Справа №461/9582/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2020 року суддя Галицького районного суду м.Львова Мисько Х.М., з участю представника Галицької митниці Держмитслужби Лубоцького Б.І., представника ОСОБА_1 адвоката Білика П.Б., розглянувши адміністративну справу про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , закордонний паспорт НОМЕР_1 , виданий 30.11.2018 року, орган, що видав 4637, -

за ст.471 Митного Кодексу України, -

В С Т А Н О В И В :

згідно протоколу про порушення митних правил, 03.11.2020 року близько 12 год. 39 хв. громадянин України ОСОБА_1 повертався з приватної поїздки з Польщі до України, через пункт пропуску «Шегині-Медика» митного поста «Мостиська» Галицької митниці Держмитслужби смугою руху спрощеного митного контролю «Зелений коридор» в якості водія автомобіля марки «MERCEDES 313», р.н. НОМЕР_2 , VIN-код НОМЕР_3 .

При внесенні даних про транспортний засіб та особу, що слідувала в ньому до ФМ «Журнал пасажирського пункту пропуску» АСМО «Інспектор», спрацювала АСАУР (код 401-1 «за даними Держприкордонслужби особа ОСОБА_1 переміщується повторно протягом 72 годин»).

В ході проведення візуального огляду вказаного транспортного засобу виникла підозра, що в ньому наявні предмети або товари, які обмежені або заборонені до ввезення громадянами на митну територію України, або в обсягах, що перевищують неоподатковувану норму переміщення через митний кордон України.

Після виведення транспортного засобу із загальної смуги руху під час огляду, що відбувався у боксі поглибленого догляду (Акт митного огляду UA209040/2020/046265 від 03.11.2020 р.) було виявлено в сумці серед особистих речей без ознак приховування грошові кошти, а саме: долари США на загальну суму 93 226 (дев`яносто три тисячі двісті двадцять шість доларів США), що згідно з курсом Національного банку України станом на 03.11.2020 року становить 2 664 650,79 грн. України. Наявність вказаної валюти у громадянина України ОСОБА_1 було встановлено під час її перерахунку в службовому приміщенні митниці в присутності даного громадянина.

Виявлені грошові кошти у кількості, що перевищують 10000 Євро для переміщення через митний кордон України підлягають обов`язковому декларуванню.

Документів, що підтверджують зняття готівки з рахунків у банках (фінансових установах) на ту суму, що перевищує 10000 Євро, громадянин України ОСОБА_1 не надав.

Таким чином, на думку митного органу, громадянин України ОСОБА_1 порушив встановлений порядок проходження митного контролю в зонах (коридорах) спрощеного митного контролю, тобто обрав форму проходження митного контролю через «зелений коридор» та намагався перемістити через митний кордон України готівку в кількості, що підпадає під обмеження відповідно до постанови правління НБУ № 3 від 02.01.2019 року «Про затвердження Положення про транскордонне переміщення валютних цінностей».

Зазначені дії мають ознаки порушення (порушень) митних правил, передбаченого (передбачених) статтею 471 Митного кодексу України.

Валюта в еквіваленті суми 10000 (десять тисяч) Євро (а саме: долари США на суму 11 686 одинадцять тисяч шістсот вісімдесят доларів США), згідно з курсом Національного банку України станом на 03.11.2020 року 334 017,43 грн.), що становить дозволену до вивезення норму готівки визначену постановою НБ України №3 від 02.01.2019 року були повернуті громадянину України ОСОБА_1 .

Представник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності адвокат Білик П.Б. в судовому засіданні підтримав подані ним письмові пояснення, згідно яких не заперечує факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст.471 МК України та не заперечує проти накладення основного адміністративного стягнення у виді штрафу. При цьому, просить суд не застосовувати конфіскацію вилучених згідно протоколу про порушення митних правил №2162/20900/20 від 03.11.2020 року 81 540,00 доларів США, у зв`язку з наступним. Так, ОСОБА_2 часто відвідує Республіку Польща, у зв`язку з чим, в середині вересня 2020 року до останнього звернувся знайомий ОСОБА_3 та запропонував за винагороду придбати йому з колегами автомобіль, яким можна перевозити великогабаритні речі. За винагороду у 28 000,00 грн., ОСОБА_1 погодився у строк до 03.11.2020 року здійснити за рахунок ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 купівлю автомобіля на території Республіки Польща, та доставити його до місця зберігання в м.Перемишль, Республіка Польща, про що 24.09. 2020 року між ними було укладено договір про спільну діяльність. 25.09.2020 року, між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_3 було укладено цивільно-правовий договір про купівлю вищезазначеним особам автомобіля. На виконання договору про спільну діяльність від 24.09.2020 року, на території України ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_3 145 000 PLN (польських злотих), від ОСОБА_4 - 110 000 PLN (польських злотих). Внесок ОСОБА_5 у розмірі 100 000 PLN (польських злотих) знаходився у розпорядженні громадянина Республіки Польща ОСОБА_6 , який його повинен був надати ОСОБА_1 за першою вимогою. Оскільки ОСОБА_1 не зміг купити автомобіль включно до 03.11.2020 року, а тому, забрав від ОСОБА_6 кошти, щоб повернути їх власникам в Україні. При цьому, адвокат Білик П.Б. зазначає, що вказані грошові кошти у розмірі 81 540 дол. США було вилучено у ОСОБА_1 при перетині кордону. Водночас, зазначив, що ОСОБА_1 , повертаючись в Україну, не знав про те, що є встановлені обмеження по сумах на ввезення коштів в Україну та про те, що суму більше 10 000 євро потрібно письмово декларувати. Крім того, просить суд врахувати те, що згідно умов цивільно-правового договору, ОСОБА_1 , окрім суми вилучених працівниками Галицької митниці Держмитслужби грошей, також зобов`язаний віддати пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення повернення коштів від суми неповернутих коштів, а також штраф у розмірі 50 % неповернутої суми. Також, звертає увагу суду на те, що жодної шкоди державі своїм порушенням ОСОБА_1 не вчинив, гроші перевозив без будь-яких ознак приховування.

Представник Львівської митниці ДФС в судовому засіданні просив притягнути ОСОБА_1 до відповідальності за порушення митних правил, покликаючись на матеріали справи.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності та представника Галицької митниці Держмитслужби, вважаю, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбачений ст.471 Митного Кодексу України.

Факт вчинення адміністративного правопорушення стверджується: протоколом про адміністративне правопорушення №2162/20900/20 від 03.11.2020 року та іншими матеріалами справи, які знаходяться у об`єктивному взаємозв`язку між собою, нічим не спростовані, доповнюються та уточнюються іншими доказами.

Відповідно до вимог ст.23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Відповідно до ст.471 МК України передбаченим у цій статті адміністративним правопорушенням є порушення встановленого цим Кодексом порядку проходження митного контролю в зонах (коридорах) спрощеного митного контролю, тобто переміщення через митний кордон України особою, яка формою проходження митного контролю обрала проходження (проїзд) через "зелений коридор", товарів, переміщення яких через митний кордон України заборонено або обмежено законодавством України, або товарів в обсягах, що перевищують неоподатковувану норму переміщення через митний кордон України.

Відповідно до п.6 Положення про транскордонне переміщення валютних цінностей, затверджене Постановою НБУ від 02.01.2019 року №3 з метою реалізації вимог Закону України «Про валюту і валютні операції»встановлено, що фізична особа ввозить в Україну та вивозить за межі України готівкову валюту і банківські метали в сумі/вартістю, що дорівнює або перевищує в еквіваленті 10 000 євро, за умови її письмового декларування митному органу в повному обсязі.

Згідно зі ст.471 МК України за дане правопорушення передбачено накладення адміністративного стягнення у виді штрафу і конфіскації незадекларованих товарів.

Разом з цим, при вирішенні питання про конфіскацію певного предмета правопорушення мають значення, зокрема: характеристика безпосереднього предмету правопорушення чи загалом можливе його законне переміщення через митний кордон України, у тому числі чи підлягають сплаті митні платежі, інші податки, у зв`язку з переміщенням предмета правопорушення через митний кордон; джерело походження безпосереднього предмета правопорушення; причини, які призвели до порушення порядку проходження митного контролю в зонах спрощеного митного контролю; мета переміщення порушником предмета через митний кордон України; наявність завданої державі шкоди; вартість безпосереднього предмета правопорушення; майновий стан порушника.

Відповідно до ч.1 ст.1 МК України, законодавство України з питань державної митної справи складається з Конституції України, цього Кодексу, інших законів України, що регулюють питання, зазначені устатті 7 цього Кодексу, з міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів. При цьому, відповідно до ст.9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В той же час, згідно з ч.2 ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України» від 29.06.2004 року, якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Відповідно до положень ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 02 листопада 2004 року в справі «Трегубенко протии України» зазначив, що позбавлення майна може бути виправданим лише у випадку, якщо буде показаний, interalia, «інтерес суспільства» та «умови, передбачені законом». Більше того, будь яке втручання у право власності обов`язково повинно відповідати принципу пропорційності. Як неодноразово зазначав Суд, «справедливий баланс» має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Пошук такого справедливого балансу пролягає через всю Конвенцію. Далі Суд зазначає, що необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе «індивідуальний і надмірний тягар» (рішення щодо Брумареску, параграф 78).

Таким чином, оцінюючи дотримання права на мирне володіння своїм майном, передбаченого ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Європейський суд з прав людини виходить із оцінки забезпечення «справедливого балансу», дотримання принципу пропорційності (справедливої рівноваги між інтересами суспільства і основними правами окремої людини) (пункти 69, 73 рішення у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, пункти 31, 34 рішення у справі «Ісмаїлов проти РФ» від 06 листопада 2008 року).

Правильне застосування законодавства незаперечно становить суспільний інтерес, проте із урахуванням обставин даної справи, не відповідатиме принципу пропорційності (справедливої рівноваги між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту основних прав конкретної особи), а необхідна рівновага не буде забезпечена, якщо відповідна особа буде нести «особистий і надмірний тягар».

При прийнятті рішення суд враховує, надані представником особи, яка порушила правила митного законодавства пояснення та встановлені в цілому у судовому засіданні обставини.

Так, в ході судового розгляду справи належними та допустимими доказами достовірно встановлена законність джерела походження грошових коштів, вилучених у ОСОБА_1 . Зокрема, з долученого до матеріалів справи договору від 24.09.2020 року, укладеного між ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вбачається, що сторони зобов`язувалися об`єднати кошти та зусилля для купівлі на території Республіки Польща загального вантажного транспортного засобу від 2012 року випуску для перевезення великих габаритних товарів. Придбаний автомобіль повинен належати на праві спільної часткової власності сторонам в залежності від сум внесеного вкладу. Після придбання автомобіля, між сторонами буде укладено додаткову угоду щодо передачі автомобіля у користування ФОП ОСОБА_3 .

При цьому, згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 24.07. 2017 року, Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 здійснює господарську діяльність із 26.09.2016 року, серед яких: 49.42 Надання послуг перевезення речей (переїзду) (основний).

Згідно умов вищезазначеного договору про спільну діяльність від 24.09.2020 року, ОСОБА_3 зобов`язувався, зокрема:

-укласти із ОСОБА_1 (третьою особою) договір на виконання робіт (надання послуг), для виконання цілі Договору;

-в строк протягом 10 календарних днів з моменту підписання цього Договору передати ОСОБА_1 грошовий внесок у розмірі 145 000 PLN (польських злотих);

Згідно умов про спільну діяльність від 24.09.2020 року, ОСОБА_4 зобов`язувався, в строк протягом 10 календарних днів з моменту підписання цього Договору передати ОСОБА_1 грошовий внесок у розмірі 110 000 PLN (польських злотих);

Згідно умов договору про спільну діяльність від 24.09.2020 року, ОСОБА_5 зобов`язувався, зокрема:

- організувати домовленість із резидентом Республіки Польща (Karol Blacharskii), про те, що останній зобов`язується отримувати, зберігати спільні кошти Сторін, та у будь-який строк до 03.11.2020 року повернути їх за вимогою ОСОБА_1 ;

- передати ОСОБА_1 грошовий внесок у розмірі 100 000 PLN (польських злотих).

Крім того, 25.09.2020 року, між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_3 було укладено цивільно-правовий договір про купівлю вищезазначеним особам автомобіля. Погоджена вартість виконання робіт (надання послуг) становила 28 000 грн.

На виконання умов договору про спільну діяльність від 24.09.2020 року, на території України ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_3 145 000 PLN (польських злотих), від ОСОБА_4 - 110 000 PLN (польських злотих). Факт отримання грошей від зазначених осіб підтверджується розпискою ОСОБА_1 на договорі про спільну діяльність від 24.09.2020 року. Внесок ОСОБА_5 у розмірі 100 000 PLN (польських злотих) знаходився у розпорядженні громадянина Республіки Польща ОСОБА_6 , який повинен був надати такий ОСОБА_1 за першою вимогою.

Після отримання коштів від ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , ОСОБА_1 частинами вивозив їх на територію Республіки Польща, обмінював на долари США та передавав на зберігання, як узгоджувалось - ОСОБА_6 .

Також, суд приймає до уваги долучені до матеріалів справи копії квитанцій, а саме:

-квитанція № 17638/2020 від 01.10.2020 року 9 360 USD за 36 625,68 PLN;

-квитанція № 9923/2020 від 06.10.2020 року 10 000 USD за 38 200 PLN;

-квитанція № 10281/2020 від 13.10.2020 року 10 000 USD за 38 200 PLN;

-квитанція № 19161/2020 від 16.10.2020 року 5 360 USD за 20 552,92 PLN;

-квитанція № 19128/2020 від 16.10.2020 року 5 860 USD за 22 473,10 PLN;

-квитанція № 19246/2020 від 17.10.2020 року 7 555 USD за 29 237,85 PLN;

-квитанція № 10575/2020 від 20.10.2020 року 10 000 USD за 38 850 PLN;

-квитанція № 19875/2020 від 24.10.2020 року 3 950 USD за 15 239,10 PLN;

-квитанція № 19891/2020 від 24.10.2020 року 6 780 USD за 26 57,24 PLN,

якими підтверджується факт купівлі (обміну) польських злотих на долари США гр. ОСОБА_1 .

Факт здійснення Karol Blacharskii обміну внеску ОСОБА_5 у розмірі 100 000 PLN (польських злотих) на долари США також стверджується копіями квитанцій, долученими до матеріалів справи, зокрема:

-квитанція № 10903/2020 від 28.10.2020 року 10 000 USD за 38 900 PLN;

-квитанція № 10906/2020 від 28.10.2020 року 5 000 USD за 19 575 PLN;

-квитанція № 11004/2020 від 30.10.2020 року 520 USD за 2059,20 PLN;

-квитанція № 11092/2020 від 02.11.2020 року 10 000 USD за 39 700 PLN.

В свою чергу, законність походження вилучених коштів підтверджується наступним.

Так, з відомостей податкової декларації платника єдиного податку Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 за 2019 рік від 29.01.2020 року, вбачається, що дохід останнього від господарської діяльності за 2019 рік становив 695 877,00 грн.

Згідно відомостей податкової декларації платника єдиного податку Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 за три квартали 2020 року від 06.11.2020 року, дохід останнього від господарської діяльності за три квартали 2020 року становить 810 048,11 грн.

Згідно відомостей податкової декларації платника єдиного податку Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 за три квартали 2020 року від 08.12.2020 року, дохід останнього від господарської діяльності за три квартали 2020 року становить 920 200 грн.

Таким чином, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 отримали грошові кошти, які подальшому використали як внески у спільну діяльність, в т.ч. за результатами здійснення своєї господарської діяльності.

Внесок ОСОБА_5 складав повернуту йому позику у розмірі 100 000 польських злотих (PLN). Так, 14.03.2020 року ОСОБА_5 позичив ОСОБА_7 ( ОСОБА_6 ) 100 000 польських злотих (PLN), що стверджується Договором позички від 14.03.2020 року. Кошти були належним чином задекларовані у Республіці Польща, що стверджується формуляром № 404030/48/2020. Вказані документи належним чином посвідчені та перекладені на українську мову.

Таким чином, вирішуючи питання накладення адміністративного стягнення на винну особу, суд дійшов висновку про можливість застосування до ОСОБА_1 лише основного адміністративного стягнення за ст.471 МК України у виді штрафу в розмірі 1700 грн. без застосування конфіскації предметів правопорушення.

Звільняючи порушника від додаткового адміністративного стягнення у виді конфіскації безпосереднього предмета правопорушення за ст.471 МК України, суд враховує наступні умови:

а) порушення митних правил полягає лише в тому, що грошові кошти не було письмово задекларовано ОСОБА_1 та жодних інших негативних наслідків порушення не настало державі не завдано майнової шкоди, збитків у вигляді несплати митних платежів тощо;

б) конфіскація грошових коштів може істотно вплинути на майновий стан ОСОБА_1 ;

в) переміщувані грошові кошти мають безсумнівно підтверджене законне походження.

Вказане рішення суду узгоджується з вимогами ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Таке покарання буде непропорційним переслідуваній меті і покладатиме на ОСОБА_1 індивідуальний і надмірний тягар, оскільки встановлено, що останній не придбавши автомобіля до 03.11.2020 року, у відповідності до п.2.5. цивільно-правового договору на виконання робіт/надання послуг № 1 від 25.09.2020 року, отримані 03.11.2020 року від ОСОБА_6 кошти ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , зобов`язаний повернути такі їх власникам в Україні зі сплатою пені та штрафу.

Відповідно до ст.40-1КУпАП та Закону України «Про судовий збір» з ОСОБА_1 слід стягнути на користь держави в особі Державної судової адміністрації України судовий збір у розмірі 420,40 гривень.

Керуючись ст.ст. 524, 527, 528 МК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.471 МК України та накласти на нього стягнення - 1700,00 грн. штрафу в дохід держави.

Вилучені відповідно до протоколу №2162/20900/20 від 03.11.2020 року 81 540,00 доларів США (вісімдесят одну тисячу пятсот сорок доларів США). - повернути ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Державної судової адміністрації України 420,40 грн. судового збору.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд м.Львова протягом десяти днів з дня її винесення і набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги.

Суддя Х.М. Мисько