КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/824/4309/2020
Головуючий в суді першої інстанції: Савицький О.А.
Доповідач: Трясун Ю.Р.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2020 року місто Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Трясун Ю.Р., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Шевченківського районного суду міста Києва від 28 вересня 2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Республіка Болгарія, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Шевченківського районного суду міста Києва від 28 вересня 2020 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Відповідно до постанови, ОСОБА_1 11 липня 2020 року о 07 год. 00 хв. керуючи транспортним засобом «Toyota Corolla», з номерним знаком НОМЕР_1 , рухаючись по проспекту Перемоги біля будинку № 56 в місті Києві, з явними ознаками алкогольного сп`яніння, відмовився на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР України), за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову Шевченківського районного суду міста Києва від 28 вересня 2020 року, провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В доводах апеляційної скарги апелянт вказує, що не погоджується із постановою суду першої інстанції.

ОСОБА_1 зазначає, що направляв до суду першої інстанції клопотання про відкладення розгляду справи, однак суд залишив його поза увагою, та розглянув справу без його участі чим порушив його права на захист.

Крім того апелянт вказує, що просив суд першої інстанції призначити йому перекладача з української на болгарську мову, оскільки він не розуміє української мови, аналогічне клопотання апелянт заявив і в апеляційній скарзі.

ОСОБА_1 зазначає, що взагалі не мав посвідчення водія, та не сказав про це працівнику поліції, оскільки боявся, що його відвезуть до відділення поліції та заарештують.

Вказує, що не відмовлявся від проходження медичного огляду, однак просив поліцейських дочекатись, коли приїде його знайомий, щоб він забрав машину, оскільки працівник поліції налякав його евакуацією транспортного засобу. Однак, як зазначає ОСОБА_1 , поліцейські проігнорували його прохання.

Крім того, апелянт вказує, що йому взагалі не роз`яснювали наслідки відмови від проходження огляду.

Також, як зазначає ОСОБА_1 в матеріалах справи відсутні докази того, що він керував транспортним засобом, а також вказує, що зазначений в протоколі час коли він керував транспортним засобом, спростовується наявним в матеріалах справи відеозаписом, відповідно до якого з 06 год. 49 хв. автомобіль стоїть нерухомо.

Апелянт вказує, що всупереч вимог Інструкції «з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції» в протоколі про адміністративне правопорушення не вказано дати видачі та органу, що видав паспорт.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений завчасно та належним чином, будь-яких клопотань про відкладення чи про поважність причин неявки до суду не направляв, на підставі ч. 6 ст. 294 КУпАП апеляційним судом розглянуто апеляційну скаргу без участі ОСОБА_1 .

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх доказів в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

На думку апеляційного суду, суддя першої інстанції, розглядаючи справу про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, в повній мірі дотримався вимог закону.

В доводах апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції розглянув справу без його участі, чим позбавив його права на захист.

Апеляційний суд вважає зазначені доводи необґрунтованими та зазначає, що та обставина, що справу було розглянуто за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не може бути визнана безумовною підставою для скасування оскаржуваної постанови з огляду на наступне.

У рішенні від 26 квітня 2007 року у справі «Пономарьов проти України» Європейський суд наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Як вбачається із матеріалів справи, суд першої інстанції неодноразово призначав дату судового засідання, а саме: 04 вересня 2020 року, 16 вересня 2020 року, 23 вересня 2020 року та 28 вересня 2020 року, однак за клопотанням ОСОБА_1 засідання тричі відкладалось.

Крім того, суд відмовив у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про залучення перекладача, оскільки із дослідженого відеозапису з місця події та при спілкуванні з працівниками суду при отриманні ним матеріалів справи для ознайомлення вбачалось, що останній повністю розумів українську мову.

Відтак, судом першої інстанції в повному обсязі вживались заходи для забезпечення прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, однак ОСОБА_1 правом бути присутнім під час розгляду справи не скористався, тому суд вірно на підставі ст. 268 КУпАП розглянув справу за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Крім того, в даному конкретному випадку це не вплинуло і не могло вплинути на дотримання судом вимог ст. 245 КУпАП щодо забезпечення реалізації завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення, зокрема своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин кожної справи та її вирішення в точній відповідності з законом.

Оскаржуючи постанову суду першої інстанції ОСОБА_1 заявив клопотання про залучення перекладача.

Відповідно до ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право давати пояснення, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження.

В той же час ОСОБА_1 в суд апеляційної інстанції не з`явився, із дослідженого відеозапису з нагрудної камери працівника поліції вбачається, що ОСОБА_1 розумів мову на якій з ним спілкувався працівник поліції.

Таким чином, як у суду першої інстанції так і у суду апеляційної інстанції, відсутні підстави для призначення перекладача по справі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що працівниками поліції не було роз`яснено йому наслідків відмови від проходження огляду.

В той же час, із дослідженого апеляційним судом відеозапису з нагрудної камери працівника поліції вбачається, що той запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння та повідомив йому, що у разі відмови від проходження такого огляду, щодо нього буде складено протокол за порушення ст. 130 КУпАП.

Таким чином, відеозаписом спростовуються доводи апелянта про те, що йому не було роз`яснено наслідків відмови від проходження огляду.

Щодо доводів ОСОБА_1 про неможливість суду першої інстанції застосування щодо нього адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, то апеляційний суд звертає увагу на таке.

Так, санкція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає виключно накладення штрафу на водіїв у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Таким чином, відсутність при складанні протоколу посвідчення водія, про що зазначає апелянт, не впливає на розмір стягнення в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки більш м`якого чи суворішого стягнення ч. 1 ст. 130 КУпАП не передбачено.

Крім того апеляційний суд зазначає, що Кодексом України про адміністративне правопорушення не передбачено накладення стягнення нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією відповідної статті, чи її частини.

В апеляційній скарзі апелянт звертає увагу суду на те, що в протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що він о 07 год. 00 хв. керував транспортним засобом, в той час, як із відеозапису вбачається, що о 06 год. 49 хв. транспортний засіб був нерухомий при цьому інші докази того, що він керував транспортним засобом в матеріалах справи відсутні.

Апеляційний суд зазначає, що розбіжність в часі вчинення адміністративного правопорушення, вказаного в протоколі серії ДПР 18 № 104303 від 11 липня 2020 року і відеозаписі з нагрудної камери поліцейського не може бути безмовною підставою для скасування постанови суду та жодним чином не вплинула на законність прийнятого судом рішення, оскільки ОСОБА_1 не ставить під сумнів те, що подія, коли поліцейським стосовно нього був складений протокол про адміністративне правопорушення мала місце.

Із дослідженого судом відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 повідомляє працівникам поліції, що керував транспортним засобом.

Крім того в матеріалах справи наявна копія постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАМ № 2806919 від 11 липня 2020 року, де зазначено, що водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом не мав при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, чим вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 126 КУпАП. Відомості про оскарження та скасування вказаної постанови в матеріалах справи відсутні, відтак даною постановою спростовуються доводи ОСОБА_1 щодо того, що він не керував транспортним засобом.

Також апелянт звертає увагу апеляційного суду на те, що в протоколі про адміністративне правопорушення, не зазначено повні реквізити, що посвідчують його особу, а саме відсутні дані про те, ким та коли був виданий паспорт.

Апеляційний суд вважає такі доводи безпідставними, оскільки як вбачається із протоколу у графі «серія та номер посвідчення водія або назва та серія та номер документа, що посвідчує особу» вказано - паспорт серії НОМЕР_2 , таким чином наявний в матеріалах справи протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 104303 від 11 липня 2020 року складений у відповідності до вимог КУпАП та Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС від 07.11.2015 № 1395, а отже, відповідає вимогам діючого законодавства.

Оскаржуючи постанову суду першої інстанції ОСОБА_1 зазначає, що він погодився на проходження огляду для визначення стану сп`яніння та повідомив працівників поліції, що поїде до медичного закладу за умови, що він дочекається свого знайомого, оскільки не хотів щоб його транспортний засіб евакуйовували, однак працівники поліції розцінили це як відмову від проходження огляду.

Так, апеляційний суд зазначає, що у рішенні Європейського суду з прав людини по справі "О`Галлоран та Франціє проти Сполученого Королівства" від 29 червня 2007 року суд зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

При цьому, відповідно до п. 9 Розділу ІІ Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (далі - Інструкція) передбачено, що з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.

Таким чином, відповідно до п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення, зокрема, стану алкогольного сп`яніння.

Отже, відмова водія від проходження відповідно до п. 2.5 ПДР України огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є самостійним складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

При цьому апеляційний суд звертає увагу на те, що п. 2 Розділу І Інструкції передбачено, що огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Таким чином, ОСОБА_1 повинен був виконати вимоги інспектора патрульної поліції пройти огляд на стан сп`яніння. Не виконавши це він вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, про що судом першої інстанції зроблений правильний висновок.

Апеляційний суд зазначає, що ОСОБА_1 , як водій транспортного засобу, не наділений правом встановлювати працівникам поліції умови, за яких він готовий пройти огляд, зокрема дочекатись приїзду його товариша.

Досліджені під час розгляду в справі про адміністративне правопорушення докази повністю узгоджуються між собою та є такими, що не викликають сумніву.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справі про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Апеляційний суд вважає, що суд цих вимог закону дотримався в повній мірі та ухвалив рішення, яке є вмотивованим, а викладені в ньому висновки відповідають фактичним обставинам справи, відтак підстав для скасування оскаржуваної постанови немає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд,-

П ОС Т АН О ВИ В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Шевченківського районного суду міста Києва від 28 вересня 2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.Р.Трясун