Справа № 574/861/20
Провадження № 3/574/245/2020
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2020 року м. Буринь

Суддя Буринського районного суду Сумської області Куцан В.М., розглянувши матеріали, які надійшли з Буринського ВП Конотопського ВП ГУ НП в Сумській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 ,

за ст.130 ч.1 КУпАП,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 о 12-й годині 11.09.2020 року, по вулиці Новоселівка в селі Гвинтове Буринського району Сумської області, керував мопедом «Рига» з ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів) від проходження в установленому порядку огляду на стан сп`яніння відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.п.2,5 ПДР України.

При складанні протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 повідомив дві адреси місця проживання, зокрема, в с.Гвинтове Буринського району Сумської області та в с. Микитівка Ямпільського району Сумської області.

Останні тричі викликався до суду шляхом направлення судових повісток за вказаними адресами проживання, які повернулися до суду з відміткою, що адресат відсутній за даної адресою.

Крім цього, ОСОБА_1 в судове засідання на 10.12.2020 року викликався шляхом розміщення оголошення про його виклик на сайти Судової влади.

Між тим, останній жодного разу до суду не з`явився.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у ст.6 §1 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст.6 §1 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (рішення від 12.07.2001 у справі «Ганс-Адамс II проти Німеччини» (Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany).

В своєму рішенні від 07.07.1989 у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» (Uniуn Alimentaria Sanders S.A. v. Spain), ЄСПЛ зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Надаючи оцінку причинам неявки ОСОБА_1 до суду вважаю їх неповажними, так як останній зловживає своїми процесуальними правами з метою затягування розгляду справи та закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

З врахуванням наведеного приходжу до висновку про можливість розгляду справи без участі ОСОБА_1 за наявними доказами.

Дослідивши надані докази, вважаю, що вина останнього у вчиненні правопорушення за вищевикладених обставин повністю доведена в судовому засіданні.

Зокрема, з протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 о 12-й годині 11.09.2020 року, по вулиці Новоселівка в селі Гвинтове Буринського району Сумської області, керував мопедом «Рига» з ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів) від проходження в установленому порядку огляду на стан сп`яніння відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.п.2,5 ПДР України (а.с.1).

Ці обставини вбачаються також з письмових пояснень свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які підтвердили, що ОСОБА_1 в їх присутності відмовився пройти огляд на стан сп`яніння (а.с.3,4).

З письмових пояснень ОСОБА_1 що містяться у протоколі про адміністративне правопорушення видно, що він визнав факт вживання ним алкогольних напоїв.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

За таких обставин, даючи оцінку письмовим поясненням вказаних свідків на предмет їх достовірності та допустимості, суддя вважає за можливе використати їх як доказ вини особи яка притягується до адміністративної відповідальності, оскільки вони повністю узгоджуються з дослідженими в судовому засіданні доказами.

Відповідно до п.п.2.5 Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних засобів чи токсичних речовин.

Процедура проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан сп`яніння, оформлення результатів такого огляду та направлення на нього визначена «Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (зареєстрована за № 1413/27858 11.11.2015) та ст.266 КУпАП, з системного аналізу яких вбачається, що огляд на стан сп`яніння поліцейським проводиться на місці зупинки транспортного засобу в присутності двох свідків.

У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до ст.266 КУпАП.

Згідно п.3 Розділу І вищевказаної Інструкції ознаками алкогольного сп`яніння є, в тому числі, запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; виражене тремтіння пальців, поведінка, що не відповідає обстановці; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя.

Аналізуючи зазначені положення нормативних актів та оцінюючи кожен наведений доказ за своїм внутрішнім переконанням, суддя вважає їх належними, допустимими та достовірними, а їх сукупність є достатньою для того, щоб покласти в основу цієї постанови щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за вищевикладених обставин.

Вирішуючи питання застосування закону про адміністративну відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП суддя зважає на таке.

До 01.07.2020 року КУпАП передбачав відповідальність за керування транспортними засобами або суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

01.07.2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» №2617-VІІІ від 22.11.2018 року (далі-Закон), яким фактично було посилено юридичну відповідальність за вчинення дій, передбачених ст.130 КУпАП особами, що керують транспортними засобами, оскільки до таких осіб була встановлена кримінальна відповідальність, передбачена ст.286-1 КК України.

Відповідно до ч.2 ст.8 КУпАП Закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають.

Аналогічні положення містяться у ч.2 ст.5 КК України, згідно з якою закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

Між тим, ч.1 ст.8 КУпАП встановлює, що особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Законом України від 17.06.2020 року №720-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» (Закон №2617-VІІІ), який був оприлюднений 03.07.2020 року, внесені зміни до Закону №2617-VІІІ.

Зокрема пунктом 117 Розділу І Закону №720-ІХ: у пункті І Розділу І Закону №2617-VІІІ виключено пункт 4, який запровадивши нову редакцію ст.130 КУпАП виключав адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами у стані алкогольного сп`яніння або відмову від проходження огляду на стан сп`яніння тобто було відновлено адміністративну відповідальність за ці дії, а у пункті 2 Розділу І Закону №2617-VІІІ виключено підпункт 171, який було доповнено КК України ст.286-1 за керування транспортними засобами у стані сп`яніння або відмову від проходження огляду на стан сп`яніння.

Таким чином, вважаю, що вина ОСОБА_1 доведена в судовому засіданні і його дії необхідно кваліфікувати за ч.1 ст. 130 КУпАП, так як він керував транспортним засобом та відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

При накладенні стягнення, у відповідності до ст. 33 КУпАП, враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

ОСОБА_1 не працює, протягом року до адміністративної відповідальності не притягувався.

Обставин що пом`якшують та обтяжують відповідальність не вбачається.

З довідок Буринського ВП та Територіального сервісного центру МВС №5942 видно, що ОСОБА_1 станом на 03.10.2020 року національне посвідчення водія на право керування транспортними засобами не отримував (а.с.4,10).

Відповідно до Правил дорожнього руху України, водієм є особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Як вбачається з п.28 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», позбавлення права керувати транспортними засобами можна застосовувати тільки як основне адміністративне стягнення за вчинення правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 121, ч. 4 ст. 122, ст. 122-2, ч. 3 ст. 123, статтями 124 і 130 КУпАП. Суди не вправі застосовувати його й тоді, коли винна особа вже позбавлена такого права або взагалі його не мала.

З огляду на вказане, вважаю, що з метою виховання порушника і запобіганню вчинення ним нових порушень його необхідно піддати адміністративному стягненню передбаченому законом у виді штрафу на користь держави без позбавленням права керування транспортними засобами, оскільки останній такого права не мав.

Керуючись ст.ст.283-285 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

ОСОБА_1 визнати винним у скоєнні правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП і піддати його адміністративному стягненню у виді штрафу у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь спеціального фонду Державного бюджету 420 гривні 40 копійок судового бору.

Відповідно до ч.1 ст.307 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 300-1 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Постанова може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду через Буринський районний суд протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя В.М.Куцан