Справа № 450/4033/19 Головуючий у 1 інстанції: Кукса Д.А.
Провадження № 33/811/76/20 Доповідач: Ревер В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2020 року м. Львів

Львівський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Ревера В.В., з участю ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу на постанову судді Пустомитівського районного суду Львівської області від 11 грудня 2019 року,

встановив:

цією постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200.00 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 384,20 гривень судового збору.

Згідно постанови судді, 11 листопада 2019 року о 15:50 год. на автодорозі М-10-01 Західний обхід м.Львів + 15 км., водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Audi A-4», д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння: порушення мови, порушення координації рухів, зіниці очей не реагують на світло, неприродна блідість обличчя, від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України.

На дану постанову ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати постанову місцевого суду та закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Апелянт не згідний із зазначеною постановою у зв`язку з невідповідністю висновків судді обставинам справи, який провів розгляд даної справи тільки формально, без всебічного дослідження усіх доказів, та без надання їм належної оцінки, а також через порушення суддею першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції було неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, а саме: неправильно застосовано норми ч.1 ст.130, ст.251, ч.1 ст.256, ч.3 ст.266 Кодексу України про адміністративні правопорушення, п.8 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 року № 1103, порушено норми ст.252 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Також, судом не враховано ряд грубих порушень при складанні протоколу про адміністративне правопорушення. Зокрема, вимог пункту 6 та 7 розділу І та пункту 12 розділу II Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1376 від 06.11.2015 року.

Суд першої інстанції не дав жодної оцінки показам апелянта і не навів мотивів критичного ставлення до них, що прямо суперечить статтям 283, 284 КУпАП та постанові Пленуму ВСУ № 14 від 23.12.2005 року.

Звертає увагу апеляційного суду, що від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння апелянт не відмовлявся. У протоколі висловив незгоду з підозрою поліцейського.

Так, у протоколі апелянт не зазначав, що відмовляється від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у найближчому закладі охорони здоров`я. Посилання судді на зазначену у протоколі фразу «не було часу» не свідчить про відмову від проходження саме цього огляду і в такому порядку. Суддя не звернув увагу на те, що у протоколі не сформульовано, який саме огляд і у який спосіб апелянт має пройти на вимогу поліцейського.

Поліцейським було порушено порядок огляду на стан сп`яніння, у зв`язку з чим він вважається недійсним, а протокол - недопустимим доказом вини апелянта.

У протоколі суть порушення сформульована незрозуміло, адже не вказано, від якого саме огляду відмовився водій (на стан алкогольного чи наркотичного сп`яніння) та не зазначено, який порядок проходження такого огляду було запропоновано водієві. Формулювання «у встановленому законом порядку» не розкриває суті порушення з огляду на положення ст.266 КУпАП.

У протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено, що водієві пропонувалося пройти огляд на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським, а також те, що водій відмовився від проходження такого огляду. Також в протоколі не зазначено, що водій відмовився і від проходження огляду у закладі охорони здоров`я.

У поясненнях свідків також не зазначено, що водій відмовився від проходження огляду із застосуванням спеціальних технічних засобів, а також від проходження огляду у закладі охорони здоров`я.

Таким чином, поліцейським було порушено процедуру огляду на стан сп`яніння, що свідчить про недійсність такого огляду і відсутність підстав для притягнення водія до адміністративної відповідальності.

У матеріалах справи відсутнє направлення водія на проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, що свідчить про порушення процедури і спростовує факт вимоги пройти такий огляд у закладі охорони здоров`я.

Однак, суд не звернув увагу на зазначені обставини і не врахував їх при винесенні оскаржуваної постанови.

Водія не відстороняли від керування, що у своїй сукупності з іншими доказами свідчить про невідповідність дій поліцейського з процедурою оформлення матеріалів за ст.130 КУпАП.

Показання свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не узгоджуються з протоколом про адміністративне правопорушення, що ставить під сумнів достовірність наданих до суду матеріалів.

У поясненнях свідків ніде не зазначено, що останні повідомлені про відповідальність за дачу завідомо неправдивих свідчень за ст.384 КК України.

Так, у своїх письмових ідентичних поясненнях свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вказують, що: «в їхній присутності апелянт відмовився від проходження медичного огляду у встановленому порядку в лікаря-нарколога та за допомогою приладу «Драгер» для визначення стану сп`яніння, що засвідчують своїм підписом у протоколі про адміністративне правопорушення Серії ДПР18 № 267328 від 11.11.2019 року». Але у Протоколі не зазначено, що водієві пропонувалося пройти огляд на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським, а також те, що водій відмовився від проходження такого огляду. Також в протоколі не зазначено, що водій відмовився і від проходження огляду у закладі охорони здоров`я у присутності лікаря-нарколога. Цей факт ставить під сумнів показання даних свідків, у зв`язку з чим їх не можна вважати достатнім і достовірним доказом.

Окрім цього, у письмових поясненнях свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зазначено час надання ними пояснень, а саме: 16:03 год. в той час, коли Протокол був складений о 16:05 год., а зупинили його працівники поліції о 15:50 хв. Тобто з моменту зупинки до моменту складання протоколу пройшло 15 хвилин, протягом яких патрульні нібито встигли доставити водія у медзаклад, відібрати пояснення у свідків та скласти протокол.

Але його ніхто до медичного закладу не доставляв, на місці зупинки жодних свідків, окрім працівників поліції, не було, більше того - працівники поліції не відсторонювали його від керування транспортним засобом. А копію вже готового, заповненого Протоколу працівники поліції видали у приміщенні Пустомитівського ВП.

Таким чином, показання свідків є сумнівними та такими, що не відповідають дійсним об`єктивним обставинам справи.

При наявності суперечливих показань свідків суд не викликав і не допитав цих осіб в судовому засіданні, у зв`язку з чим такі письмові пояснення не можна вважати доказами.

Письмові пояснення осіб не можуть братися до уваги, якщо вони не надали показання в судовому засіданні під присягою.

Оскаржувана постанова суду першої інстанції не відповідає об`єктивним обставинам справи та дійсності, оскільки містить недостовірні дані.

Суддя першої інстанції в оскаржуваній постанові зазначив, що ОСОБА_1 під час судового розгляду справи нібито визнав вину у скоєному, але це не відповідає дійсності і є неправдою, оскільки він вину свою заперечував, як при складенні протоколу працівниками поліції так і у суді під час судового розгляду справи і постійно на цьому наголошував, сподіваючись на чесний, всебічний та справедливий розгляд справи судом.

Просить визнати причину пропуску строку поважною, зумовленою незалежно від волі та причин апелянта у справі обставин та поновити пропущений десятиденний строк для подання апеляційної скарги на постанову Пустомитівського районного суду Львівської області від 11 грудня 2019 року.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу та просив таку задовольнити, вивчивши матеріали справи № 450/4033/19 та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що така не підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ст.245 Кодексу України про адміністративні правопорушення, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом. Розгляд справи про адміністративне правопорушення проводиться в межах, встановлених протоколом про адміністративне правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, при розгляді даної справи, дотримався зазначених вимог закону, повно й всебічно з`ясував усі обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, в тому числі й щодо накладення адміністративного стягнення.

Порушень норм матеріального чи процесуального права, в тому числі порушень процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, при розгляді справи судом першої інстанції допущено не було.

Відповідальність за ст.130 КУпАП настає за керування транспортними засобами в стані алкогольного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, та за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Висновок судді про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи.

Такий висновок підтверджується сукупністю зібраних і перевірених у судовому засіданні доказів, яким суд дав належну оцінку і навів у постанові, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 267328 від 11.11.2019 року (а.с.1); поясненнями ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (а.с.2, 3), які засвідчили факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку.

Оскільки ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, що стверджується зібраними матеріалами у справі, в його діях наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Сам факт відмови від походження огляду тягне за собою відповідальність за цією статтею. При цьому не має значення чи перебував водій у стані сп`яніння.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 267328 від 11.11.2019 року (а.с.1), ОСОБА_1 власноруч розписався у вказаному протоколі, чим погодився із внесеними у нього даними, та в графі «пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, по суті порушення» написав, що спішив, тому відмовився.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 пояснив, що відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, оскільки не хотів залишати на дорозі машину, в якій останній перевозив скло на замовлення іншої особи. Дані пояснення відмови від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння не можуть слугувати звільненням особи від відповідальності.

Покликання апелянта на те, що на місці зупинки транспортного засобу не було залучено жодних свідків не заслуговують на увагу, оскільки в матеріалах справи наявні пояснення ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (а.с.2, 3), які засвідчили факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку. Крім того, ОСОБА_1 у судовому засіданні апеляційного суду підтвердив їх присутність при відмові від проходження огляду на стан сп`яніння.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не було допитано свідків під присягою при наявності суперечливих показань, є безпідставними і оцінюються як форма захисту, оскільки апеляційний суд не вбачає суперечностей між показами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а ОСОБА_1 в судовому засіданні не наполягав на виклику і допиті останніх.

Також апеляційний суд не бере до уваги доводи скарги про те, що ОСОБА_1 не було відсторонено від керування транспортними засобами, що свідчить про невідповідність дій поліцейського з процедурою оформлення матеріалів, оскільки з протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 267328 від 11.11.2019 року вбачається, що у ОСОБА_1 було вилучено посвідчення водія та видано тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом. Даних про те, що йому було дозволено продовжувати керувати транспортним засобом, в матеріалах справи не має.

Щодо незначних порушень при складанні протоколу, то це, на думку апеляційного суду, не впливає на факт вчинення правопорушення і не є тим істотним порушенням законодавства, внаслідок якого судове рішення підлягає скасуванню. Також не встановлено факту допущення судом першої інстанції і інших істотних порушень законодавства, які б тягнули за собою скасування постанови.

Дії ОСОБА_1 вірно кваліфіковано за ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки він, керуючи транспортним засобом, з ознаками наркотичного сп`яніння: порушення мови, порушення координації рухів, нереагування зіниць очей на світло, неприродна блідість обличчя, відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку.

Підстав для скасування постанови суду, про що порушується питання в апеляційній скарзі, не встановлено.

Стягнення накладене судом на ОСОБА_1 відповідно до положень ч.2 ст.33 КУпАП, за змістом якої, при накладенні стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, не враховуються.

Апеляційний суд вважає, що стягнення у виді штрафу в розмірі 10200.00 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, накладене у межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП, з дотриманням вимог ст.33 КУпАП та є безальтернативним.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку про необґрунтованість апеляційної скарги в цілому та вважає, що підстав для її задоволення немає.

З врахуванням наведених підстав пропуску строку на апеляційне оскарження постанови, суд вважає за необхідне поновити цей строк.

Керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд,

постановив:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження.

Постанову судді Пустомитівського районного суду Львівської області від 11 грудня 2019 року, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, залишити без змін, а його апеляційну скаргу без задоволення.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Львівського апеляційного суду В.В.Ревер