Провадження №3/331/1631/2020
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2020 року м. Запоріжжя

Суддя Жовтневого районного суду м. Запоріжжя Кольц Д.М., розглянувши матеріали, що надійшли з Михайлівського ВП Василівського ВП ГУНП в Запорізькій області за протоколом серії ВАБ №281559 від 07.08.2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працює СК "Дубовий Гай", будівельником який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,

за ч.1 ст.184 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 07.08.2020 року серії ВАБ №281559 03.08.2020 року в період часу з 12-30 до 23-30 годин гр. ОСОБА_1 ухилився від виконання батьківських обов`язків щодо виховання неповнолітнього сина ОСОБА_2 , 2007 року народження, який у вказаний період самовільно залишив місце мешкання, при цьому залишився без батьківської опіки та піклування, чим було порушено вимоги ст. 150 СК України.

Відносно ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 187 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 пояснив, що 03.08.2020 року він відвіз на літній відпочинок свого сина ОСОБА_2 до своєї матері в село Смиренівка Михайлівського району Запорізької області. Так. приблизно о 202-20 годині 03.08.2020 року йому зателефонувала його матір, ОСОБА_3 та повідомила, що її онук (його син) пішов гуляти та зник, після чого він одразу сів до свого автомобіля та поїхав в с. Смиренівка шукати сина. Приїхавши в село до матері дізнався, що син вже вдома. Також пояснив, що його син слухняна та вихована дитина, який займається спортом та відвідує різноманітні гуртки. Однак він зв`язався із поганою компанією, яка на нього мала вплив та здійснив такий поступок. Також зазначив, що кожен вечір із сином проводить бесіди, в яких постійно зазначає про правила поведінки та неприпустимість повторного вчинення таких дій.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Кодексом України про адміністративні правопорушення визначено форму і основні елементи змісту рішення (постанови), що приймається в конкретній справі. В ній, зокрема, повинні бути викладені всі обставини вчинення правопорушення, отримані на підставі сукупності досліджених доказів на обґрунтування наявності складу правопорушення та правильності його юридичної кваліфікації.

Відповідно до ст. 9 КУпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Частина перша ст.184 КУпАП передбачає відповідальність за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Складом адміністративного правопорушення є передбачена нормами права сукупність ознак (елементів), за наявності яких те чи інше протиправне діяння можна кваліфікувати як адміністративне правопорушення. Таку сукупність ознак формують чотири складових елементи: об`єкт, об`єктивна сторона (характеризують зовнішню сторону правопорушення); суб`єкт та суб`єктивна сторона (характеризують внутрішню сторону правопорушення).

Диспозиція частини першої ст. 184, що описує об`єктиву сторону складу адміністративного правопорушення є бланкетною нормою, та відсилає до положень законодавства, якими визначені обов`язки батьків щодо виховання дітей.

Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно ст. 150 Сімейного кодексу України до обов`язків батьків щодо виховання та розвитку дитини входить:

1. Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини.

2. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

3. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

4. Батьки зобов`язані поважати дитину.

5. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

6. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини.

7. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Постановою Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 року передбачено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ №281559 від 07.08.2020 року складено на ОСОБА_1 , однак ОСОБА_1 в судовому засіданні зазначив, що в день події, 03.08.2020 року його син був у бабусі, та він не мав уявлення, що дитина може піти із дому. Також судом встановлено, що в протоколі не вказано які саме дії вчинив або не вчинив ОСОБА_1 , пов`язані із вихованням свого малолітнього сина, що призвело до не виконанням ним своїх батьківських обов`язків.

Спираючись на ці положення, а також на практику Європейського суду з прав людини, викладену у рішеннях від 09.06.2011 р. по справі «Лучанінова проти України», від 30.05.2013 р. по справі «Малофєєва проти Росії», від 20.09.2016 р. по справі «Карелін проти Росії», суддя приходить до переконання, що як і у кримінальному провадженні, так і у справі про адміністративне правопорушення, суддя, зберігаючи принцип неупередженості і безсторонності судового розгляду, не вправі самостійно, на шкоду особі змінювати формулювання правопорушення, викладене в протоколі про адміністративне правопорушення. Вказане формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено не судом, а перед судом у змагальному процесі. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 КУпАП.

Таким чином, викладене у протоколі ВАБ №281559 «обвинувачення» не конкретизоване. Більш того, суду зазначає, що виклад адміністративного правопорушення не містить посилань на місце вчинення діяння, також до протоколу не додано жодних доказів із яких суд може встановити місце вчинення правопорушення.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність події і складу адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_1 , відповідальність за яке передбачена ст.184 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити про несвоєчасне направлення посадовою особою, яка склала протокол, матеріалів адміністративної справи для її розгляду з огляду на наступне.

Згідно ст. 247 КУпАП України, провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення к моменту розгляду справи про адміністративне правопорушення, строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Згідно ст. 247 КУпАП розпочате провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за таких обставин:

1) відсутність події і складу адміністративного правопорушення;

7) закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Як встановлено судом, протокол про адміністративне правопорушення складений відносно ОСОБА_1 07.08.2020 року, саме подія мала місце 03.08.2020 року, а матеріали на розгляд до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя в провадження судді Кольц Д.М. надійшли 29.10.2020 року, тобто, на час надходження адміністративного матеріалу до суду, майже закінчились строки, передбачені ст. 38 КУпАП. Зазначена обставина, з огляду на порядок виклику та повідомлення особи про розгляд справи у суді (передбаченого ст. 277-2 КУпАП) унеможливила призначення справи до розгляду в межах строку притягнення до адміністративної відповідальності. Розгляд справи за межами строку притягнення до адміністративної відповідальності, відповідно до вимог п. 1 ст. 247 КУпАП є підставою для закриття провадження в справі.

Однак, враховуючи вищевикладене, суд вбачає підстави для закриття провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись статтями 184, 221, 247, 268, 276, 280, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду, через Жовтневий районний суд м. Запоріжжя, протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя Д.М. Кольц