ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2020 року м. Запоріжжя

Суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Калюжна В.В., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, що надійшли з Вознесенівського ВП ДВП ГУПН в Запорізькій області, про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, пенсіонера, мешкає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст. 185 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

23.12.2020 року в провадження суду надійшов протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 283470 від 24.09.2020.

Відповідно до протоколу, 24.09.2020 року за адресою: м. Запоріжжя, о. Хортиця, о 23:15 гр. ОСОБА_1 , який знаходився у стані алкогольного сп`яніння, скоїв злісну непокору та законного розпорядження вимозі поліцейського, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 185 КУпАП.

В судове засідання призначене на 24.12.2020 ОСОБА_1 не з`явилася, явка правопорушника в судове засідання органом поліції забезпечена не була.

В судовому засіданні 28.12.2020 ОСОБА_1 просив суд відкласти судове засідання на іншу дату, надати йому час для ознайомлення з матеріалами справи, повідомив суду, що має намір скористатися юридичною допомогою адвоката.

29.12.2020 року від захисника ОСОБА_1 адвоката Хмарського Р.Б. надійшло клопотання про закриття провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

В судовому засіданні 29.12.2020 ОСОБА_1 вину у вчинені інкримінованого правопорушення не визнав. Суду пояснив, що ввечері 24.09.2020 він відпочивав на о. Хортиця. Алкогольні напої не вживав. Після 20 год. 00 хв. він вирушив в напрямку місця свого проживання, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Біля будівельного майданчику в районі будівництва нового мостового переходу через старе русло Дніпра його зупинили невідомі особи у формі працівників Національної поліції та попросили надати їм документи, що посвідчують його особу. Надавши одному з працівників поліції своє пенсійне посвідчення, він попросив поліцейських назвати свої прізвища, посади, пред`явити службові посвідчення, так як не був впевнений, що його зупинили саме працівники поліції. Натомість, один з поліцейських застосував до нього фізичну силу та одягнув на його руки кайданки. Опору працівникам поліції він не чинив, втекти не намагався. Жодних вимог працівники поліції йому не висували. Після затримання зазначеними працівниками поліції його було доставлено до Вознесенівського ВП, де працівником поліції, який не назвав свого прізвища та посади, було складено пояснення на бланку для опитування особи. Від підписання зазначених пояснень він відмовився, так як ці документи містили на його думку недостовірну інформацію. Працівник поліції, який заповнював бланк пояснень, викликав у службовий кабінет раніше невідомих ОСОБА_1 осіб та попросив засвідчити відмову від підписання пояснень. Після цього, ОСОБА_1 відпустили до дому. Копію протоколу про адміністративне правопорушення йому надано не було.

З урахуванням вищевикладеного ОСОБА_1 просив суд закрити провадження у справі за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, з підстав зазначених у письмовому клопотанні захисника.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, заслухавши пояснення ОСОБА_1 суд приходить до наступних висновків.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 283470 від 24.09.2020 дії ОСОБА_1 кваліфіковані за 185 КУпАП як злісна непокора законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Визнаватися допустимими і використовуватися як докази в адміністративній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог КУпАП. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в адміністративному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

Відповідно до положень ст. 9 КУпАП - адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до положень ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку і адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом; провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з вимогами ст. 283 КУпАП постанова суду має ґрунтуватися на обставинах, встановлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах.

Водночас при складанні протоколу про адміністративне правопорушення саме на посадову особу, яка його складає, покладається обов`язок надання суду доказів на підтвердження того правопорушення, яке зазначається у протоколі про адміністративне правопорушення.

Згідно ст. 252 КУпАП орган, який розглядає справу про адміністративне правопорушення, оцінює докази на свій внутрішній розсуд, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи у їх сукупності.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачаєтьс, що він не містить інформації щодо конкретного місця вчинення правопорушення, в чому саме виражалась злісна непокора з боку ОСОБА_1 законному розпорядженню або вимозі поліцейського, якому саме розпорядженню або вимозі не підкорився гр. ОСОБА_1 . Жодними належними та допустимими доказами не підтверджується й інформація щодо перебування гр. ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння. Інших доказів, на основі яких у визначеному законом порядку суд міг би встановити наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, суду надано не було.

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів: (п.45 Рішення ЄСПЛ у справі «Бочаров проти України» від 17.06.2011 р., заява №21037/05; п.53 Рішення ЄСПЛ у справі «Смирнов проти України» від 15.10.2010 р., заява №38683/06; п.75 Рішення ЄСПЛ у справі «Огороднік проти України» від 05.05.2015 р., заява № 29644/10; п.52 Рішення ЄСПЛ у справі «Єрохіна проти України» від 15.02.2013 р., заява №12167/04).

Відповідно до п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішенні ЄСПЛ в справі «Салабіаку проти Франції» від 07.10.1988, Суд зазначив, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь-які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.

Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосуванням державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У пункті 21 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» від 15.05.2008 року зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22.12.2010 року №23-рп/2010 дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

Заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності та його захисника, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відсутність події правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в тому разі, якщо відсутня подія і склад адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. ст.247, 251, 284 Кодексу України про адміністративне правопорушення, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ст. 185 КУпАП - закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя: А.В. Стеценко