Провадження № 3/761/3664/2020
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2020 року суддя Шевченківського районного суду м.Києва Циктіч В.М., розглянувши справу щодо гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який не працює, зареєстрований за адресою - АДРЕСА_1 , мешкає за адресою - АДРЕСА_2 , про адміністративне правопорушення за ст. 443 КУпАП,

у с т а н о в и в :

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 13.04.2020 серії АПР18 № 446877 гр. ОСОБА_1 13.04.2020, приблизно о 18 год. 00 хв., перебував за адресою - м. Київ, вул. Парскова - Сирецька, поблизу будинку № 2, без вдягнутого засобу індивідуального захисту, чим порушив вимоги дотримання карантину людей.

На думку особи, яка склала протокол, вказаними діями гр. ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 443 КУпАП.

Гр. ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, до суду не прибув, причину неявки не повідомив.

Суддя, дослідивши матеріали справи - протокол про адміністративне правопорушення від 13.04.2020 серії АПР18 № 446877, рапорт працівника Шевченківського УП ГУНП у м. Києві від 13.04.2020, дійшов висновку про таке.

Статтею 443 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення правил щодо карантину людей.

У силу ст. 1 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» карантин - адміністративні та медико-санітарні заходи, що застосовуються для запобігання поширенню особливо небезпечних інфекційних хвороб.

Відповідно до положень вказаного Закону на території України карантин встановлюється рішенням Кабінету Міністрів України.

Відповідно до п. 2 Правил санітарної охорони території України (затв. Постановю КМУ від 22.08.2011 № 893) медико-санітарні заходи - комплекс організаційних, протиепідемічних та профілактичних заходів, що здійснюються з метою недопущення поширення інфекційної хвороби, що має міжнародне значення.

З викладеного витікає, що встановлюючи на території України карантин, Кабінет Міністрів України у відповідному рішенні визначає перелік та суть заходів, що застосовуються з метою недопущення поширення інфекційної хвороби.

Постановою Кабінету міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11.03.2020 № 211 (у редакції від 10.04.2020) визначено, що з 12 березня до 24 квітня 2020 року на всій території України установлений карантин, у межах якого громадянам заборонено з 6 квітня 2020 року перебування в громадських місцях без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіратора або захисної маски, у тому числі виготовлених самостійно.

З наведеного вище вбачається, що обов`язок носіння індивідуального засобу захисту - це один з визначених КМУ протиепідемічних заходів, що застосовуються з метою недопущення поширення інфекційної хвороби.

Водночас рішення КМУ, яким введений карантин на території України і визначений комплекс організаційних, протиепідемічних та профілактичних заходів, не містить визначення поняття «громадське місце» або посилання на нормативний акт, який визначає таке поняття.

Суддя враховує положення статті 1 КУпАП, якою визначено, що законодавство України про адміністративні правопорушення складається з КУпАП та інших законів України. У силу ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження у справах по адміністративне правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

Відповідно до ч.1 ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність (рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 у справі № 15-рп/2004).

Складовими верховенства права є, зокрема, правова передбачуваність та правова визначеність, які необхідні для того, щоб учасники відповідних правовідносин мали можливість завбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано (рішення Конституційного Суду України від 11.10.2005 № 8-рп/2005).

Таким чином, суд під час розгляду справи має керуватися вказаним принципом, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини » суди повинні застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Як зазначено у рішенні ЄСПЛ у справі «Промислово-фінансовий Консорціум «Інвестиційно-металургійний Союз» проти України принцип законності передбачає, що чинні положення національного законодавства є достатньо доступними, чіткими та передбачуваними у своєму застосуванні

У справі «Сєрков проти України» ЄСПЛ визначив, що якість законодавства - це доступне для зацікавлених осіб, чітке і передбачуване у застосуванні законодавство, тобто формулювання національного законодавства повинно бути достатньо передбачуваним, щоб дати особам адекватну вказівку щодо обставин та умов, за яких державні органи мають право вдатися до заходів, що вплинуть на конвенційні права особи (рішення у справі «Копп проти Швейцарії»).

Крім того, у справі «Свято-Михайлівська Парафія проти України» ЄСПЛ зазначив, що у світлі положень Конвенції втручання може бути виправданим, якщо воно «встановлено законом» та здійснено «згідно із законом», оскільки оскаржувані заходи повинні не тільки мати законодавче підґрунтя, а й передбачатися якісним законом, який має бути достатньо доступним та передбачуваним щодо наслідків його застосування, тобто бути сформульованим у спосіб, який дає змогу кожній особі, у разі потреби за допомогою відповідної консультації, регулювати свою поведінку.

З наведеного витікає, що нормативні акти України мають визначати обов`язки громадян, а також межі застосованих шляхом обмеження їх прав заходів, зокрема, з метою охорони здоров`я населення.

Відсутність у рішенні КМУ України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11.03.2020 № 211 переліку місць, у яких громадянам заборонено перебувати без вдягнутого засобу індивідуального захисту, а також відсутність переліку таких місць у Законі України «Про захист населення від інфекційних хвороб», на реалізацію положень якого спрямоване вказане вище рішення КМУ, свідчить про порушення принципу правової визначеності, що суперечить засадам верховенства права.

У силу ч. 1 ст. 57 Конституції України кожному гарантується право знати свої права і обов`язки, що через призму принципу якості закону означає, що у випадку встановлення судом того факту, що закон сформульований у спосіб, який не дозволяє особі знати свої права і обов`язки, застосування (тлумачення) такого закону повинно відбуватися судом на користь особи, яку позбавили (звузили) на підставі цього закону певного права або встановили (розширили) для неї нові обов`язки.

Таким чином, відсутність однозначного розуміння положення законодавчого акту та обов`язок судді застосувати найбільш сприятливий для особи спосіб тлумачення закону, свідчать про відсутність підстав для обґрунтованого висновку про доведеність у діях ОСОБА_1 складу інкримінованого йому адміністративного правопорушення за ст. 443 КУпАП, що у силу ст. 247 КУпАП є підставою для закриття провадження у справі.

Приймаючи до уваги викладене, керуючись ст.9, 185, 247, 278, 280, 284 КУпАП, суддя

п о с т а н о в и в :

Справу про притягнення до адміністративної ОСОБА_1 закрити у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 443КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником упродовж десяти днів з дня її винесення через Шевченківський районний суд м. Києва.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги.

Суддя В.М. Циктіч