Справа № 308/4743/20
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А
І м е н е м У к р а ї н и
13.11.2020 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І. В., розглянувши апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1 ,
в с т а н о в и в :
постановою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 липня 2020 року
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 ,
Постановлено стягнути з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 420,40 гривень у дохід держави.
Згідно постанови, 18 квітня 2020 року приблизно о 12-й годині в с. Соломоново Ужгородського району Закарпатської області, ОСОБА_1 , будучи особою, яка здійснила перетин державного кордону через КПП «Тиса-Ужгород», відмовився від обов`язкової госпіталізації до обсервації, чим порушив вимоги передбачені п. 5 постанови Кабінету міністрів України № 211 від 11 березня 2020 року та вчинив передбачене ст. 44-3 КУпАП адміністративне правопорушення.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує на те, що постанова судді є незаконною. Посилається на те, що суд першої інстанції розглянув справу без його участі, не повідомивши його про час та місце судового розгляду, чим порушив його право на захист, що в свою чергу є самостійною підставою для скасування оскаржуваної постанови із прийняттям нової, відповідно до положень п. 3 ч. 8 ст. 294 КУпАП. Стверджує, що під час перетину ним кордону, працівники прикордонної служби належним чином не роз`яснили йому порядок обов`язкової госпіталізації до обсерваторів (ізоляторів), а лише повідомили про необхідність самоізоляції. Зазначає, що після перетину кордону, прибувши до місця свого проживання, у період з 18.04.2020 до 02.05.2020 перебував на карантині (самоізоляції), у ході якого обмежив спілкування з іншими особами, у тому числі й дружиною та сином, які з ним проживають, що підтверджується довідками про перебування на карантині та склад сім`ї. Вважає, що працівники поліції безпідставно склали щодо нього протокол за ст. 44-3 КУпАП, оскільки він постійно перебував за місцем свого проживання, ізолювався і, при цьому, будь-яких ознак корона вірусної хвороби не мав. Разом із тим, посилається на те, що не мав умислу на вчинення будь-яких дій щодо порушення карантину, його дії не спричинили будь-якої шкоди суспільним та державним інтересам, правам і свободам громадян або іншим цінностям, що охороняються законом. Крім того, стверджує, що розмір накладеного на нього судом першої інстанції адміністративного стягнення є не підйомним для його сім`ї. Разом із тим, вказує на те, що строк на апеляційне оскарження пропустив із поважних причин, оскільки не приймав участь у розгляді справи, так як не був обізнаний про час та місце такого розгляду, а копію оскаржуваної постанови отримав лише 24.08.2020. Просить поновити йому строк на апеляційне оскарження, постанову судді скасувати, а провадження у справі закрити.
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд приходить до висновку про те, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню, а апеляційна скарга задоволенню не підлягає із таких підстав.
Справа про адміністративне правопорушення розглядається за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , неявка якого з огляду на положення ч. 6 ст. 294 КУпАП не перешкоджає її розгляду. При цьому, береться до уваги, що ОСОБА_1 належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, будь-яких заяв про відкладення апеляційного розгляду та відомостей про поважність причин його неявки не подавав, а в апеляційній скарзі міститься прохання ОСОБА_1 про розгляд справи без його участі.
З оскаржуваної постанови вбачається, що ОСОБА_1 не приймав участь у розгляді справи судом першої інстанції, а в матеріалах справи відсутні відомості про те, що він був належним чином повідомлений про час та місце її розгляду, оскільки, як убачається з матеріалів справи, повідомлення про час та місце розгляду справи ОСОБА_1 не надсилались. При цьому, в матеріалах справи відсутні відомості про отримання ОСОБА_1 копії оскаржуваної постанови, у зв`язку з чим, доводи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження заслуговують на увагу.
Тому, з метою недопущення порушення права ОСОБА_1 на захист та доступ до правосуддя, доводи клопотання про поновлення пропущеного строку на оскарження судового рішення визнаються обґрунтованими, причини пропуску строку такими, що перешкодили ОСОБА_1 своєчасно подати апеляційну скаргу поважними, а тому, строк на апеляційне оскарження поновлюється.
Апеляційний суд вважає, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ст. 44-3 КУпАП адміністративного правопорушення підтверджується сукупністю зібраних по справі, досліджених суддею місцевого суду та перевірених апеляційним судом доказів, яким дана правильна оцінка в постанові.
Так, протоколом про адміністративне правопорушення підтверджено, що 18 квітня 2020 року приблизно о 12-й годині ОСОБА_1 , будучи особою, яка здійснила перетин державного кордону через КПП «Тиса-Ужгород», відмовився від обов`язкової госпіталізації до обсервації, чим порушив вимоги передбачені п. 5 постанови Кабінету міністрів України № 211 від 11 березня 2020 року з наступними змінами, та перебуває за місцем свого проживання, чим вчинив передбачене ст. 44-3 КУпАП адміністративне правопорушення. З указаного протоколу також убачається, що ОСОБА_1 у присутності двох понятих ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмовився від підпису протоколу та надання будь-яких пояснень по суті порушення (а. с. 1).
З копії листа начальника ГУНП у Волинській області вбачається, що ОСОБА_1 з 18 до 19.04.2020 перетнув КПП «Тиса Ужгород» Закарпатської області, у зв`язку з чим, відповідно до вимог постанови КМУ від 08.04.2020 № 262 «Про внесення змін до постанови КМУ від 11.03.2020 № 211» підлягав обов`язковій обсервації, проте відмовився від обсервації (а. с. 2).
З рапорту ДОП Рожищенського ВП Ківерцівського ВП ГУНП у Волинській області Зиц Т. убачається, що 18 квітня 2020 року приблизно о 12-й годині ОСОБА_1 здійснив перетин кордону через КПП «Тиса-Ужгород» та відмовився від обов`язкової обсервації, підтвердженням чого є відтиск штампу про в`їзд на територію України в закордонному паспорті. По даному факту ОСОБА_1 відмовився надавати будь-які письмові пояснення. У діях ОСОБА_1 убачається склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, оскільки він порушив вимоги передбачені п. 5 постанови Кабінету міністрів України № 211 від 11 березня 2020 року з наступними змінами, у зв`язку з чим, на ОСОБА_1 складено адміністративний протокол за ст. 44-3 КУпАП (а. с. 3).
З копії закордонного паспорту гр. ОСОБА_1 убачається, що 18.04.2020 останній перетнув КПП «Тиса Ужгород» Закарпатської області (а. с. 4).
Вищенаведені докази, які є належними й допустимими, і зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень при їх збиранні в ході розгляду справи апеляційним судом не виявлено, у своїй сукупності підтверджують винуватість ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ст. 44-3 КУпАП адміністративного правопорушення порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.
Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які би давали підстави вважати, що ДОП Рожищенського ВП Ківерцівського ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_4 був упереджений при проведенні перевірки та складанні щодо ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення за ст. 44-3 КУпАП, що в нього були підстави для обмови ОСОБА_1 та фальсифікації протоколу, і що він зацікавлений у результатах розгляду справи у підтвердження таких даних у матеріалах справи відсутні які-небудь докази, і таких до апеляційної скарги не додано.
Тому, апеляційний суд доходить висновку, що ДОП Рожищенського ВП Ківерцівського ВП ГУНП у Волинській області Зиц Т. Ю. при виконанні своїх функціональних обов`язків діяв у межах наданих йому повноважень.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції розглянув справу без участі ОСОБА_1 , не повідомивши його про час та місце судового розгляду, чим порушив його право на захист, - апеляційний суд, із урахуванням наведеного вище, відхиляє як такі, що не спростовують факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення і не дають підстав для скасування судового рішення суду першої інстанції.
Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд бере до уваги і те, що факт розгляду місцевим судом справи без участі ОСОБА_1 враховано як одну з підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження, а також те, що відповідно до чинного КУпАП розгляд справи без участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності не є обов`язковою підставою для скасування судового рішення.
Із цих підстав, як такі, що не знайшли свого підтвердження апеляційний суд не бере до уваги й доводи апеляційної скарги про необхідність скасування оскаржуваної постанови із прийняттям нової відповідно до положень п. 3 ч. 8 ст. 294 КУпАП.
Як такі, що не спростовують факту відмови ОСОБА_1 від обов`язкової госпіталізації до обсервації та, відповідно, не впливають на висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ст. 44-3 КУпАП адміністративного правопорушення, апеляційний суд відхиляє і доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не мав умислу на вчинення будь-яких дій щодо порушення карантину, його дії не спричинили будь-якої шкоди суспільним та державним інтересам, правам і свободам громадян або іншим цінностям, що охороняються законом. Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд бере до уваги те, що матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 після перетину державного кордону через КПП «Тиса Ужгород» відмовився від обов`язкової госпіталізації до обсервації, чим порушив вимоги передбачені п. п. 4 п. 5 постанови КМУ від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби Covid-19» (в редакції від 10.04.2020).
Доводи апеляційної скарги про те, що під час перетину ОСОБА_1 кордону, працівники прикордонної служби належним чином не роз`яснили йому порядок обов`язкової госпіталізації до обсерваторів (ізоляторів), а лише повідомили про необхідність самоізоляції, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження, так як не підтверджені будь-якими доказами.
Доводи апеляційної скарги про те, що після перетину кордону, прибувши до місця свого проживання, у період з 18.04.2020 по 02.05.2020 ОСОБА_1 перебував на карантині (самоізоляції), у ході якого обмежив спілкування з іншими особами, у тому числі й дружиною та сином, які з ним проживають, що підтверджується довідками про перебування на карантині та склад сім`ї, - апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки такі не спростовують факту відмови ОСОБА_1 від обов`язкової госпіталізації до обсервації та, відповідно, вчинення ним передбаченого ст. 44-3 КУпАП адміністративного правопорушення.
Із вищенаведених підстав, апеляційний суд відхиляє і доводи апеляційної скарги про те, що працівники поліції безпідставно склали щодо ОСОБА_1 протокол за ст. 44-3 КУпАП, оскільки він постійно перебував за місцем свого проживання, ізолювався і, при цьому, будь-яких ознак корона вірусної хвороби не мав.
Тому, доводи апеляційної скарги про незаконність постанови суду першої інстанції та закриття провадження у справі апеляційний суд визнає такими, що спрямовані виключно на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.
З огляду на наведене, апеляційний суд доходить висновку про те, що судом першої інстанції ОСОБА_1 обґрунтовано визнаний винним у вчиненні передбаченого ст. 44-3 КУпАП адміністративного правопорушення; що адміністративне стягнення на нього накладено в межах санкції вищевказаної статті, є мінімальним і таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника (має постійне місце проживання, за яким позитивно характеризується, одружений), а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.
При оцінці доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що розмір накладеного на нього судом першої інстанції адміністративного стягнення є не підйомним для його сім`ї, апеляційний суд бере до уваги те, що такі не підтверджені будь-якими доказами, а тому, визнає їх такими, що не впливають на вид та розмір накладеного на ОСОБА_1 адміністративного стягнення. Погоджуючись із видом та розміром накладеного на ОСОБА_1 адміністративного стягнення, апеляційний суд бере до уваги і те, що зміст апеляційної скарги та позиція сторони захисту, свідчать про невизнання ОСОБА_1 вини в скоєнні правопорушення.
На інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені.
Приймаючи рішення беруться до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності обґрунтованих клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, тощо; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що стороною захисту не надано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та підтверджували доводи апеляційної скарги, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу не заявлено.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 липня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 44 - 3 КУпАП, залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Суддя: