Справа № 438/658/20 Головуючий у 1 інстанції: Слиш А.Т.
Провадження № 33/811/1216/20 Доповідач: Романюк М. Ф.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2020 року Львівський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Романюка М.Ф., за участю захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Романського Сергія Івановича, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Бориславського міського суду Львівської області від 18 серпня 2020 року відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП,

в с т а н о в и в :

вищенаведеною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у дохід держави у розмірі 10 200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в розмірі 420 гривень 40 копійок.

Згідно з постановою судді, згідно протоколу серія БД №376690 від 22 травня 2020 року 21 травня 2020 року о 23 год. 50 хв. в м. Борислав по вул. Коваліва, 46А керував мотоциклом Geon300 д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Стан алкогольного сп`яніння, зі згоди водія, у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу «Драгер» в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.9А ПДР, своїми діями вчинив правопорушення, передбачене ст. 130 ч.1 КУпАП.

Не погоджуючись із рішенням судді районного суду, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, просить скасувати постанову судді Бориславського міського суду Львівської області від 18 серпня 2020 року та прийняти нову постанову, якою: на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП; на підставі п.6 ч.1 ст.247 КУпАП закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку із скасуванням Закону України «Про внесення змін до деякий законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень», який набрав чинності 01.07.2020 року акта, який встановлював адміністративну відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог апелянт покликається на те, що оскаржувана постанова є незаконною та необґрунтованою, суд першої інстанції при її прийнятті грубо порушив вимоги та норми КУпАП (ст.ст. 1, 2, 7, 245, 246, 247, 251, 252 щодо оцінки та дослідження доказів, ст.278, 280 КУпАП), а також грубо порушив та не врахував п.24 Постанови Пленуму ВС України №14 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті».

Вказує, що судом першої інстанції було незаконно та безпідставно не взято до уваги і фактично проігноровано подані апелянтом 24.07.2020 року письмові пояснення та не спростовано викладене у них, не було вирішено клопотань апелянта про виклик свідків та про витребування доказів по справі, про закриття провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП та/або п.6 ч.1 ст.247 КУпАП, судом безпідставно не було взято до уваги неналежні та недопустимі докази по справі, суд не надав належної правової оцінки адміністративним матеріалам з точки зору допустимості, достовірності й достатності, що призвело до постановлення незаконної постанови від 18.08.2020 року. Суд належним чином не оцінив та не дослідив всіх обставин справи в їх сукупності.

Зазначає, що суд незаконно та безпідставно в резолютивній частині оскаржуваної постанови позбавив апелянта права керування транспортними засобами на строк 1 рік, оскільки він посвідчення водія взагалі ще не отримував, такого права в нього не було та немає, посвідчення водія працівники поліції у нього не вилучали, а відтак він не може бути позбавлений судом права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Вказує, що в матеріалах справи відсутні належні, допустимі та достатні докази, які б підтверджували керування ним 21.05.2020 року о 23 год 50 хв в м.Борислав по вул. Коваліва, 46А транспортним засобом (мотоциклом Geon300) в стані алкогольного сп`яніння.

На думку апелянта, протокол про адміністративне правопорушення серії БД №376690 від 22.05.2020 та інші матеріали справи складені незаконно та неправильно, огляд на стан алкогольного сп`яніння проведений незаконно та з грубими порушеннями, а відтак такий огляд вважається недійсним.

Крім того ОСОБА_1 зазначає, що він вину не визнає, оскільки він не керував транспортним засобом, а тим більше в стані алкогольного сп`яніння, оскільки керувала мотоциклом «Geon300» д.н.з. його дівчина ОСОБА_2 , що підтверджується заявою-поясненнями ОСОБА_2 , які додані до письмових пояснень від 24.07.2020 року.

Наголошує, що зазначення в протоколі про адміністративне правопорушення, що він «випив 100 мл горілки» не є і не може бути доказом керування особою транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Вказує, що свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не були свідками того, що саме ОСОБА_1 керував мотоциклом, а в пояснення останніх лише описується проведення його огляду на стан алкогольного сп`яніння та його результати.

Апелянт також звертає увагу на те, що в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння вказані виявлені ознаки сп`яніння, які не передбачені та не визначені в п.3 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України, МОЗ України №1452/735 від 09.11.2015р.

Вказує, що огляд був проведений за допомогою «Драгер 6820», який не передбачений жодним нормативно-правовим актом України, до протоколу про адміністративне правопорушення працівниками поліції не було долучено і в матеріалах справи відсутні сертифікат відповідності т а свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки приладу «Драгер 6820 №ARHK-0507», дозволу на застосування такого спеціального технічного приладу, документів, що підтверджують останнє проведення 18.09.2019 калібрування такого спеціального технічного приладу, інструкції з використання та експлуатації такого спеціального технічного приладу.

Апелянт вважає, що провадження по даній справі підлягає закриттю на підставі п.6 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку із скасуванням 01 липня 20202 року акта, який встановлював адміністративну відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП, про що вказував у своїх письмових поясненнях від 24.07.2020 року.

В судове засідання суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 не прибув, натомість подав клопотання про розгляд справи без його участі, проте за участі його захисника -адвоката Романського С.І., також зазначив, що вимоги апеляційної скарги підтримує повністю та просить таку задоволити.

Заслухавши захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Романського С.І. на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що така підлягає до часткового задоволення.

Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зі змісту ст. 252 КУпАП вбачається, що оцінка доказів при розгляді справ про адміністративні правопорушення ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні усіх обставин справи в їх сукупності.

Згідно зі ст. 251 КУпАП на основі доказів встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, поясненнями свідків та ін.

Згідно з п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», відповідальність за ст. 130 КУпАП несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу. Правопорушення вважається закінченим з того моменту, як він почав рухатись.

Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає у разі керування транспортними засобам у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість руху.

Вказані положення повністю узгоджуються з положеннями п. 2.9а Правил дорожнього руху України, яким водію забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебувати під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Висновок судді про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи й підтверджується сукупністю зібраних і перевірених в судовому засіданні доказів, яким суддя місцевого суду дав належну оцінку і навів у постанові. Зокрема, вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, стверджується: протоколом про адміністративне правопорушення серії БД №376690 від 22 травня 2020 року (а.с.5), постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА №14570 від 21 травня 2020 року (а.с.6), роздруківкою приладу Драгер (а.с.4), актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с.7); письмовими поясненнями ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.8,9), відеозаписом з нагрудних камер працівників поліції.

Наведеними вище доказами підтверджується, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що і стало підставою для складання поліцейськими протоколу про адміністративне правопорушення та притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Покликання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності на те, що він не керував транспортним засобом, апеляційний суд до уваги не бере та вважає такі безпідставними з огляду на те, що як вбачається із наявної у матеріалах справи постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА №14570 від 21 травня 2020 року, згідно якої ОСОБА_1 керуючи мотоциклом Geon300 д.н.з. НОМЕР_1 не користуючись засобами пасивної безпеки,а саме мотошоломом, а ткож не мав посвідчення водія відповідної категорї «А», тобто не мав права керувати таким транспортним засобом, чим порушив ПДР та своїми діями вчинив адміністративні правопорушення, передбачені ч.5 ст.121 та ч.2 ст.126 КУпАП. При розгляді апеляційної скарги даних, що вказана постанова у передбаченому законом порядку оскаржувалася ОСОБА_1 чи його захисником не має, а відтак, на думку апеляційного суду, факт керування транспортним засобом ОСОБА_1 вказаною постановою підтверджується, а правопорушником визнається.

Вказані докази, якими стверджується факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, є логічними, послідовними, та такими, що взаємоузгоджуються між собою, а тому в апеляційного суду відсутні підстави сумніватися в їх достовірності та допустимості, відтак заперечення ОСОБА_1 та його захисником факту керування транспортним засобом, а також покликання на те, що керувала мотоциклом «Geon300» д.н.з. ОСОБА_2 , апеляційний суд розцінює як спосіб уникнення відповідальності за вчинене.

Наявний у матеріалах справи протокол про адміністративне правопорушення серії БД №376690 від 22.05.2020 р. складений з дотриманням вимог, встановлених ч. 1 ст. 256 КУпАП. у ньому містяться усі необхідні відомості, зі змістом вказаного протоколу ОСОБА_1 ознайомився, про що свідчать проставлені ним у відповідних графах підписи. Крім цього в графі пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 зазначив, що випив 100 мл горілки, жодних зауважень чи заперечень на складений відносно нього протокол ОСОБА_1 не надавав.

Відповідно до п.6, п.7 Розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України, МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735 (далі Інструкція), огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до ст. 266 КУпАП.

Як вбачається з матеріалів справи, огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціального технічного засобу «Drager» був проведений поліцейськими на місці зупинки транспортного засобу в присутності двох свідків, жодних зауважень під час складання протоколу про адміністративне правопорушення та інших процесуальних документів ОСОБА_1 не висловлював, зокрема і не висловлював своєї незгоди з результатами алкотесту «Drager», який показав наявність в ОСОБА_1 1,46 проміле алкоголю, а отже погодився з такими, про що розписався в роздруківці з приладу «Drager» та в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціального технічного приладу (а.с.4, 7).

Огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння був проведений з дотриманням вимог ст. 266 КУпАП, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України, МОЗ України 09.11.2015 №1452/735 (далі Інструкція), та Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 № 1103, за допомогою спеціального технічного засобу «Drager Alcotest 6820».

Покликання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності в апеляційній скарзі на взяття за основу даних з протоколу про адміністративне правопорушення, а саме врахування показів газоаналізатора «Drager Alkotest 6820», який відсутній у Державному реєстрі медичної техніки та виробів медичного призначення, які дозволені для застосування на території України, а тому, на думку апелянта, його показники не можуть вважатися допустим доказом, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки Наказом Держлікслужби №1529 від 29.12.2014 затверджено перелік зареєстрованих медичних виробів, які вносяться до державного реєстру медичної техніки та виробів медичного призначення, де в п.43 вказано також газоаналізатори «Drager Alcotest», реєстрація та строк дії свідоцтва яких необмежений. Жодних обмежень щодо виду газоаналізатору за номером не передбачено.

Крім цього, газоаналізатори «Drager Alcotest» сертифіковані Міністерством економічного та торгового розвитку України за №UA-МІ/1-96-2014 від 01.09.2014р. та відповідно до свідоцтва про Державну реєстрацію № 14455/2014 внесені до Державного реєстру медичної техніки та виробів медичного призначення і дозволені для застосування на території України.

Отже, газоаналізатор «Drager Alcotest 6820», який був застосований працівниками поліції під час огляду ОСОБА_1 на стан сп`яніння, дозволений МОЗ та має свідоцтво про державну реєстрацію, відтак такий є спеціальним технічним засобом, який був правомірно застосований, що спростовує доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, про недопустимість такого доказу.

Щодо тверджень ОСОБА_1 про нездійснення суддею першої інстанції допиту свідків, то такі апеляційний суд не вбачає підставою для скасування оскаржуваного рішення, оскільки виклик у судове засідання та допит свідків є правом, а не обов`язком суду. Окрім цього, у матеріалах справи є достатні дані щодо обставин адміністративного правопорушення, яке мало місце 21 травня 2020 року, які між собою взаємоузгоджуються, є чіткими, несуперечливими, відтак сумнівів не викликають та не потребують додаткового виклику вказаних осіб у судове засідання для дачі пояснень.

Зібрані у справі докази в їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для прийняття рішення про наявність у діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Що стосується доводів апеляційної скарги про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку із скасуванням акта, який встановлював адміністративну відповідальність то таке на увагу не заслуговує, виходячи з наступного.

До набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» № 2617-VІІІ від 22 листопада 2018 року, тобто до 01 липня 2020 року, КУпАП передбачав адміністративну відповідальність, зокрема за керування транспортним засобом в стані сп`яніння, та відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження огляду на стан сп`яніння.

Після набрання чинності зазначеного вище закону, тобто з 01 липня 2020 року, відповідальність, зокрема за керування транспортним засобом в стані сп`яніння, відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження огляду на стан сп`яніння, виключено з ч.1 ст. 130 КУпАП та закріплено у ст. 286-1 Кримінального кодексу України «Керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції».

Разом з тим, Законом України від 17 червня 2020 року № 720-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень», який набрав законної сили 03 липня 2020 року, внесені нові зміни до Закону № 2617-VIIІ, а саме, згідно з вимогами пункту 117 Розділу І Закону № 720-IX: у пункті 1 Розділу І Закону № 2617-VIIІ виключено підпункт 4, який запровадивши нову редакцію ст. 130 КУпАП виключав адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами у стані сп`яніння, відмову від проходження огляду, відтак відновлена адміністративна відповідальність за ці дії; у пункті 2 Розділу І Закону № 2617-VIIІ виключено підпункт 171, який доповнивши КК України ст. 286-1 криміналізував відповідальність за керування транспортними засобами особами у стані сп`яніння, відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження огляду на стан сп`яніння - відтак відбулася декриміналізація цих дій.

Однак, відповідно до ч.1 ст. 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Зазначені положення кореспондуються з положеннями частини другої ст. 58 Конституції України, згідно з якою ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Виходячи із цих положень, до осіб, які до 01 липня 2020 року вчинили правопорушення у виді відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження огляду на стан сп`яніння, має бути застосований закон, що діяв під час і за місцем вчинення правопорушення.

Підстава для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачена п.6 ст. 247 КУпАП, відсутня. Згідно з цим пунктом провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в разі скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність. В цьому пункті йдеться про випадки скасування акта, яким встановлена адміністративна відповідальність, натомість у результаті внесення змін до ст. 130 КУпАП юридична відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, або інші дії, виключені зі ст. 130 КУпАП, була не скасована, а навпаки посилена.

За таких обставин доводи ОСОБА_1 про закриття провадження у справі на підставі п.6 ст. 247 КУпАП є безпідставними.

Підсумовуючи викладене, апеляційний суд вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, доведена в повному обсязі, відтак апеляційна скарга в цій частині є необґрунтованою.

Разом з тим при накладенні адміністративного стягнення суддя не врахував вимоги закону й наклав на ОСОБА_1 стягнення, яке не могло бути накладене.

Відповідно до ч.2 ст. 30 КУпАП позбавлення наданого даному громадянинові права керування транспортними засобами застосовується на строк до трьох років за грубе або повторне порушення порядку користування цим правом або на строк до десяти років за систематичне порушення порядку користування цим правом.

Отже за змістом ч.2 ст. 30 КУпАП позбавити права керування транспортними засобами можна лише особу, яка наділеними таким правом.

Таким чином, вирішуючи питання про накладення адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, суддя не в повній мірі дотримався вимог ст.ст. 23, 33 КУпАП, а саме в частині позбавлення правопорушника права керування транспортними засобами та не перевірив чи має така особа відповідне право і чи видавалося їй посвідчення водія, оскільки, як вбачається з наявної в матеріалах справи відповіді на запит апеляційного суду, наданої заступником начальника Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Львівській області Савіком Е. від 26.10.2020, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідчення водія на право керування транспортними засобами не отримував, що в даному випадку, згідно з п.28 постанови Пленуму Верховного суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», унеможливлює застосування відповідного адміністративного стягнення. Відтак, слушними є доводи апеляційної скарги з цього приводу.

Статтею 294 КУпАП передбачено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право: залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін; скасувати постанову та закрити провадження у справі; скасувати постанову та прийняти нову постанову; змінити постанову.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а постанова судді зміні, виключивши з резолютивної частин покликання про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк один рік. В решті постанову судді слід залишити без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 задоволити частково.

Постанову судді Бориславського міського суду Львівської області від 18 серпня 2020 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП, змінити.

Виключити з резолютивної частини постанови судді покликання на позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортним засобом на строк один рік.

В решті постанову судді залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя М.Ф.Романюк