ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2020 року м. Володимир-Волинський

Суддя Володимир-Волинського міського суду Волинської області Лященко О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали, які надійшли з Володимир-Волинського ВП ГУНП у Волинській області про притягнення до адміністративної відповідальності гр-на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , не працюючого, за ч.1 ст.130, ч.1 ст.122-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 229326 від 06 листопада 2020 року, складеного інспектором СРПП Володимир-Волинського ВП ГУНП у Волинській області Шимчуком М.М., вбачається, що 06 листопада 2020 року о 20 год 27 хв в м. Володимир-Волинський, по вул. Івана Мазепи, водій ОСОБА_1 керував автомобілем Fiat Doblo р.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п.2.5 ПДР, за що передбачена адміністративна відповідальність за ст.130 ч.1 КУпАП.

Окрім цього, з протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 229325 від 06 листопада 2020 року, складеного інспектором СРПП Володимир-Волинського ВП ГУНП у Волинській області Шимчуком М.М., вбачається, що 06 листопада 2020 року о 20 год 27 хв в м. Володимир-Волинський, по вул. Івана Мазепи, водій ОСОБА_1 керував автомобілем Fiat Doblo р.н.з. НОМЕР_1 та не виконав вимог поліцейського про зупинку транспортного засобу після порушення ПДР, чим порушив п.2.4 ПДР, за що передбачена адміністративна відповідальність за ст.122-2 ч.1 КУпАП.

ОСОБА_1 в суді винним себе не визнав, пояснив що алкоголю не вживав, в стані алкогольного сп`яніння не перебував. Вимоги про зупинку транспортного засобу не було. Конфлікт виник через польську реєстрацію його автомобіля.

Вжитими судом заходами забезпечити допит свідків, вказаних у протоколі про адміністративне правопорушення, не представилось можливим, оскільки свідки за викликом до суду не з`явились, постанови про їхній привід для допиту в суді органи Нацполіції не виконали.

Окрім цього, з рапорту поліцейського СРПП №1 Володимир-Волинського ВП ГУНП у Волинській області Миколи Тичини вбачається, що свідок ОСОБА_2 , вказаний у протоколі про адміністративне правопорушення, який є неповнолітньою особою, за вказаною у протоколі адресою не проживає, а мешканці вказаного будинку вказаної особи взагалі не знають.

Заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, перевіривши матеріали справи, приходжу до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130, ч.1 ст.122-2 КУпАП, з наступних підстав.

Відповідно до ст.245 КУпАП, завданням провадження у справі про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Згідно ст. 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення, окрім іншого, підлягає встановленню чи було вчинено адміністративне правопорушення і чи винна дана особа в його вчиненні.

Згідно з вимогами ст.ст.252, 254, 255, 256 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення - це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діянь, які містять ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого цим кодексом, є найважливішим джерелом доказів у справах про адміністративні правопорушення. У ньому, крім іншого, зазначаються відомості про особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення, прізвища, адреси свідків і потерпілих якщо вони є, пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності та інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Судовий розгляд справи повинен проводитись у межах визначених у протоколі обставин про адміністративне правопорушення, який є фактичним обвинуваченням у вчиненні адміністративного правопорушення.

У відповідності до вимог ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходам впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням не інакше як на підставі і в порядку встановленому законом, а застосування заходів адміністративного впливу проводиться в межах компетенції того органу, який його застосовує у точній відповідності із законом.

Відповідно до диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ч.1 ст.122-2 КУпАП, передбачено відповідальність за невиконання водіями вимог поліцейського, а водіями військових транспортних засобів - вимог посадової особи військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України про зупинку транспортного засобу.

Згідно з ч.1 ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, що сформульована у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), згідно яких «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом».

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 10 вересня 2013 року (справа № 21-183а13), також аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 25 листопада 2014 року у справі № 21-519а14.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Обов`язок щодо збирання доказів, відповідно ст.251 КУпАП, покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення. Сам протокол про адміністративні правопорушення, за відсутності інших доказів, не є, на думку суду, належним і допустимим доказом в розумінні ч.1 ст.251 КУпАП.

Відповідно до ч.2, 3 ст.266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.

Процедуру проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції та оформлення результатів такого огляду визначено Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09.11.2015 р.

Відповідно до п.п. 6, 7 розділу І Інструкції, огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі - спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

В матеріалах справи відсутні будь-які дані, які б спростовували доводи ОСОБА_1 про його невинуватість поза розумним сумнівом. Будь-яких інших об`єктивних даних про вчинення ним правопорушення немає.

Вказана у фабулі правопорушення обставина, що ОСОБА_1 не виконав вимогу поліцейського про зупинку транспортного засобу, у зв`зку з чим така вимога була заявлена та в який саме спосіб, що він перебував у стані алкогольного сп`яніння на момент обстеження та відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння в присутності двох свідків, один з яких вказаний як неповнолітня особа, не ґрунтується на вимогах чинного законодавства, відомості, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, без допиту в суді за відсутності письмових пояснень зазначених свідків, за відсутності відеозапису події, суд визнає недопустимими доказами, оскільки вони здобуті з порушенням вимог Закону та встановленого порядку обстеження водіїв на стан алкогольного сп`яніння.

За таких обставин справи суд приходить до висновку про відсутність в діях останнього складу і події правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130, ч.1 ст.122-2 КУпАП.

Керуючись ст.247, ст.284 КУпАП, на підставі ч.1 ст.130 КУпАП,-

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та ч.1 ст.122-2 КУпАП, закрити, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Волинського апеляційного суду через місцевий суд, який виніс постанову, протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя: /-/ підпис.

З оригіналом згідно.

Суддя Володимир-Волинського

міського суду О.В. Лященко