Провадження № 3/337/102/2020
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2020 року місто Запоріжжя

Суддя Хортицького районного суду м. Запоріжжя Котляр Антон Миколайович, за участю прокурора Панченко В.Я., особи у відношенні якої складено протокол ОСОБА_1 , її представника адвоката Сенька С.М., розглянувши матеріали, які надійшли з управління стратегічних розслідувань в Запорізькій області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, освіта вища, не працюючої, не заміжньої, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч.1 ст.172-6 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Наказом від 06.06.2017 № 45-К, ОСОБА_1 була призначена на посаду головного спеціаліста - економіста сектору бухгалтерського обліку та кадрової роботи Департаменту промисловості та розвитку інфраструктури Запорізької обласної державної адміністрації (далі - ЗОДА). Цим же наказом останній присвоєно 8 ранг державного службовця в межах категорії «В». 07.06.2017 нею була складена присяга державного службовця.

12.02.2018 року наказом № 15-К ОСОБА_1 відповідно до ст. 86 Закону України «Про державну службу» та на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП було звільнено з посади головного спеціаліста - економіста відділу бухгалтерського обліку та кадрової роботи Департаменту промисловості та розвитку інфраструктури Запорізької обласної державної адміністрації за угодою сторін.

Пунктом 4 «Посадової інструкції головного спеціаліста - економіста відділу бухгалтерського обліку та кадрової роботи Департаменту промисловості та розвитку інфраструктури ЗОДА» зазначено, що головний спеціаліст є державним службовцем та згідно зі статтею 6 Закону України «Про державну службу» відноситься до категорії «В» посад державної служби.

14.02.2018 року перед звільненням, ОСОБА_1 була ознайомлена про дотримання вимог ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», зокрема щодо обов`язку подачі декларацій перед звільненням та після звільнення.

За даними Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функції держави або місцевого самоврядування ОСОБА_1 вперше подала щорічну декларацію за 2016 рік - 07.06.2017 та за 2017 рік - 13.02.2018. В подальшому ОСОБА_1 14.02.2018 подала декларацію перед звільненням, та 06.04.2019 декларацію за 2018 рік, після звільнення. Таким чином, ОСОБА_1 подала декларацію за 2018 рік несвоєчасно, порушивши абз. 2 ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції».

В судовому засіданні ОСОБА_2 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнала, пояснила суду, що 14.02.2018 року вона звільнилась з посади, яка відносилась до державної служби. В цей же день вона подала щорічну декларацію перед звільненням. Їй було відомо, що вона в 2019 році зобов`язана подати декларацію за 2018 рік у строк до 1 квітня. Проте, вона в березні 2019 року поїхала в м. Мелітополь доглядати свою хвору бабусю ОСОБА_3 , 1942 року народження. Вона повернулась до м. Запоріжжя 05.04.2019 року і одразу подала декларацію. Вона не могла подати декларацію під час знаходження в м. Мелітополь, оскільки виявилось, що у її електронного ключа закінчився строк дії. Вважає, що вона допустила порушення ненавмисно, через збіг обставин.

Представник ОСОБА_2 адвокат Сенько С.М. пояснив, що у ОСОБА_2 був відсутній умисел на прострочення подачі щорічної декларації. Порушення строків її подання було викликано необхідністю догляду за хворою бабусею. Через відсутність діючого електронного ключа ОСОБА_2 не змогла подати декларацію. Вважає, що її дії носять малозначний характер, а тому просив суд закрити справу на підставі ст.22 КУпАП та обмежитись усним зауваженням.

Прокурор Панченко В.Я. пояснила, що ОСОБА_2 не була позбавлена можливості виготовити новий електронний ключ для входу в систему для подачі декларації. Крім того, вона мала можливість подати декларацію до виїзду до м. Мелітополя. Тому обставини, на які вона посилається, не мають бути прийнятими судом. Просила суд визнати ОСОБА_2 винною у вчиненні адміністративного правопорушення.

Вислухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суддя встановив наступні обставини.

Відповідно до пп. «в» п. 1 ч. 1 ст. З Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону, є державні службовці.

Абзацом 2 ч.2 ст.45 Закону України «Про запобігання корупції» визначено, що особи, які припинили діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або іншу діяльність, зазначену у пп. «а» і «в» п.2, п.5 ч.1 ст.3, зобов`язані наступного року після припинення діяльності подавати в установленому ч. 1 цієї статті порядку декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік.

Частиною 1 ст. 45 Закону передбачено, що особи, зазначені у п. 1, пп. «а» і «в» п. 2, п. 5 ч. 1 ст. З цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

Наказом від 06.06.2017 № 45-К, ОСОБА_1 була призначена на посаду головного спеціаліста - економіста сектору бухгалтерського обліку та кадрової роботи Департаменту промисловості та розвитку інфраструктури Запорізької обласної державної адміністрації (далі - ЗОДА). Цим же наказом останній присвоєно 8 ранг державного службовця в межах категорії «В». 07.06.2017 нею була складена присяга державного службовця (а.с. 54).

14.02.2018 року наказом № 15-К від 12.02.2018 року ОСОБА_1 відповідно до ст. 86 Закону України «Про державну службу» та на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП було звільнено з посади головного спеціаліста - економіста відділу бухгалтерського обліку та кадрової роботи Департаменту промисловості та розвитку інфраструктури Запорізької обласної державної адміністрації за угодою сторін (а.с. 56).

Пунктом 4 «Посадової інструкції головного спеціаліста - економіста відділу бухгалтерського обліку та кадрової роботи Департаменту промисловості та розвитку інфраструктури ЗОДА» зазначено, що головний спеціаліст є державним службовцем та згідно зі статтею 6 Закону України «Про державну службу» відноситься до категорії «В» посад державної служби (а.с. 61-68).

14.02.2018 року перед звільненням, ОСОБА_1 була ознайомлена про дотримання вимог ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», зокрема щодо обов`язку подачі декларацій перед звільненням та після звільнення (а.с. 60).

Відповідно даних Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування 06.04.2019 року ОСОБА_1 подала щорічну декларацію за 2018 рік (а.с. 19-20, 78).

Таким чином, ОСОБА_1 , будучи 14.02.2018 року звільненою з посади, яка відноситься до державної служби, відповідно маючи обов`язок подати щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий 2018 рік у строк до 1 квітня 2019 року, подала декларацію 06.04.2019 року, тобто з порушенням строку її подачі.

Дії ОСОБА_1 кваліфікуються за ч.2 ст.172-6 КУпАП як несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Суд не бере до уваги доводи ОСОБА_1 про неможливість у встановлений строк подати декларацію, оскільки вона не надала підтверджень того, що строк дії її електронного ключа закінчився, а також того, що її бабуся ОСОБА_3 потребувала стороннього догляду.

Так, згідно вимог ч.3 ст.38 КУпАП, адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення.

Отже строк накладення стягнення за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, має відраховуватися з дня його виявлення.

Європейський суд з прав людини неодноразово звертав увагу на недосконалість чинного законодавства України і необхідність дотримуватися принципу правової визначеності. Вказане ЄСПЛ зокрема висловлює у рішеннях «Єлоєв проти України» від 06 листопада 2008 року, «Фельдман проти України» від 08 квітня 2010 року, «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, тощо.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» визначено концепцію якості закону, з вимогою, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність в національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення такого питання, порушує вимогу «якості закону». В разі, коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосовувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Дослідивши матеріали справи, які були зібрані органом, що склав протокол про адміністративне правопорушення, суд встановив, що управління захисту економіки в Запорізькій області отримало інформацію про несвоєчасне подання щорічної декларації ОСОБА_1 15.05.2019 року з листа Національного агентства з питань запобігання корупції (а.с. 17).

Після цього, 19.06.2019 року начальник управління захисту економіки в Запорізькій області звернувся із запитом до Запорізької обласної державної адміністрації з проханням надати документи щодо проходження Морозовою М.І. державної служби, підтвердження ознайомлення із вимогами Закону України «Про запобігання корупції» (а.с. 21-22).

03.07.2019 року управління захисту економіки в Запорізькій області отримало відповідь т.в.о. Запорізької обласної державної адміністрації, до якої були додані запитувані документи (а.с. 23-43).

Після цього жодних нових доказів по справі зібрано не було.

Таким чином, 03.07.2019 року посадова особа, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, мала у своєму розпорядженні достатню кількість матеріалів, на підставі яких мала можливість дійти висновку про наявність або відсутність в діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП.

Проте, протокол про адміністративне правопорушення був складений лише 09.01.2020 року. В протоколі вказано, що фактичним днем виявлення правопорушення є дата складання протоколу 09.01.2020 року, що на переконання суду не відповідає дійсності. Тривале зволікання із складанням протоколу про адміністративне правопорушення є штучним продовженням строків притягнення до відповідальності, передбачених ст.38 КУпАП.

Тому суд прийшов до висновку, що строку притягнення ОСОБА_1 до відповідальності сплинули, що відповідно до положень п.7 ст.247 КУпАп є підставою для закриття провадження по справі.

Керуючись ч.1 ст. 172-6, 247, 256, 283, 284 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 закрити у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Постанова може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду на протязі 10 днів з дня її винесення.

Суддя: А.М. Котляр