МИКОЛАЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 488/3211/20 Головуючий у місцевому судді Головіна Т.М.
Провадження № 33/812/413/20 Головуючий у апеляційному суді Темнікова В.І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2020 року Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого судді - Темнікової В.І.,

за участю секретаря - Горенко Ю.В,,

особи, притягнутої до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

захисника - Іванової Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, притягнутої до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Корабельного районного суду м. Миколаєва від 09 грудня 2020 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина

України, не працюючого, проживаючого за адресою:

АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою:

АДРЕСА_2 ,

притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк1(один) рік,-

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Корабельного районного суду м. Миколаєва від 09 грудня 2020 року, встановлено, що 20.09.2020 року о 18 годині 50 хвилин водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом RENAULT MEGAN 1.4, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 в м. Миколаєві по проспекту Богоявленському в районі будинку № 444/1, з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей та млява мова), від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою газоаналізатору „Драгер та в медичному закладі ОСОБА_1 відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Вказаною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в доход держави в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік.

Не погодившись з постановою судді ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Корабельного районного суду м. Миколаєва від 09 грудня 2020 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Апелянт переконаний, що судом першої інстанції не дотримано вимоги відносно суворого додержання законності при розгляді справи, докази оцінено не в сукупності, а також не враховано того факту, що поліцейськими порушено порядок розгляду адміністративної справи, що суперечить принципу суворого додержання законності.

Так, судом першої інстанції не обґрунтовано причини, через які особисті свідчення свідка ОСОБА_2 в судовому засіданні не були взяті до уваги та фактично проігноровані судом. Натомість, суд поклав в основу постанови письмові пояснення свідка ОСОБА_3 , який не прибув в судове засідання для надання особистих свідчень у справі.

Також вважає, що в постанові суду допущені протиріччя, а саме: спочатку зазначається про те, що факт відмови ОСОБА_1 від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння підтверджений даними з нагрудного відеореєстратора поліцейського, з якого вбачається, що «...від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою газоаналізатору «Драгер» та в медичному закладі відмовився в присутності двох свідків», але в подальшому за текстом суд визнає наступне: «... хоча в присутності понятих (1 файл відеозапису) ОСОБА_1 дійсно пропонується пройти огляд лише за допомогою алкотестеру, однак під час складання протоколу (6 файл відеозапису) ОСОБА_1 відмовляється від проходження огляду і « медичному закладі».

Вказане, на думку апелянта, свідчить про упередженість суду, адже поліцейськими не було дотримано процедуру огляду на стан сп`яніння, а саме у присутності свідків ОСОБА_1 не роз`яснено право пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі. Після його відмови скористатися пристроєм «Драгер», поліцейський надав доручення підлеглим віцдібрати пояснення у свідків. Вказані дії не можуть вважатись законними. Проте суд цьому належної правової оцінки не дав.

Наголошує ОСОБА_1 також на порушенні під час фіксування процесу складання щодо нього адміністративних матеріалів Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18 грудня 2018 року № 1026, згідно пункту 5 Розділу II якої включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Так, суд першої інстанції зазначаючи про певні дії, що відбувались під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, посилається на «файли запису»: 1 файл, 2-6 файли, 6 файл. Зазначенні посилання суду лише підтверджують доводи захисника відносно того, що в матеріалах справи присутні шість відеозаписів, які явно переривались, оскільки в іншому випадку був би один файл із безперервним відеозаписом оформлення адміністративної справи відносно ОСОБА_1 .

За такого на його думку судом першої інстанції було безпідставно відхилено доводи захисника Ревенка М. І. про те, що записи з нагрудного відеореєстратора поліцейського є недопустимим доказом у справі.

Також апелянт наголошує на тому, що в разі, якщо б поліцейські надали повний відеозапис розгляду справи, то у суду не виникло би питань відносно того, з якої підстави він спочатку категорично заперечує свою вину, а потім частково погоджується з такою виною.

Крім того, ОСОБА_1 зазначає, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що поліцейські не надали в якості доказів відеоматеріали, на яких зафіксовано факт його керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. На неодноразові прохання надати відповідні докази, в тому числі у присутності свідків, поліцейські зазначали, що відеозапис, який підтверджує даний факт є, і його переглядатимуть в суді. Однак такі докази поліцейські так і не надали.

Натомість з наданих відеозаписів вбачається лише те, що поліцейські почали відеозапис тоді, коли він намагався довести свою невинуватість в інкримінованому йому адміністративному правопорушенні, а також довести свою невинуватість відносно керування транспортним засобом на тротуарі, однак суд сприйняв це, як визнання ним вини у керуванні транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, хоча він перепаркував машину ще до того, як випив пляшку пива.

Таким чином, на погляд ОСОБА_1 в матеріалах справи відсутній доказ того, що він дійсно керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Апелянт вважає, що оскаржувана постанова має бути скасована, а провадження у справі закрито через відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Крім того, зазначає, що як вбачається з офіційного джерела - сайту Верховної Ради України за посиланням де розміщено чинні редакції кодексів України, з 01.07.2020 року стаття 130 КУпАП передбачає відповідальність за керування суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Відповідальність за керування транспортним засобом особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції Кодексом України про адміністративні правопорушення не передбачена.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника Іванової Т.В. на підтримку доводів апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляції та дослідивши матеріали справи, слід дійти висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із пунктом 2.9(а) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001р. № 1306 (далі Правила), водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (пункт 2.5 Правил).

Невиконання вказаних правил утворюють склад правопорушень, передбачених ч. 1 статті 130 КУпАП.

Так, згідно ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративним правопорушенням є керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно «критеріїв Енгеля», сформованих Європейським судом з прав людини у справі «Енгель та інші проти Нідерландів» (1976 рік), критеріями для визначення поняття «кримінальне обвинувачення» є: критерій національного права (чи підпадає певне протиправне діяння під ознаки злочину згідно з національними нормами); критерій кола адресатів (якщо відповідальність поширюється на невизначене коло осіб, то правопорушення підлягає кваліфікації як кримінальне); критерій мети та тяжкості наслідків (у випадку, якщо у санкції наявний саме елемент покарання, а передбачені санкції є достатньо суворими, скоєне правопорушення розглядається за природою кримінального злочину).

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23 жовтня 1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності» (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998).

Системний аналіз норм ст. 130 КУпАП України, відповідальність за якою поширюється на невизначене коло осіб та передбачає накладення стягнення у виді штрафу та обмеження у користуванні водійськими правами, дозволяє дійти до висновку, що за своєю суттю це є кримінальним порушенням /обвинуваченням.

При цьому кваліфікація порушення/обвинувачення як «кримінального» дає особі додаткові гарантії, які передбачені Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, у тому числі обов`язок довести вину особи, який передбачений ч. 2 ст. 6 Конвенції, та заборона подвійного притягнення до відповідальності за одне порушення (ст. 4 Протоколу 7 до Конвенції).

Статтею 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до положень статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням не інакше як на підставах та у порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом (частини 1-3 ст. 7 КУпАП).

Згідно із ст. 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинене правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Оскаржена постанова судді не відповідає наведеним положенням закону.

Відповідно до частин 1, 2 статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

В постанові про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності від 09 грудня 2020 року зазначено, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 20.09.2020 року серія БД № 295538, 20 вересня 2020р. о 18:50 год. в м. Миколаєві по пр. Богоявленський, 444/1 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом RENAULT MEGAN 1.4, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей, млява мова. Від проходження медичного огляду в установленому порядку на місці зупинки за допомогою алкотестеру Drager ARLM -0321 та у медичному закладі водій відмовився в присутності двох свідків. Своїми діями порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, тобто вчинив правопорушення, за яке передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП адміністративна відповідальність.

Даною постановою ОСОБА_1 був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а саме у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

При цьому, за результатами розгляду справи суд першої інстанції вважав доведеним як факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду у встановленому законом порядку на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу так і в медичному закладі, а також факт керування ним транспортним засобом.

До такого висновку суд, як зазначено в постанові, дійшов на підставі досліджених ним під час розгляду справи доказів, а саме: даних протоколу про адміністративне правопорушення, інформації, що міститься в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, письмових поясненнях свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , відеозапису з нагрудного реєстратора патрульного.

Проте з таким висновком погодитись неможна, виходячи з наступного.

Згідно диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП, одним із правопорушень є відмова особи, яка керувала транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Тобто, вказана норма являється бланкетною, яка відсилає до інших нормативних актів. В даному випадку відсилає до нормативних актів, якими встановлюються порядок огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, річковими або маломірними суднами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.

У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

Направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Процедура проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан сп`яніння визначена Інструкцією «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України №1452/735 від 09.11.2015 р. та Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженим постановою КМУ № 1103 від 17 грудня 2008 року.

Так, згідно з п.2 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ № 1103 від 17 грудня 2008 року, огляду підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками такого стану, встановленими МОЗ і МВС.

Пункт 3 зазначеного Порядку також передбачає можливість проведення огляду як поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ і Держспоживстандартом, так і лікарем закладу охорони здоров`я.

Згідно п. 6,7 Порядку водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення

огляду до відповідного закладу охорони здоров`я. Поліцейський забезпечує проведення огляду водія транспортного засобу в закладі охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення відповідних підстав.

У разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я, поліцейський згідно п.8 Порядку в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Зазначених вимог законодавства працівники поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 не дотрималися.

Як вбачається з відеозапису з нагрудного реєстратора патрульного, 20.09.2020 року о 18:56 год. в присутності двох свідків водію було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою газоаналізатору «Драгер», на що ОСОБА_1 відповів відмовою. Пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі після цього ОСОБА_1 співробітники поліції не пропонували.

Зазначене підтвердив допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_2 , який пояснив, що він побачив біля магазину, до якого прийшов скупитися, автомобіль, в якому знаходився ОСОБА_1 . Як під`їхав даний автомобіль до магазину, а також того, що цей автомобіль рухався, він не бачив. ОСОБА_1 просто сидів в машині, коли до нього підійшли працівники поліції, які пояснили, що він знаходиться в стані алкогольного сп`яніння. Вони запропонували йому продути Драгер, однак ОСОБА_1 відмовився, і пояснив працівникам поліції, що автомобілем він не керував, просто сидів в машині. Їхати до медичного закладу ОСОБА_1 не пропонували. Він відлучався приблизно на 10-15 хвилин, ходив в магазин. В своїх письмових поясненнях написав, що з його слів записано вірно, і підписав дані пояснення, однак їх зміст не читав, тому що поспішав.

Інший свідок ОСОБА_3 до судового засідання не з`явився, а тому не був допитаний судом.

Також з відеозапису з нагрудного реєстратора патрульного вбачається, що через певний проміжок часу вже під час підписання ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення, він погодився з тим, що йому було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння і в медичному закладі, від якого він також відмовився, проте при цьому свідків не було.

Відповідно до пункту 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» (із змінами і доповненнями), якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

Проаналізувавши зазначені обставини та наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги та вважає, що працівники поліції порушили вимоги Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, оскільки відсутні належні докази того, що ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі в присутності двох свідків, тобто в установленому законом порядку, а також що ОСОБА_1 відмовився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі в присутності двох свідків.

З урахуванням зазначеного, апеляційний суд критично відноситься до даних, що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення, як до доказу в розумінні ст. 251 КУпАП, оскільки інші належні та допустимі докази у справі не підтверджують того факту що, ОСОБА_1 відмовився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі в присутності двох свідків.

Отже, в діях ОСОБА_1 відсутні ознаки об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, які йому інкриміновано.

Суд першої інстанції під час розгляду справи допущеним працівниками поліції порушенням порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння та складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 належної правової оцінки не дав, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення.

У рішенні ЄСПЛ від 21.07.2011 р. по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Тому, з огляду на те, що диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан, в тому числі алкогольного сп`яніння, а у справі відсутні належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що ОСОБА_1 відмовився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі в присутності двох свідків, тобто в установленому законом порядку, та, виходячи із ст. 62 Конституції України, відповідно до якої, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, слід дійти висновку про не встановлення в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до вимог діючого адміністративного законодавства, а саме ст.ст.9,33,245,252 КУпАП, особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.

За відсутності події і складу адміністративного правопорушення провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

Отже, оскільки висновки суду першої інстанції про винність ОСОБА_1 у вчиненні вищезазначеного адміністративного правопорушення не ґрунтуються на доказах у справі і є неправильними, постанова судді Корабельного районного суду м. Миколаєва від 09 грудня 2020 року підлягає скасуванню, а провадження у справі підлягає закриттю із підстав, передбачених п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, тобто у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову судді Корабельного районного суду міста Миколаєва від 09 грудня 2020 року, якою ОСОБА_1 , визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік скасувати.

Провадження в справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського

апеляційного суду В.І. Темнікова