Справа № 717/410/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2020 року смт. Кельменці

Cуддя Кельменецького районного суду Чернівецької області Телешман О.В., розглянувши справу, що надійшла від Кельменецького ВП ГУНП про притягнення до адміністративної відповідальності за ст.44-3 КУпАП, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , не працюючого, -

ВСТАНОВИВ:

Громадянин ОСОБА_1 притягується до адміністративної відповідальності за те, що 30.03.2020 року о 18 годині 00 хвилин, будучи особою, що перетнула межі кордону України та надала Згоду особи на проведення протиепідемічних та профілактичних заходів, затверджених постановою Головного державного санітарного лікаря України від 21.03.2020 року №2 порушив її вимоги, не дотримався карантинних заходів, залишивши місце самоізоляції по АДРЕСА_1

ОСОБА_1 пояснив, що він не мав прямих контактів із своїми знайомими. Його родич попросив його по допомогу, тому він вийшов з будинку та мав з ним розмову. Вину у вчиненому визнав повністю.

Вислухавши пояснення ОСОБА_1 , дослідивши матеріали адміністративної справи, вважаю, що дану справу слід закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу та події адміністративного правопорушення, виходячи з наступного.

Постановою Головного державного санітарного лікаря України від 21.03.2020 року №2 затверджено Інформовану згоду особи на проведення проти епідеміологічних та/ або профілактичних заходів (далі Згода).

Громадянин ОСОБА_1 24.03.2020 року підписав таку Згоду, зобов`язавшись дотримуватись режиму перебування на карантині (самоізоляції) та виключити прямі контакти з іншими особами, проте порушив це зобов`язання, передбачене даною Згодою.

Так, ст.44-3 КУпАП встановлено відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» державні санітарні норми та правила, санітарно-гігієнічні та санітарно-протиепідемічні правила і норми, санітарно-епідеміологічні правила і норми, протиепідемічні правила і норми, гігієнічні та протиепідемічні правила і норми, державні санітарно-епідеміологічні нормативи, санітарні регламенти (далі - санітарні норми) - обов`язкові для виконання нормативно-правові акти центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, що встановлюють медичні вимоги безпеки щодо середовища життєдіяльності та окремих його факторів, недотримання яких створює загрозу здоров`ю і життю людини та майбутніх поколінь, а також загрозу виникнення і розповсюдження інфекційних хвороб та масових неінфекційних захворювань (отруєнь) серед населення.

Відповідно до ст.32 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» головний державний санітарний лікар України у межах своїх повноважень видає накази з питань діяльності державної санітарно-епідеміологічної служби України, обов`язкові до виконання усіма юридичними та фізичними особами постанови, розпорядження, висновки, приписи тощо щодо дотримання вимог санітарного законодавства, проведення санітарних заходів, вносить пропозиції центральним і місцевим органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування, іншим державним органам щодо забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення в Україні.

Відповідно до ст.29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України. Рішення про встановлення карантину, а також про його відміну негайно доводиться до відома населення відповідної території через засоби масової інформації. У рішенні про встановлення карантину зазначаються обставини, що призвели до цього, визначаються межі території карантину, затверджуються необхідні профілактичні, протиепідемічні та інші заходи, їх виконавці та терміни проведення, встановлюються тимчасові обмеження прав фізичних і юридичних осіб та додаткові обов`язки, що покладаються на них. Карантин встановлюється на період, необхідний для ліквідації епідемії чи спалаху особливо небезпечної інфекційної хвороби.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29.03.2020 р. № 241 доповнено Постанову Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 р. № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» , в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 29.03.2020 р. № 255 пунктами 3-1 і 3-2 такого змісту:

3-1. Установити, що особи, які мали контакт з хворим на гостру респіраторну хворобу COVID-19, спричинену коронавірусом SARS-CoV-2, або хворіють на зазначену хворобу та не потребують госпіталізації, є особами, що потребують самоізоляції.

Лікуючий лікар хворого на гостру респіраторну хворобу COVID-19, спричинену коронавірусом SARS-CoV-2, самостійно визначає строк самоізоляції хворого та осіб, які потребують самоізоляції внаслідок контакту з хворим, на підставі галузевих стандартів у сфері охорони здоров`я.

Особи, які потребують самоізоляції, зобов`язані утримуватися від контакту з іншими особами, крім тих, з якими спільно проживають, відвідування громадських місць. Дозволяється відвідування у невідкладних випадках місць торгівлі продуктами харчування, засобами гігієни, лікарськими засобами, виробами медичного призначення та закладів охорони здоров`я за умови використання засобів індивідуального захисту та дотримання відстані не менш як 1,5 метра.

3-2. Особи, що відвідували країни/регіони із місцевою передачею вірусу в громаді (крім водіїв та обслуговуючого персоналу вантажних транспортних засобів, членів екіпажів повітряних і морських, річкових суден, членів поїзних і локомотивних бригад, якщо немає підстав вважати, що вони були в контакті з особою, хворою на гостру респіраторну хворобу COVID-19, спричинену коронавірусом SARS-CoV-2), вважаються такими, що мали контакт з хворим на зазначену хворобу, і підлягають обов`язковій обсервації (ізоляції) протягом 14 днів після перетину державного кордону у спеціалізованих закладах, які визначаються Київською міською, обласними державними адміністраціями..

Вказана вище Постанова Кабінету Міністрів України від 29.03.2020 р. № 241 набрала чинності 31.03.2020 року.

Таким чином, суд вважає, що лише з 31.03.2020 року особи, що відвідували країни/регіони із місцевою передачею вірусу в громаді (крім водіїв та обслуговуючого персоналу вантажних транспортних засобів, членів екіпажів повітряних і морських, річкових суден, членів поїзних і локомотивних бригад, якщо немає підстав вважати, що вони були в контакті з особою, хворою на гостру респіраторну хворобу COVID-19, спричинену коронавірусом SARS-CoV-2), згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 29.03.2020 р. № 241 вважаються такими, що мали контакт з хворим на зазначену хворобу, і підлягають обов`язковій обсервації (ізоляції) протягом 14 днів після перетину державного кордону у спеціалізованих закладах, які визначаються Київською міською, обласними державними адміністраціями.

Громадянин ОСОБА_1 30.03.2020 року порушив зобов`язання, щодо виключення прямих контактів з іншими особами, передбачене Згодою від 24.03.2020 року, тобто до 31.03.2020 року дати набрання чинності Постанови Кабінету Міністрів України від 29.03.2020 р. № 241.

Відповідно до ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Відповідно до ст.8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають.

Відповідно до ст.21 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Згідно ст.22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Згідно ст.28 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності. Ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню. Відповідно до ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Громадянин України не може бути позбавлений права в будь-який час повернутися в Україну.

Відповідно до ст.2 закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.

Відповідно до ст.64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.

Отже, станом на 30.03.2020 року ОСОБА_1 порушив зобов`язання, щодо виключення прямих контактів з іншими особами, передбачене Згодою від 24.03.2020 року, яка не є законом, правилами щодо карантину людей, санітарно-гігієнічними, санітарно-протиепідемічними правилами і нормами, передбаченими Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб" чи іншими актами законодавства, в тому числі постановами Головного державного санітарного лікаря України.

Відповідно до ч.3 ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Керуючись ст.ст. 247, 280,283,284 КУпАП суддя, -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративну справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст.44-3 КУпАП закрити за відсутністю у його діях події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подається до Чернівецького апеляційного суду через Кельменецький районний суд.

С У Д Д Я