду на стан наркотичного сп`яніння має бути виявлення поліцейським ознак такого сп`яніння. А тому, здійснюючи фіксацію вчиненого правопорушення, з метою забезпечення повноти та об`єктивності провадження у справі про адміністративне правопорушення, поліцейський повинен не лише формально зазначити ознаки наркотичного сп`яніння у протоколі про адміністративне правопорушення, але і надати докази, які підтверджують наявність цих ознак, в тому числі указати на наявність цих ознак особі, щодо якої у працівника поліції виникла така підозра, а також свідкам та відібрати у них пояснення із приводу наявності цих ознак. Однак, на переконання захисника, в порушення вимог п. 2-4 Інструкції ознаки наркотичного сп`яніння поліцейськими фактично не встановлювалися, ні ОСОБА_1 , ні свідкам не повідомлялися, при цьому без належних мотивувань та обґрунтувань йому було запропоновано пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння. Однак, на думку захисника, відсутність підстав для вимоги працівника поліції по проходженню огляду на стан сп`яніння, кореспондує з відсутністю у особи обов`язку щодо проходження такого огляду.

Захисник стверджує, що жодна із перелічених в протоколі ознак наркотичного сп`яніння, не підтверджується належними та допустимими доказами, долученими до матеріалів справи.

Також апелянт зазначає, що на підтвердження факту відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння до матеріалів справи долучено пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які, на переконання захисника, не містять інформації про те, що працівниками поліції були встановлені будь-які ознаки наркотичного сп`яніння у ОСОБА_1 , як підстави для проходження огляду на стан сп`яніння.

Захисник вважає, що вказані пояснення свідків не можуть вважатись належними та допустимими доказами у даній справі, оскільки вони виконані на друкованому шаблоні бланку пояснень, у якому заздалегідь надрукований текст того, свідком яких подій мав бути свідок, тобто, останні в довільній формі пояснень не писали, а поставили підписи під написаним працівником поліції текстом.

Апелянт вказує на те, що судом першої інстанції не було взято до уваги посилання на вказані вище обставини, жодної правової оцінки судом їм надано не було.

Крім цього захисник зазначає, що у тексті пояснень свідків зазначено: «в моїй присутності водій відмовився у встановленому законом порядку пройти огляд на визначення стану сп`яніння на місці зупинки або у лікаря нарколога в закладі охорони здоров`я, що я засвідчую своїм підписом у протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №293358», однак, на думку апелянта, у даному контексті, з долучених до матеріалів справи пояснень свідків взагалі не можливо встановити, які саме обставини вони засвідчують, оскільки не зазначено ані виду сп`яніння, ані ознак відповідного виду сп`яніння, які працівник поліції виявив у водія, що відповідно могло стати підставою для проходження огляду. Крім того, не зрозуміло відмову від якого огляду: чи на місці зупинки чи у закладі охорони здоров`я зафіксовано даними поясненнями.

Також апелянт вказує на те, що пояснення обох свідків, які складені о 15 год. 02. хв., містять посилання на протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №293358, який на цей момент ще не існував, оскільки відповідно до відомостей, зазначених в самому протоколі, його було складено о 15 год. 04 хв.

Окрім цього захисник зазначає, що аналогічна ситуація із направленням на огляд, оскільки даний документ складено о 15 год. хв., однак до нього вже внесені відомості про складений протокол, який фактично складено о 15 год. 04 хв., що, на думку апелянта, додатково підтверджує неправомірність дій працівників поліції під час оформлення матеріалів справи, оскільки станом на час складання направлення на огляд протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №293358 від 19.05.2020 року ще не існувало, однак відомості про даний протокол вже внесені до направлення.

Щодо даних відеозаписів з нагрудних камер працівників поліції, на які суд першої інстанції посилається на підтвердження факту відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, захисник зазначає, що на одному із фрагментів відеозапису, який долучено до матеріалів справи, чітко зафіксовано, як на численні прохання водія зазначити, які саме ознаки наркотичного сп`яніння у нього виявлені та які підстави вважати, що він перебуває у стані наркотичного сп`яніння, відповіді ОСОБА_1 не отримав. Натомість працівник поліції зазначає, що розцінює такі запитання водія як відмову від проходження огляду. Більше того, на іншому уривку відеозапису водій ОСОБА_1 дає чітку ствердну відповідь на пропозицію працівника поліції пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я. Таким чином вважаємо, що всупереч висновку, якого дійшов суд першої інстанції, дані відеозаписів з нагрудних камер працівників поліції не лише не містять зафіксованого факту відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння, а навпаки - доводять протилежне: що водій висловлював згоду пройти вказаний огляд, лише просив зазначити, які є підстави у працівників поліції вважати, що він перебуває у стані наркотичного сп`яніння, зокрема, зазначити які ознаки такого сп`яніння у нього виявлено, що повною мірою відповідає вимогам Інструкції.

Відтак, на думку захисника, наведені обставини переконливо підтверджують той факт, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку, що в свою чергу свідчить про те, що відомості, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №293358 від 19.05.2020, суперечать фактичним обставинам справи.

Також апелянт зазначає, що відповідно до п. 5 розділу II Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом МВС України від 18.12.2018 № 1026, включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища, а тому, якщо із відеозапису з нагрудної камери (відеореєстратора) працівників патрульної поліції, що здійснюють оформлення адміністративного правопорушення, вбачається, що він є не безперервним та постійно переривається, то його не можна вважати належним та допустимим доказом по справі, однак суд першої інстанції не заперечує того факту, що відео, яке було первинно долучено до матеріалів справи, а також те, яке було витребувано судом за клопотанням захисника, не є цілісним, переривається, однак, при цьому суддя місцевого суду, на нашу думку, - помилково приходить до висновку, що поданий у такому вигляді відеозапис може бути розцінений як доказ.

Крім цього захисник вказує на те, що протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №293358 не може бути визнаний належним доказом по даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини, викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

На переконання апелянта, інформація, яка міститься в протоколі про адміністративне правопорушення, не є доказом вчинення адміністративного правопорушення, оскільки, саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Дана правова позиція узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним в Постанові від 26 квітня 2018 року у справі №338/1/17.

Таким чином захисник вважає, що наведені вище обставини переконливо свідчать про наявність підстав для закриття провадження у даній справі за п. 1 ч. 1. ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Крім того, захисниквказала, що враховуючи скасування акта, в тій частині, яка встановлювала адміністративну відповідальність особи за ч. 1 ст. 130 КУпАП, яке ставиться в провину ОСОБА_1 , суддя місцевого суду безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про закриття провадження справі на підставі п. 6 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Вітківської Ю.М., які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши відеозапис з нагрудних камер працівників поліції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що вона не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як зазначено в ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Постанова судді суду першої інстанції повністю відповідає зазначеним вище вимогам.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Статтею 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративні правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як убачається з матеріалів провадження та судового рішення, при розгляді даної справи суддя місцевого суду достатньо повно, об`єктивно та всебічно дослідив наявні у ній письмові матеріали та дійшов правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і такий висновок, всупереч тверджень апелянта, ґрунтується на наявних у провадженні доказах.

Так, відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП, встановлена адміністративна відповідальність не тільки за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а й за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За змістом п. 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Проте, вимоги вказаного пункту ПДР ОСОБА_1 дотримано не було.

В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Таким чином, ОСОБА_1 реалізував своє право володіти та керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.

Винуватість ОСОБА_1 у порушенні п. 2.5 ПДР України, за обставин, викладених у постанові, всупереч доводів апеляційної скарги, підтверджується наявними у справі доказами, а саме, даними, які містяться:

- у протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №293358 від 19 травня 2020 року, відповідно до якого 19.05.2020 року о 13 год. 30 хв. в с. Іванків Бориспільського району Київської області по вул. Пролетарська, 23, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Volvo», д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння: тремтіння пальців рук, почервоніння обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження медичного огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5. ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с. 2);

- у письмових поясненнях свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які підтвердили фактичні обставини події, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, а саме відмову водія ОСОБА_1 19 травня 2020 року по АДРЕСА_2 від проходження огляду на стан сп`яніння у лікаря - нарколога в закладі охорони здоров`я(а.с. 9, 10);

- на відеозапису із нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівників Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції, що здійснювали оформлення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП 19 травня 2020 року щодо ОСОБА_1 (а.с. 15), де також зафіксована фактична відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння у медичному закладі;

- у направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп?яніння ( а.с. 8);

- у рапорті поліцейського взводу №1 роти №4 БПП в м. Бориспіль УПП у Київській області Нечитайла П.О., згідно якого 19.05.2020 року під час патрулювання у складі екіпажу «Лемур 101», рухаючись по автодорозі Київ-Харків М03 на 46 км ними було помічено автомобіль марки Volvo», д.н.з. НОМЕР_1 , який при зміні напрямку руху не ввімкнув покажчик повороту. Водій вказаного автомобіля на їхню вимогу спочатку зупинився, а потім різко рушив з місця та почав втікати. В подальшому вказаний автомобіль було знову зупинено. Під час спілкування з водієм, у останнього було виявлено ознаки наркотичного сп`яніння, у зв`язку з чим водієві, в присутності двох свідків було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння у лікаря-нарколога, проте водій відмовився від проходження такого огляду. Після відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння, на нього було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а також протокол про адміністративне правопорушення за ст. 122-2 КУпАП і, оскільки у водія при собі було відсутнє посвідчення водія та документи на автомобіль, відносно його було винесено постанову за ч. 1 ст. 126 КУпАП, а автомобіль було поміщено на штраф-майданчик (а.с. 11);

- у акті огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 19.05.2020 року.

Вказані докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку та у передбачений законом спосіб. Відповідно відсутні будь-які сумніви у їх достовірності та істинності.

Протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали по документуванню адміністративного правопорушення складено відповідно до вимог ст. 256 КУпАП, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення ознаки наркотичного сп`яніння - тремтіння пальців рук, почервоніння обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці, виявлені працівниками поліції 19.05.2020 року у ОСОБА_1 в розумінні п.1, 3, 4 розділу 1, п. 1 розділу 2 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09.11.2015 року, є безпосередніми підставами для проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення, а у випадку відмови від проходження огляду - визначають наявність в діях водія ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 293358, дані якого, згідно вимог ст. 251 КУпАП, є одним із доказів в справі, ОСОБА_1 керував транспортним засобом з ознаками наркотичного сп`яніння, зокрема, тремтіння пальців рук, почервоніння очей, поведінка, що не відповідає обстановці, від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, відмовився у присутності двох свідків.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснив, він 19.05.2020 року приблизно о 13 год. 30 хв. керував своїм автомобілем по вул. Пролетарській, 23 в. с. Іванків Київської області та був зупинений працівниками поліції. ОСОБА_1 зазначив, що інспектори поліції їхали за ним певний час, шукаючи, на його думку, причину для зупинки. Зупинивши його, працівники поліції підійшли до його автомобіля, пояснили, що причиною зупинки стало те, що перед зміною напрямку руху він не ввімкнув покажчик повороту, та висунули вимогу надати посвідчення водія та документи на автомобіль, а також почали вимагати неправомірну вигоду. Вбачаючи в діях працівників поліції упередженість щодо нього, оскільки в нього вже були аналогічні ситуації з працівниками поліції, він здійснив виклик на лінію 102 та почав втікати з місця зупинки його автомобіля, проте, інспектори поліції, слідуючи за ним, наздогнали його біля будинку, де він зупинився. ОСОБА_1 зазначив, що він неодноразово дзвонив на лінію 102, намагаючись викликати слідчо-оперативну групу, однак на його виклик приїхав лише інший наряд патрульної поліції. Також ОСОБА_1 пояснив, що він не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння у медичному закладі, а лише вимагав у працівників поліції зазначити, які саме ознаки наркотичного сп`яніння вони у нього вбачають та вказував на необхідність залучення адвоката, однак це інспекторами поліції було залишено без уваги.

Разом з тим, такі пояснення ОСОБА_1 спростовуються наявними у матеріалах справи та дослідженими під час апеляційного розгляду відеозаписами із відеореєстратора, що встановлений в службовому автомобілі працівників поліції та їх нагрудних камер, на яких достатньо повно відображені події, які зазначені в протоколі.

Так, з файлів t_video521863028.mp4 , t_video521863029.mp4, t_video521863030.mp4 (диск 1, а.с. 15) вбачається, що дані відеозаписи здійснені відеореєстратором службового автомобіля працівників поліції. На даних відеофайлах зафіксовано рух автомобіля поліцейських за автомобілем "Volvo", д.н.з. НОМЕР_1 , який при зміні напрямку руху неодноразово завчасно не ввімкнув покажчик повороту. Вказаний транспортний засіб працівниками поліції було зупинено. Далі з відео вбачається, що працівники поліції, підійшовши до вказаного автомобіля представляються, на вимогу водія, який спілкується з ними, знаходячись в салоні свого автомобіля, та навіть не відкривши вікно водійської дверки, пред`являють жетон поліцейського. Через деякий час спілкування, зупинений працівниками поліції автомобіль, несподівано для поліцейських, різко рушає з місця, ледь не збивши інспектора поліції, який в той час перебував дещо попереду вказаного авто, та починає втікати. Враховуючи такі дії водія, інспектори поліції розпочинають переслідування автомобіля "Volvo", д.н.з. НОМЕР_1 (як пізніше встановлено під керуванням ОСОБА_1 ), який під час втечі ледь не створив дорожньо - транспортну пригоду, і через деякий час наздоганяють автомобіль, який вже зупинився біля воріт приватної садиби в с. Іванків Бориспільського району.

З відеофайлу .mov (диск 2, а.с. 33), вбачається, що цей відеозапис здійснений нагрудною камерою поліцейського, і з цього відеозапису видно, що події відбуваються біля приватної садиби, де зупинився автомобіль під керуванням ОСОБА_1 . Працівники поліції підійшовши до автомобіля ОСОБА_1 , пропонують водієві вийти з автомобіля, проте, ОСОБА_1 тривалий час, ігнорує таку вимогу поліцейського, закрившись в салоні свого автомобіля.

На відеофайлі .mov зафіксована розмова працівників поліції з ОСОБА_1 після того, як він вийшов з авто, зокрема, працівник поліції вказує на поведінку ОСОБА_1 , який після зупинки працівників поліції за порушення Правил дорожнього руху, почав різко втікати, під час втечі ледь не здійснив дорожньо - транспортну пригоду. Не заперечуючи обставин, вказаних працівником поліції, ОСОБА_1 вказує, що після зупинки почав втікати, бо не вважає їх працівниками поліції. На ремарку працівника поліції про те, що вони ж представились ОСОБА_1 , показали жетон поліцейського, перебувають у форменному одязі, з службовими посвідченнями та на службовому автомобілі, ОСОБА_1 відповів, що вважає їх бандитами, які могли всі названі речі викрасти. Після цього, працівник поліції вказує ОСОБА_1 , на його поведінку, яка не відповідає обстановці та те, що він вбачає у останнього ознаки наркотичного сп`яніння.

З відеофайлу .mov (диск 1, а.с. 15), вбачається, що на місці події працівник поліції пояснює свідкам, що ними було зупинено водія за порушення ПДР, під час спілкування у водія було виявлено ознаки наркотичного сп?яніння. Тому в присутності свідків працівник поліції неодноразово пропонує ОСОБА_1 проїхати до медичного закладу для проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, на що ОСОБА_1 жодного разу чіткої відповіді не надав, лише вимагав у працівника поліції вказати підстави проходження такого огляду. Працівником поліції неодноразово було наголошено, що у зв`язку з тим, що нього, як поліцейського є підстави вважати, що ОСОБА_1 керував автомобілем з ознаками наркотичного сп`яніння, то відповідно до вимог закону, він зобов`язаний в установленому порядку пройти медичний огляд з метою встановлення стану наркотичного сп`яніння. Після цього, ОСОБА_1 знову просив назвати підстави для проходження такого огляду, вказував на необхідність присутності захисника, постійно перебивав поліцейських, задавав одні і ті ж запитання, на які вже отримував відповіді. Така поведінка ОСОБА_1 інспекторами поліції була розцінена як фактичне ухилення від проходження огляду на стан сп`яніння. При цьому інспектор поліції роз`яснив свідкам, що вони не засвідчують наявність у водія ознак чи стану наркотичного сп`яніння, а лише засвідчують фактичну відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння у лікаря-нарколога.

На відеофайлі .mov (диск 1, а.с. 15) зафіксовано дії працівників поліції щодо усунення водія ОСОБА_1 від керування транспортним засобом, а саме, процес евакуації автомобіля на штраф-майданчик. Під час цього процесу відбувається спілкування працівників поліції з водієм, де останній зазначає, що один з працівників поліції викрав його речі, зокрема, мобільний телефон та сім карту, та викрав його автомобіль, на що працівник поліції вказує, що автомобіль евакуйовується на виконання вимог закону, а інших речей у ОСОБА_5 ніхто не брав. Заперечуючи цей момент, ОСОБА_1 вказує, що дії поліцейських змушують його звертатися до як до Господа Бога , так і до зброї, щоб відстрелювати поліцейських, які є бандитами, та після цього в своїй сумбурній розмові вказує про те, що свій мобільний телефон та сім карту він викинув сам. На це працівник поліції вказує, що поведінка ОСОБА_1 є неприпустимою, повідомляє про те, що відносно останнього складено протокол про адміністративне правопорушення та пропонує водієві його підписати, проте ОСОБА_1 відмовився це робити.

З дослідженого відеозапису вбачається, що автомобіль ОСОБА_1 був зупинений за порушення ПДР, проте, під час спілкування працівників поліції з водієм, останній почав втікати, ледь не збивши поліцейського. Це змусило працівників поліції його переслідувати, але під час переслідування, водій ОСОБА_1 ледь не вчинив дорожньо - транспортну пригоду. Більш того, при подальшому спілкуванні ОСОБА_5 з працівниками поліції, їх він не визнавав, вважаючи та називаючи їх бандитами. На вимогу поліцейського щодо проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння ОСОБА_1 хоч і не надав чіткої відповіді про відмову від проходження такого огляду, разом з тим, вчинив всі дії, направлені на уникнення від проходження такого огляду.

Відтак, дані відеозаписів підтверджують те, що поведінка ОСОБА_1 не відповідала обстановці, і спростовують доводи апеляційної скарги захисника про відсутність в матеріалах справи доказів на підтвердження ознак наркотичного сп`яніння, вказаних у протоколі про адміністративне правопорушення, як і спростовують доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння.

Вказані відеозаписи свідчить про дотримання працівниками поліції в повному обсязі Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції під час проведення її огляду та вимог ст. 266 КУпАП.

Та обставина, що відеозапис, долучений до матеріалів справи не є безперервним, не може свідчити про недопустимість чи недостовірність такого доказу, адже, порядок доступу до відеозаписів з нагрудних камер (відео- реєстраторів) та їх використання передбачено розділом 5 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України № 1452/735 від 09.11.2015 року, в якому будь-яких застережень щодо надання до суду безперервного запису з моменту активації камери немає. Отже, наявні відеозаписи події є належним та допустимим доказом у справі.

Відеозаписи є одними із об`єктивних доказів в справі про адміністративне правопорушення, і такі відеозаписи повністю узгоджуються з іншими доказами у справі, зокрема, відповідно до копії постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 № 719655 вбачається, що 19.05.2020 р. о 13 год. 30 хв. в Київській обл., Бориспільському районі, с. Іванків, вул. Пролетарська, 23, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом при зміні напрямку руху не включив покажчик повороту, чим порушив п.п. 9.2.б) ПДР України та при цьому не мав при собі реєстраційного документу на транспортний засіб, чим порушив п. 2.1 б) ПДР України, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 126 КУпАП. Зазначеною постановою ОСОБА_1 був оштрафований за суму 425 грн., яку, згідно його ж показань в суді апеляційної інстанції сплатив.

Крім того, з наявної в матеріалах справи копії протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 293357, вбачається, що 19.05.2020 р. о 13 год. 34 хв. на автодорозі Київ - Харків, 46 км., водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем "Volvo", д.н.з. НОМЕР_1 на вимогу працівника поліції про зупинку транспортного засобу, завчасно подану за допомогою гучномовця та проблискового маячка червоного та синього кольору, не зупинився. Був затриманий шляхом переслідування на службовому автомобілі, чим порушив п. 2.4 ПДР України, та вчинив правопорушення, передбачене ст. 122-2 КУпАП.

ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції не заперечував правильності і такого протоколу.

Крім того, вищезазначені відомості знайшли своє відображення в рапорті поліцейського взводу №1 роти №4 БПП в м. Бориспіль УПП у Київській області Нечитайла П.О. від 19.05.2020 р.

Крім того, з письмових пояснень свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вбачається, що в їх присутності водій ОСОБА_1 відмовився в установленому законом порядку пройти огляд на для визначення стану сп`яніння у лікаря нарколога в закладі охорони здоров`я.

Зазначені вище докази винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130КпАП України є такими, що доповнюють одне одного, є повними, безсумнівними, належними та допустимими, оскільки у відповідності до ст.ст.251, 252КпАП України, прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у справі про адміністративне правопорушення, а також є такими, що зібрані в порядку, встановленому законом та не викликають сумніву у апеляційного суду.

При цьому, слід зазначити, що свідки залучались працівниками патрульної поліції з метою виконання вимог пункту 8 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17.12.2008 № 1103, яким передбачено складання протоколу про адміністративне правопорушення в присутності двох свідків у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я, а не на підтвердження факту виявлення у особи ознак сп`яніння, як на те вказує апелянт, та відповідно не є тими особами, які можуть засвідчувати такий факт.

Щодо посилань захисника на те, що пояснення свідків не можуть братися до уваги, оскільки вони відібрані не належним чином, містяться на заздалегідь заготовлених бланках, то суд апеляційної інстанції не може погодитися з ними, оскільки, нормами чинного КУпАП, будь - яких вимог до складання пояснень свідків не містить, тоді як ці пояснення були відібрані інспектором патрульної поліції, із власними підписами свідків, та відомості, що містяться в цих поясненнях не суперечать іншим вищезазначеним доказам у справі.

Що стосуються доводів адвоката Вітківської Ю.М. про неспівпадіння часу, коли ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння, згідно протоколу, та який зазначено у письмових пояснень свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 а також часу, зазначеного в направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп?яніння, то слід зазначити, що розбіжність в часі в 2 хвилини, не є суттєвим недоліком, і не тягне за собою визнання вказаних доказів недопустимими.

Спираючись на встановлені фактичні обставини даного адміністративного провадження, які підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, доведеною поза розумним сумнівом, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку наявність в діях ОСОБА_1 складу вказаного правопорушення.

Будь-яких належних, допустимих та достатніх доказів, що працівники поліції обмежували права особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, порушували свої службові обов`язки та порушували положення інструкції про порядок виявлення водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України, МОЗ України від 09.11.2015 року №1452/735 або Конституцію чи закони України, ні ОСОБА_1 , ні його захисником не надано ані в суді першої, ані в суді апеляційної інстанції.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги про безпідставне незадоволення судом першої інстанції її клопотання про закриття провадження у справі на підставі ч. 6 ст. 247 КУпАП, то з ними також не можна погодитись, виходячи з наступного.

01 липня 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» № 2617-VIII від 22.11.2018 року, яким Кримінальний кодекс України доповнено статтею 286-1 «Керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції».

Стаття 130 КУпАП викладена в новій редакції «Керування суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції».

Відповідно до п. 6) ч. 1 ст. 247 КУпАП України провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у випадку скасування акту, який встановлює адміністративну відповідальність.

Під скасуванням акту про адміністративну відповідальність необхідно розуміти видання нормативного акту, яким повністю скасовується караність того діяння, за яке передбачалась адміністративна відповідальність, або встановлюється відповідальність більш м`яка, ніж адміністративна.

Між тим, Законом України від 22.11.2018 року № 2617 VIII, який набрав чинності із 01 липня 2020 року, відповідальність за діяння, які підпадали під ознаки статті 130 КУпАП України, була посилена. Ці діяння були криміналізовані і підпали під ознаки кримінального проступку, передбаченого ст. 286-1 КУпАП.

Наведене дає підстави стверджувати про відсутність скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність, оскільки така відповідальність була не скасована, а, навпаки, посилена (криміналізована).

Відповідно до положень ст. 58 Конституції України та ч. 2 ст. 8 КУпАП України Закон України від 22.11.2018 року №2617-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» як такий, що посилює відповідальність за діяння, які підпадали під ознаки ст. 130 КУпАП України, не має зворотної сили, тобто не поширюється на адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 130 КУпАП України, які були вчинені до 01 липня 2020 року.

Особи, які вчинили такі правопорушення до 01 липня 2020 року, згідно до ч.1 ст. 8 КУпАП України повинні нести відповідальність за законом, який діяв на час вчинення адміністративного правопорушення, тобто за ч. 1 ст. 130 КУпАП України у відповідній редакції цього Закону, які діяли до 01 липня 2020 року.

Крім того, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень" №720-IX від 17 червня 2020 року внесені нові зміни до Закону України від 22.11.2018 року №2617-VIII, а саме виключені пункти/підпункти цього Закону, якими запроваджено нову редакцію ст. 130 КУпАП України та доповнено КК України статтею 286-1.

Отже, як станом на день розгляду справи судом першої інстанції, так і станом на 19.05.2020 року, а саме, день вчинення ОСОБА_1 правопорушення, існувала адміністративна відповідальність, передбачена ст. 130 КУпАП.

З врахуванням наведеного, суд першої інстанції обґрунтовано залишив клопотання захисника Вітківської Ю.М. про закриття провадження на підставі п.6 ч. 1 ст. 247 КУпАП без задоволення.

Таким чином вважаю, що судом першої інстанції було прийнято законне і обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з наведенням обґрунтованої мотивації прийнятого рішення.

Обраний суддею вид адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі шестиста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік, відповідає обставинам справи, вимогам ст.ст. 23, 33 КУпАП, крім того санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП не передбачено альтернативних видів стягнення.

Істотних порушень норм КУпАП, які могли б стати підставою для скасування постанови судді, як про це просить в апеляційній скарзі апелянт, апеляційний суд не вбачає.

Враховуючи наведене, вважаю, що постанова судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 02.07.2020 року є законною та обґрунтованою, отже, апеляційну скаргу адвоката Вітківської Ю.М., подану в інтересах ОСОБА_1 слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

П О С Т А Н О В И Л А :

Постанову судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 02.07.2020 року, ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 (десять тисяч двісті) гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік - залишити без змін, а апеляційну скаргу адвоката Вітківської Ю.М., яка діє в інтересах ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду є остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду Л.І. Кепкал