КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/824/4764/2020
Головуючий в суді першої інстанції: Комаревцева Л.В.
Доповідач: Трясун Ю.Р.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2020 року місто Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Трясун Ю.Р., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Дарницького районного суду міста Києва від 02 листопада 2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,-

за участю особи, притягнутої до адміністративної відповідальності ОСОБА_1

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Дарницького районного суду міста Києва від 02 листопада 2020 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Відповідно до постанови, 28 серпня 2020 року о 15 год. 00 хв. по вул. Кошиця, 7 в м. Києві ОСОБА_1 керував автомобілем «RenaultLogan», з державним номерним знаком НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння: блідість шкірного покриву на обличчі, звужені зіниці очей, які не реагують на світло. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР України), за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову Дарницького районного суду міста Києва від 02 листопада 2020 року, провадження у справі закрити.

В доводах апеляційної скарги апелянт зазначає, що постанова суду прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, при цьому, на думку ОСОБА_1 , суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду.

ОСОБА_1 вказує, що поза увагою суду залишилось те, що у поясненнях свідків вказано, що він відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння за допомогою приладу «Драгер», в той час як у протоколі та на відеозаписі події не зазначено про те, що йому пропонувалось пройти огляд на місці за допомогою приладу «Драгер». Таким чином, як зазначає апелянт, пояснення свідків не узгоджуються з відомостями, які містяться в протоколі.

В той же час, як зазначає ОСОБА_1 , при наявності суперечливих показань свідків суд не викликав їх та не допитав, у зв`язку з чим письмові пояснення свідків не можуть братися до уваги, якщо вони не надали показання у судовому засіданні під присягою.

Також апелянт звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутнє направлення на проходження огляду у закладі охорони здоров`я, яке поліцейський повинен був йому видати для того, щоб мати можливість самостійно протягом двох годин звернутись до медичного закладу для проходження огляду.

Крім того, апелянт вказує на те, що наявний в матеріалах відеозапис події є неналежним доказом, оскільки він не містить всього перебігу подій та складається із декількох відеозаписів.

Щодо викладених у постанові фактичних обставин справи, то ОСОБА_1 зазначає, що він не керував транспортним засобом у стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння. Крім того, він не відмовлявся їхати до медичного закладу для проходження огляду. Зазначає, що пояснював працівнику поліції, що має спочатку відшкодувати збитки власнику транспортного засобу, а для цього йому необхідно було дочекатись сина власника автомобіля, щоб поїхати з ним на СТО, однак працівник поліції йому повідомила, що вони не будуть його чекати і, що в такому разі складають протокол про відмову від проходження огляду.

Крім того, апелянт зазначає, що працівники поліції всупереч вимог ст. 266 КУпАП не провели огляду на стан сп`яніння на місці зупинки.

ОСОБА_1 також зазначає, що його не можна було притягувати до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП у зв`язку із скасуванням акта, який встановлював адміністративну відповідальність.

Переглянувши справу за апеляційною скаргою, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх доказів в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

На думку апеляційного суду, суддя першої інстанції, розглядаючи справу про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, в повній мірі дотримався вимог закону.

Оскаржуючи постанову суду першої інстанції апелянт зазначає, що письмові пояснення свідків не узгоджуються із відомостями, викладеними в протоколі та не можуть братися до уваги, якщо свідки не давали показання в судовому засіданні під присягою, у зв`язку з чим апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до змісту ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, серед іншого можуть бути будь-які фактичні дані щодо адміністративного правопорушення, що містяться в поясненнях потерпілих, свідків. КУпАП не обмежує суд в питанні оцінки доказів, зокрема таких, які містяться в письмових поясненнях свідків.

Із досліджених апеляційним судом пояснень свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вбачається, що ОСОБА_1 у їх присутності відмовився у встановленому законом порядку пройти перевірку для визначення стану сп`яніння за допомогою приладу «Драгер».

В той же час, із протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 117571 від 28 серпня 2020 року вбачається, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом прядку у лікаря-нарколога у присутності двох свідків, про що останні засвідчили своїм підписом у відповідній графі.

Крім того, судом апеляційної інстанції був досліджений відеозапис з нагрудної камери працівника поліції із якого вбачається, що ОСОБА_1 у присутності двох свідків пропонувалось пройти огляд для визначення стану сп`яніння саме у лікаря нарколога, на що останній відмовився.

Таким чином, наявність неточності в письмових поясненнях свідків, які заповнені в заздалегідь надрукованих бланках, де зазначено про відмову від проходження огляду за допомогою приладу «Драгер» не спростовує відомостей які містяться в протоколі про адміністративне правопорушення та відеозаписі з нагрудної камери працівника поліції.

Оскаржуючи судове рішення, апелянт також зазначає про те, що йому не було у встановленому законом порядку запропоновано пройти огляд, оскільки в матеріалах провадження відсутнє направлення водія на проходження огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я, що також позбавило його можливості самостійно звернутись до медичного закладу для проходження огляду.

Проте з такими доводами апелянта не погоджується апеляційний суд.

Як вбачається із відеозапису з нагрудної камери інспектора поліції, ОСОБА_1 інспектор поліції в присутності двох свідків пропонував пройти огляд на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я, однак ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду, отже підстави для видачі направлення для огляду у медичному закладі були відсутні.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до положень п. 9 Розділу ІІ Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (далі - Інструкція) з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.

Таким чином, огляд водія на стан сп`яніння у медичному закладі повинен відбуватись у супроводі працівників поліції.

Доводи апеляційної скарги про те що відеозапис з нагрудної камери патрульного поліцейського є неналежним доказом, оскільки відеозапис не вівся безперервно, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки для вирішення справи важливими є лише ті фактичні дані, зафіксовані за допомогою відеокамери поліцейського, які свідчать про вчинення адміністративного правопорушення, або про протилежне. Відповідно до наданого відеозапису, на ньому повністю відображена подія вчиненого ОСОБА_1 правопорушення.

Отже, зафіксована на відеозаписах інформація є достатньою та підтверджує обставини, що мають значення для справи та узгоджуються з іншими наявними в матеріалах справи доказами.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку про те, що відеозапис з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) поліцейського слід вважати належним та допустимим доказом.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 також зазначає, що він погодився на проходження огляду для визначення стану сп`яніння та повідомив працівників поліції, що поїде до медичного закладу за умови, що він дочекається сина власника автомобіля, з яким він скоїв зіткнення, однак працівники поліції повідомили йому, що чекати його не будуть та розцінили це як відмову від проходження огляду.

Апеляційний суд дослідив наявний в матеріалах справи відеозапис з нагрудної камери працівника поліції із якого вбачається, що ОСОБА_1 повідомляв працівникам поліції, що не заперечує пройти огляд у закладі охорони здоров`я, однак йому потрібно дочекатись сина власника транспортного засобу, з яким він скоїв зіткнення для вирішення фінансових питань. В подальшому ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у лікаря нарколога у присутності двох свідків.

Так, апеляційний суд зазначає, що у рішенні Європейського суду з прав людини по справі "О`Галлоран та Франціє проти Сполученого Королівства" від 29 червня 2007 року суд зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Відповідно до п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення, зокрема, стану алкогольного сп`яніння.

Отже, відмова водія від проходження відповідно до п. 2.5 ПДР України огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є самостійним складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

При цьому апеляційний суд звертає увагу на те, що п. 2 Розділу І Інструкції передбачено, що огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Таким чином, ОСОБА_1 повинен був виконати вимоги інспектора патрульної поліції пройти огляд на стан сп`яніння. Не виконавши це він вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, про що судом першої інстанції зроблений правильний висновок.

Апеляційний суд зазначає, що ОСОБА_1 як водій транспортного засобу, не наділений правом встановлювати працівникам поліції умови, за яких він готовий пройти огляд.

Досліджені під час розгляду в справі про адміністративне правопорушення докази повністю узгоджуються між собою та є такими, що не викликають сумніву.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справі про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Апеляційний суд вважає, що суд цих вимог закону дотримався в повній мірі та ухвалив рішення, яке є вмотивованим, а викладені в ньому висновки відповідають фактичним обставинам справи, відтак підстав для скасування оскаржуваної постанови немає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд,-

П ОС Т АН О ВИ В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Дарницького районного суду міста Києва від 02 листопада 2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.Р.Трясун