ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1265/20 Справа № 205/6497/20 Суддя у 1-й інстанції - Калініченко Г. П. Суддя у 2-й інстанції - Слоквенко Г. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2020 року м. Дніпро

Суддя Судової палати у кримінальних справах Дніпровського апеляційного суду Слоквенко Г.П., у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро розглянувши апеляційну скаргу особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 вересня 2020 року в справі про адміністративне правопорушення, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який не працює, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.

Вказаною постановою ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 10 200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 420 (чотириста двадцять) гривень 40 (сорок) копійок в дохід держави.

ОСОБА_1 визнано винним в тому, що 13.08.2020 року о 23 год. 20 хв. керував автомобілем Опель Омега, реєстраційний номер НОМЕР_1 по вул. Новоорловська в м.Дніпро з непрацюючим ближнім світлом фар. Після зупинки у водія було виявлено ознаки наркотичного сп`яніння, а саме: зіниці очей не реагують на світло, поведінка, що не відповідає дійсності. Від проходження огляду на стан сп`яніння водій відмовився в присутності двох свідків.

Вимоги апеляційної скарги та узагальненні доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову Ленінського районного суду у справі № 205/6497/20 від 24.09.2020 року про визнання винним ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладення на нього адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 130 КУпАП у виді штрафу в сумі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави судового збору в сумі 384 грн. 20 коп. скасувати, а провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 130 КУпАП, закрити у зв`язку із відсутністю в його діях складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Зазначає, що співробітниками поліції не було надано роз`яснення, що відмова від проходження медичного огляду у медичній установі є визнанням своєї провини і наслідком буде направлення даного протоколу до суду. Тобто співробітники поліції свідомо не роз`яснили йому процедуру притягнення до відповідальності чим ввели його в оману і не роз`яснили наслідки відмови від направлення до медичного закладу.

Вказує на те, що при розгляді справи, суддя Калініченко Г.П. був максимально необ`єктивний та негативно налаштований щодо нього, письмові пояснення особи що притягається до адміністративної відповідальності, які були подані ним, навіть не були наявні у матеріалах справи, тому він вирішив забрати у судовому засіданні його екземпляр з відбитком штемпеля канцелярії, подивившись на зміст секунд 20 та просто долучив ії до матеріалів справи.

Звертає увагу на те що відповідно до абзацу першого ст. 277 КУПАП справа про адміністративне правопорушення розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою) правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи. Як вбачається з матеріалів справи, протокол серії ДПР18 № 118388 було отримано судом 26.08.2020 року, а справу було призначено до розгляду на 24.09.2020 року тобто через 29 днів.

Звертає увагу на те, що співробітниками поліції при складені протоколу серії ДПР18 № 118388 було допущено ряд порушень процедури притягнення водія до адміністративної відповідальності, а саме: у протоколі серії ДПР18 № 118388 не зазначено серію та номер засобу для відео фіксації правопорушення. Тобто співробітник поліції свідомо або через відсутність належного рівня професійних якостей та знання законодавства не фіксував дане правопорушення; у письмових поясненнях свідків відсутні відомості щодо документів які посвідчують особи свідків. Лише написано що особу встановлено; у протоколі серії ДПР18 № 118388 ним, ОСОБА_1 було зазначено що не згоден з підставою підозрювати його у знаходженні у стані алкогольного або наркотичного сп`янінні, не згоден із суб`єктивною думкою співробітників поліції, тому надав відмову від результатів їх огляду на місці зупинки; співробітники поліції вирішили що його відмови від результатів огляду на місці зупинки достатньо для притягнення до відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП, тому вирішили що виписувати направлення на проходження медичного огляду у медичній установі не потрібно; співробітники поліції видали йому другий екземпляр протоколу серії ДПР18 № 118388, але він повністю пустий. Жодного запису на ньому зроблено не було; співробітники поліції не роз`яснили йому права та обов`язки, окремо не повідомили про відповідальність щодо відмови від проходження медичного огляду, тобто порушили імперативну норму закріплену у статтях 256 та 268 КУПАП; співробітники поліції до суду першої інстанції надали лише 3 (три) аркуші.(протокол серії ДПР18 № 118388, рапорт співробітника, письмові пояснення свідків без зазначення документів на підставі яких встановлено її особи). Жодних інших документів передбачених інструкцією від 09.11.2015 року № 1452/735 та іншими нормативно-правовими актами, не було складено при ньому, не було ним підписано, не було ним надано для ознайомлення; співробітники поліції не взяли пояснення свідків щодо його стану на місці зупинки, тобто обвинувачення грунтується лише на підставі суб`єктивної думки співробітників поліції; Співробітники поліції просто ігнорували будь-які приписи законодавства щодо правильного проведення процедури притягнення водія до відповідальності передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП. Якщо співробітники поліції у встановленому законодавством порядку надали б йому направлення на проходження медичного огляду у наркологічному диспансері, я б пройшов його.

Вказує на те, що акту огляду на стан сп`яніння, зафіксованого свідками, письмових пояснень свідків щодо його стану наявності або відсутності у нього ознак будь яких з видів сп`яніння) та акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу у відношенні нього складено не було.

Вказує на те, що співробітники надали йому можливість при наявності, на їх думку, ознак сп`яніння можливість далі керувати автомобілем і не відсторонили його від керування транспортним засобом.

Доповнює, що станом на 13.08.2020 року (тобто на момент винесення протоколу серії ДПР18 № 1183881 у КУпАП наявна ст. 130. У редакції КУпАП від 13.08.2020 року, ч. 1 ст. 130 звучить так - Керування річковими, морськими або маломірними суднами судноводіями в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а так само передача керування судном особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а також відмова осіб, які керують річковими, морськими або маломірними суднами від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. До 01 липня 2020 року відповідальність за керування транспортними засобами у стані сп`яніння була передбачена частиною 1 ст.130 КУпАП. 01 липня 2020 року набрав чинності Закон від 22.11.2018 № 2617-УШ, яким запроваджується інститут кримінальних проступків. Зокрема, кримінальним проступком стало і управління транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного або іншого сп`яніння. Кримінальний кодекс був доповнений ст. 286-1, яка і передбачала настання кримінальної відповідальності за керування транспортними засобами у стані сп`яніння або за відмову від проходження огляду. Оскільки 01 липня набрав чинності Закон про кримінальні проступки, було скасовано адміністративну відповідальність за керування у стані сп`яніння. Передбачалося, що водіння в стані сп`яніння віднесуть до кримінальних проступків, тому за керування транспортним засобом в нетверезому стані буде встановлена не адміністративна, а кримінальна відповідальність. Однак, вже 03 липня 2020 року вступив в силу Закон, яким було скасовано кримінальну відповідальність за керування транспортними засобами в стані сп`яніння. Але, станом на момент винесення протоколу серії ДПР18 № 118388, КУпАП не передбачав відповідальності за керування т/з у стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння, або відмови від проходження медичного огляду.

Позиція учасників апеляційного перегляду.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та діючий в його інтересах адвокат Черненченко Д.А. апеляційну скаргу підтримали в повному обсязі та просили її задовольнити, а постанову суду першої інстанції скасувати і провадження по справі закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу правопорушення.

Мотиви апеляційного суду.

Заслухавши доповідь судді, учасників процесу, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

У відповідності до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до роз`яснень п. 27 Постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

Стаття 9 КУпАП закріплює, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Місцевий суд під час розгляду справи про адміністративні правопорушення стосовно ОСОБА_1 дотримався цих вимог закону в повному обсязі.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є законними та відповідають фактичним обставинам справи.

Вина ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, повністю підтверджується встановленими в судовому засіданні фактичними обставинами вчинення адміністративного правопорушення та зібраними у відповідності з нормами КУпАП по справі доказами, доданими до протоколу про адміністративне правопорушення, складеного правомочною посадовою особою у встановленому законом порядку: відомостями з протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №118388 від 13.08.2020 року; поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 13.08.2020 року; копією постанови за ч.2 ст.122 КУпАП від 13.08.2020 року.

Зазначені докази є чіткими, узгоджуються між собою та в адміністративних матеріалах відсутні докази, які б їх спростовували.

Так, у відповідності до вимог ч.ч. 2, 3 ст. 266 КУпАП, огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків. У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Згідно п. 3, 6 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1103 від 17 грудня 2008 року, огляд проводиться:

- поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ і Держспоживстандартом;

- лікарем закладу охорони здоров`я.

Водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я. Огляд може також проводитися в спеціально обладнаних пересувних пунктах (автомобілях), що належать закладам охорони здоров`я і відповідають установленим МОЗ вимогам.

За п. 5 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1103 від 17 грудня 2008 року, результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються в акті огляду, форма якого затверджується МОЗ за погодженням з МВС. У разі встановлення стану сп`яніння результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються в протоколі про адміністративне правопорушення, до якого долучається акт огляду. Акт огляду на стан сп`яніння за результатами такого огляду, проведеного поліцейським, складається у двох примірниках, один з яких вручається водію, а другий залишається в поліцейського та/або долучається до протоколу про адміністративне правопорушення в разі встановлення стану сп`яніння. Підтвердження стану сп`яніння в результаті огляду та згода водія транспортного засобу з результатами такого огляду є підставою для його притягнення згідно із законом до відповідальності.

Відповідно до «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», що затверджена наказом МВС №1452/735 від 09.11.2015 року, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці. Огляд на стан сп`яніння проводиться: 1) поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; 2) лікарем закладу охорони здоров`я.

В пункті 8 «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», що затверджений Постановою Кабінета Міністрів України №1103 від 17.12.2008 року вказано, що у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Доводи апелянта стосовно того, що йому не було вручено направлення на проходження медичного огляду у медичній установі не можуть бути прийняті до уваги, оскільки з протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №118388 від 13 серпня 2020 року складеного щодо ОСОБА_1 вбачається, що останній в графі пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності зазначив, що взагалі відмовляється їхати до медичного закладу, оскільки не згоден з підставою підозрювати його в наркотичному та алкогольному сп`яніння, тому і підстав надавати направлення на проходження медичного огляду на стан сп`яніння у працівників поліції не було.

Хибними є доводи апелянта щодо відсутності пояснень свідків в матеріалах, оскільки відповідно до матеріалів справи, а саме на а.с 2 містяться пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про те, що ОСОБА_1 в їхній присутності відмовився від проходження медичного огляду у встановленому законом порядку за допомогою приладу Драгер та в лікаря нарколога для визначення стану сп`яніння, що визначає самостійну підставу для адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Доводи апелянта стосовно того, що в матеріалах справи відсутня довідка про відсторонення особи від керування транспортним засобом є не суттєвими, не спростовують факту вчинення особою адміністративного правопорушення, мають формальний характер та спрямовані на ухилення від адміністративної відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення, а будь-яких інших доказів щодо відсутності вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, матеріалами справи не знайшли свого підтвердження.

Вирішуючи клопотання апелянта про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення на підставі п. 6 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку зі скасуванням акта, який встановлює адміністративну відповідальність, суд апеляційної інстанції доходить висновку про відсутність підстав для його задоволення, з огляду на наступне.

До набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» № 2617-VІІІ від 22 листопада 2018 року, тобто до 01 липня 2020 року, КУпАП передбачав адміністративну відповідальність, зокрема за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Після набрання чинності зазначеного вище закону, тобто з 01 липня 2020 року, відповідальність, зокрема за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння було виключено з ч. 1 ст. 130 КУпАП та закріплено у ст. 286-1 КК України «Керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції».

Відповідно до ч. 1 ст. 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Зазначені положення кореспондуються з положеннями частини другої ст. 58 Конституції України, згідно з якою ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

З 01 липня 2020 року згідно Закону України № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року зазнала змін та передбачала відповідальність за керування річковими, морськими або маломірними суднами судноводіями в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а так само передача керування судном особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а також відмова осіб, які керують річковими, морськими або маломірними суднами від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, вчинені особами, які не мають права керування річковими, морськими або маломірними суднами.

В той же час, згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» № 720-IX від 17 червня 2020 року, відповідні положення з Закону України № 2617-VII від 22 листопада 2018 року були виключені. Вказаний закон набрав законної сили 03 липня 2020 року.

Згідно роз`яснень від 20 липня 2020 року Комітету Верховної Ради України з питань правоохоронної діяльності, з 03 липня 2020 року стаття 130 КУпАП підлягає застосуванню в редакції, що діяла до набрання чинності Законом № 2617-VIII.

Суду не надано жодних належних та допустимих доказів на спростування вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В матеріалах справи відсутні та апелянтом під час апеляційного перегляду не надано достатньо доказів на підтвердження факту істотних порушень працівниками поліції вимог закону під час складання протоколу про адміністративне правопорушення. Дії працівників поліції відповідали вимогам Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17 грудня 2008 року № 1103, а також Інструкції, затвердженої спільним наказом МВС та МОН України від 09 листопада 2015 року № 1452/735.

Перевірені під час розгляду справи про адміністративне правопорушення докази повністю узгоджуються між собою та є такими, що не викликають сумніву.

В апеляційній скарзі не наведено доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції. Не надано таких доказів і під час апеляційного розгляду справи.

Отже винність ОСОБА_1 в інкримінованому йому правопорушенні поза всяким сумнівом знайшла своє підтвердження зібраними доказами, які містяться в матеріалах адміністративної справи, а відтак у відповідності до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, при цьому слід зазначити, що згідно ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, зазначене свідчить про те, що суд повинен оцінити всі докази наявні в матеріалах провадження у своїй сукупності та прийти до висновку про винність я чи невинність особи в інкримінованому йому правопорушенні.

Підсумовуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне та обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП яке підтверджується належними, допустимими, достатніми доказами, які доповнюють один одного та були дослідженими під час розгляду матеріалів адміністративної справи та узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).

Місцевий суд наклав стягнення у межах санкції ст. 130 КУпАП та в трьох місячний строк з дня вчинення правопорушення, тому підстав для закриття провадження на підставі п.7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у апеляційного суду не має.

Підсумовуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне та обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбачених ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно, остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду Г.П. Слоквенко