Справа № 574/838/20
Провадження № 3/574/237/2020
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2020 року м. Буринь

Суддя Буринського районного суду Сумської області Куцан В.М розглянувши матеріали, які надійшли з Буринського ВП Конотопського ВП ГУ НП в Сумській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не працюючого, реєстраційний номер облікової картки платника податків невідомий,

за ст.130 ч.2 КУпАП,

в с т а н о в и в:

28.08.2020 року, о 11 годині 10 хвилин, ОСОБА_1 в с. Слобода по вул. Шевченка, керував мопедом марки «Альфа» з ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини роту), від проходження в установленому порядку огляду на стан сп`яніння відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.п.2,5 ПДР України, повторно протягом року після вчинення правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

ОСОБА_1 викликався повісткою в судове засідання, але не явився. Поштове відправлення повістки про виклик повернулося з відміткою, що адресат відмовився від його отримання.

Відповідно до ст.268 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є данні про своєчасне її повідомлення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у ст.6 §1 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст.6 §1 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (рішення від 12.07.2001 у справі «Ганс-Адамс II проти Німеччини» (Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany).

В своєму рішенні від 07.07.1989 у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» (Uniуn Alimentaria Sanders S.A. v. Spain), ЄСПЛ зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

З врахуванням наведеного приходжу до висновку про можливість розгляду справи без участі ОСОБА_1 за наявними доказами.

Дослідивши надані докази, вважаю, що вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення за вищевикладених обставин повністю доведена в судовому засіданні.

Зокрема, з протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ №049557 вбачається, що 28.08.2020 року, о 11 годині 10 хвилин, ОСОБА_1 в с. Слобода по вул. Шевченка, керував мопедом марки «Альфа» з ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини роту), від проходження в установленому порядку огляду на стан сп`яніння відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.п.2,5 ПДР України (а.с.1).

З письмових пояснень ОСОБА_1 , що міститься в протоколі, видно, що останній керував транспортним засобом та відмовився від проходження від огляду на стан сп`яніння.

Ці обставини підтверджені письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з яких вбачається, що ОСОБА_1 в їх присутності відмовився пройти огляд на стан сп`яніння відповідно до встановленого законом порядку (а.с.2,3).

Даючи оцінку поясненням вказаних свідків на предмет їх достовірності та допустимості, суддя вважає за можливе використати їх як доказ вини особи яка притягується до адміністративної відповідальності, оскільки вони повністю узгоджуються з письмовими поясненнями ОСОБА_1 та відповідають встановленим фактичним обставинам справи.

Витягом з автоматизованої бази «АРМОР» Буринського ВП та копії постанови судді від 06.07.2020 року вбачається, що ОСОБА_1 протягом року притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до п.п.2.5 Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних засобів чи токсичних речовин.

Процедура проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан сп`яніння та оформлення результатів такого огляду визначена «Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (зареєстрована за № 1413/27858 11.11.2015), з системного аналізу якої вбачається, що огляд на стан сп`яніння поліцейським проводиться на місці зупинки транспортного засобу в присутності двох свідків.

У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до ст.266 КУпАП.

Згідно п.3 Розділу І вищевказаної Інструкції ознаками алкогольного сп`яніння є, в тому числі, запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, порушення координації рухів, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя.

Аналізуючи зазначені положення нормативних актів та оцінюючи кожен наведений доказ за своїм внутрішнім переконанням, суддя вважає їх належними, допустимими та достовірними, а їх сукупність є достатньою для того, щоб покласти в основу цієї постанови щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за вищевикладених обставин.

Вирішуючи питання застосування закону про адміністративну відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП суддя зважає на таке.

До 01.07.2020 року КУпАП передбачав відповідальність за керування транспортними засобами або суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

01.07.2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» №2617-VІІІ від 22.11.2018 року (далі-Закон), яким фактично було посилено юридичну відповідальність за вчинення дій, передбачених ст.130 КУпАП особами, що керують транспортними засобами, оскільки до таких осіб була встановлена кримінальна відповідальність, передбачена ст.286-1 КК України.

Відповідно до ч.2 ст.8 КУпАП Закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають.

Аналогічні положення містяться у ч.2 ст.5 КК України, згідно з якою закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

Між тим, ч.1 ст.8 КУпАП встановлює, що особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Законом України від 17.06.2020 року №720-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» (Закон №2617-VІІІ), який був оприлюднений 03.07.2020 року, внесені зміни до Закону №2617-VІІІ.

Зокрема пунктом 117 Розділу І Закону №720-ІХ: у пункті І Розділу І Закону №2617-VІІІ виключено пункт 4, який запровадивши нову редакцію ст.130 КУпАП виключав адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами у стані алкогольного сп`яніння або відмову від проходження огляду на стан сп`яніння тобто було відновлено адміністративну відповідальність за ці дії, а у пункті 2 Розділу І Закону №2617-VІІІ виключено підпункт 171, який було доповнено КК України ст.286-1 за керування транспортними засобами у стані сп`яніння або відмову від проходження огляду на стан сп`яніння.

Таким чином, вважаю, що вина ОСОБА_1 доведена в судовому засіданні і його дії необхідно кваліфікувати за ч.2 ст. 130 КУпАП, так як він керував транспортним засобом та відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, повторно протягом року після вчинення правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

При накладенні стягнення, у відповідності до ст. 33 КУпАП, враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

ОСОБА_1 не працює, є особою з ІІ групою інвалідності, на протязі року притягувався до адміністративної відповідальності за аналогічні дії.

Обставин що пом`якшують та обтяжують відповідальність не вбачається.

Відповідно до п.1.10 Правил дорожнього руху України, водієм є особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

З довідки Територіального сервісного центру МВС № 5942 вбачається, що ОСОБА_1 посвідчення на керування транспортними засобами немає.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 28 своєї постанови від п. 28 від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», яким передбачено, що позбавлення права керувати транспортними засобами можна застосовувати тільки як основне адміністративне стягнення за вчинення правопорушень, передбачених ч.3 ст. 121, ч.4 ст. 122, ст. 122-2, ч.3 ст. 123, статтями 124 і 130 КУпАП. Суди не вправі застосовувати його й тоді, коли винна особа вже позбавлена такого права або взагалі його не мала.

Таким чином встановлено, що підстав для призначення ОСОБА_1 покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами немає, оскільки він не набув такого права.

Крім цього, матеріали додані до протоколу про адміністративне правопорушення не містять доказів щодо належності на праві власності ОСОБА_1 мопеду марки «Альфа».

Враховуючи вказані обставини вважаю, що останній після накладення адміністративного стягнення за ч.1 ст.130 КУпАП належних висновків не зробив і у продовж короткого часу вчинив аналогічні правопорушення, приходжу до висновку, що з метою виховання порушника і запобіганню вчинення ним нових порушень його необхідно піддати адміністративному стягненню передбаченому законом у виді штрафу на користь держави без позбавленням права керування транспортними засобами, та без оплатного вилучення транспортного засобу.

Керуючись ст.ст.36,283-285 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

ОСОБА_1 визнати винним у скоєнні правопорушення передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП і піддати його адміністративному стягненню у виді штрафу у розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян , що становить 20400 (двадцять тисяч чотириста) гривень без оплатного вилучення транспортного засобу.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь спеціального фонду Державного бюджету 420 гривень 40 копійок судового бору.

Відповідно до ч.1 ст.307 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 300-1 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Постанова може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду через Буринський районний суд протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя В.М.Куцан