Справа № 203/3956/20
Провадження № 3/0203/2628/2020
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.12.2020 року у місті Дніпрі суддя Кіровського районного суду м. Дніпропетровська Ханієва Ф.М., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, які надійшли з Відділення поліції на станції № 1 Дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , непрацюючого, за ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

01.11.2020 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська з Відділення поліції на станції № 1 Дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області надійшли матеріали справи про адміністративне правопорушення, зокрема, протокол про адміністративне правопорушення, серії ВАБ № 004651 від 01.11.2020 року відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , непрацюючого, за ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

За відомостями зі вказаного вище протоколу, 01.11.2020 року о 14:40 годині ОСОБА_1 знаходячись за адресою: м. Дніпро, пл. Вокзальна, 11, в приміщенні залізничного вокзалу ст. Дніпро, а саме: центральному вестибюлі вокзалу, в громадському місці, перебував без засобів індивідуального захисту (маски), чим порушив вимоги пп. 1 п. 10 Постанови Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 22.07.2020 року № 641 та вчинив правопорушення, передбачене ст. 44-3 КУпАП.

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи, причини неявки суду не повідомив.

Також суд зазначає, що згідно з положеннями ст. 9 Конституції України та ст. 17, ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 року у справі «Пономарьов проти України» наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.

За відомостями з протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 був обізнаний про наявність стосовно нього справи про адміністративне правопорушення, бо відмовився від підписання протоколу та отримання його другого примірника, що було зафіксовано в протоколі.

Тому, оскільки, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, будучи належним чином повідомленою про місце та час розгляду справи щодо нього, до суду не з`явився, не вжив заходів, щоб дізнатись про стан відомого щодо нього провадження, а розгляд справи у його присутності не є обов`язковим, суд доходить висновку про можливість розгляду справи за його відсутності.

Суд, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення у відповідності до положень ст. 252 КУпАП, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, доходить наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з положеннями ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Диспозицією ст. 44-3 КУпАП (в редакції, чинній на момент вчинення адміністративного правопорушення) передбачена відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Вказана норма є бланкетною, тобто відсилає до нормативно-правових актів, які регулюють правила карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм та є обов`язковими для виконання.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» (в редакції, чинній на момент вчинення адміністративного правопорушення), карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України.

У рішенні про встановлення карантину зазначаються обставини, що призвели до цього, визначаються межі території карантину, затверджуються необхідні профілактичні, протиепідемічні та інші заходи, їх виконавці та терміни проведення, встановлюються тимчасові обмеження прав фізичних і юридичних осіб та додаткові обов`язки, що покладаються на них, підстави та порядок обов`язкової самоізоляції, перебування особи в обсерваторі (обсервації), госпіталізації до тимчасових закладів охорони здоров`я (спеціалізованих шпиталів). Карантин встановлюється на період, необхідний для ліквідації епідемії чи спалаху особливо небезпечної інфекційної хвороби. На цей період можуть змінюватися режими роботи підприємств, установ, організацій, вноситися інші необхідні зміни щодо умов їх виробничої та іншої діяльності.

Згідно з вимогами ст. 41 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» (в редакції, чинній на момент вчинення адміністративного правопорушення), особи, винні в порушенні законодавства про захист населення від інфекційних хвороб, несуть відповідальність згідно із законами України.

Згідно з пп. 1 п. 10 Постанови Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 22.07.2020 року № 641 (в редакції, чинній на момент вчинення адміністративного правопорушення), на території України на період дії карантину забороняється перебування в громадських будинках і спорудах, громадському транспорті без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 01.11.2020 року о 14:40 годині ОСОБА_1 знаходячись за адресою: м. Дніпро, пл. Вокзальна, 11, в приміщенні залізничного вокзалу ст. Дніпро, а саме: центральному вестибюлі вокзалу, в громадському місці, перебував без засобів індивідуального захисту (маски), чим порушив вимоги пп. 1 п. 10 Постанови Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 22.07.2020 року № 641 та вчинив правопорушення, передбачене ст. 44-3 КУпАП.

У ході судового розгляду матеріалів справи про адміністративне правопорушення судом було встановлено, що дії ОСОБА_1 вірно кваліфікуються за ст. 44-3 КУпАП.

Винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, підтверджується наступними доказами, що наявні в матеріалах справи:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 004651 від 01.11.2020 року, зміст якого описаний вище;

- письмовими поясненнями двох свідків від 01.112020 року: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які показали, що громадянин ОСОБА_1 знаходився у громадському місці в центральному вестибюлі залізничного вокзалу без засобів індивідуального захисту (захисної маски);

- рапортом від 01.11.2020 року;

- відеозапис на технічному носії (1 DVD-диск).

З огляду на викладене, вина ОСОБА_1 в порушенні пп. 1 п. 10 Постанови Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 22.07.2020 року № 641, та вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, підтверджена дослідженими судом доказами, що містяться в матеріалах справи.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ, Суд) від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України», Суд вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.

Суд, керуючись принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого також сформульований у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України», зазначає, що доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Так, зокрема, винуватість ОСОБА_1 поза розумним сумнівом доводиться обставинами, викладеними у протоколі про адміністративне правопорушення, рапортом, письмовими поясненнями свідків, відеозаписом в їх сукупності. Вказані докази оцінені за внутрішнім переконанням суду, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і справедливістю.

Суд, аналізуючи докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності, за відсутності будь-яких істотних суперечностей, вважає вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, доведеною повністю, оскільки останній перебував в громадській споруді без вдягнутого засобу індивідуального захисту, зокрема респіратора або захисної маски, у тому числі виготовлених самостійно, чим порушив правила, встановлені вищевказаною постановою Кабінету Міністрів України.

Водночас суд, вирішуючи питання про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення за ст. 44-3 КУпАП, керується вимогами ст. ст. 23, 33 КУпАП, в силу яких адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, поваги до правил співжиття, в дусі додержання законів України, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим порушником, так і іншими особами, а також враховує характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Відповідно до вимог ст. 22 КУпАП, при малозначності вчиненого правопорушення орган, посадова особа, уповноважені вирішувати справу, можуть звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Згідно з ч. 2 ст. 284 КУпАП, при оголошенні усного зауваження виноситься постанова про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Враховуючи усі обставини у справі, а також те, що ОСОБА_1 порушив умови карантину вперше, враховуючи відсутність шкідливих наслідків для інших осіб, суд вважає, що ОСОБА_1 слід звільнити від адміністративної відповідальності на підставі ст. 22 КУпАП за малозначністю вчиненого адміністративного правопорушення, обмежившись усним зауваженням, чого буде достатньо для забезпечення виховного впливу та запобігання вчиненню нових правопорушень.

Керуючись ст. ст. 22, 44-3, 251, 256, 280, 284 КпАП України, суд,

постановив:

Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , непрацюючого, винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Звільнити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , непрацюючого, від адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення, за малозначністю, обмежившись усним зауваженням.

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , непрацюючого, за ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити.

Постанова може бути оскаржена в 10-денний строк з дня її винесення до Дніпровського апеляційного суду через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя Ф.М. Ханієва