Справа № 265/6949/20
Провадження № 3/265/3128/20
П О С Т А Н О В А

06 листопада 2020 року місто Маріуполь

Суддя Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області, Козлов Д. О., при секретарі Дрьомовій О. В., за участі ОСОБА_1 , захисника Наливай О. С., розглянувши матеріали, які надійшли з Лівобережного ВП Центрального ВП ГУ НП в Донецькій області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 , працюючої ФОП, яка в м. Маріуполі Донецької області зареєстрована по АДРЕСА_1 , за ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 представниками поліції обвинувачується в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, на підставі складеного протоколу від 19 жовтня 2020 року, в якому зазначено, що 19 жовтня 2020 року об 17-10 год., будучи посадовою особою, а саме: фізичною особою-підприємцем, вона в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 » по пр. Перемоги 70 у Лівобережному районі міста Маріуполя, приймала відвідувачів без засобів індивідуального захисту, що закриває ніс та рот, чим порушила пп. 1 п. 10 Постанови КМУ від 22 липня 2020 року.

ОСОБА_1 в судовому засіданні, не визнаючи себе винною, вказувала, що вона будучи ФОП, здійснює підприємницьку діяльність в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розташованого у приміщенні по АДРЕСА_2 , яке винаймає за договором оренди. Підтвердила, що ввечері 19 жовтня 2020 року вона, перебуваючи на своєму робочому місці одна, без відвідувачів, здійснювала приймання товарів. Коли ж у цивільному одязі у магазин зайшли люди, вона одразу наділа захисну маску на обличчя, закривши свій рот та ніс. Виявилось, що відвідувачі були працівниками поліції, які склали на неї протокол за ст. 44-3 КУпАП, не зваживши на її доводи. Натомість зазначала, що вона та її підлеглі повністю дотримуються карантинні обмежувальні заходи під час здійснення торгівлі.

На підставі письмових пояснень, наданих ОСОБА_1 19 жовтня 2020 року працівникам поліції, остання вказувала, що вона об 17-00 год. 19 жовтня 2020 року дійсно знаходилась у торгівельному залі без медичної маски, оскільки її зняла, бо у магазині не було відвідувачів та вона проводила приймання товару й кріпила цінники. Натомість, коли до приміщення магазину зайшли працівники поліції вона одразу вдягла захисну маску, яка перебувала поруч із нею на робочому місці.

Крім того на підставі письмових пояснень, долучених до матеріалів справи вже у судовому засіданні, ОСОБА_1 вказувала, що нею 19 жовтня 2020 року не приймались у магазині «Декора» відвідувачі без засобів індивідуального захисту, що закриває ніс та рот. Натомість до матеріалів протоколу про адміністративне правопорушення працівниками поліції не долучено доказів приймання нею у магазині відвідувачі без засобів індивідуального захисту, що закриває ніс та рот. Зазначала також, що вона, як ФОП, не є посадовою особою, оскільки не наділена владними повноваженнями з метою здійснення організаційно-розпорядчих функцій.

Захисник Наливай О. С. просила провадження по справі про адміністративне правопорушення за ст. 44-3 КУпАП відносно ОСОБА_1 підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП закрити, вказуючи, що у діях ОСОБА_1 відсутній склад правопорушення, передбачений ст. 44-3 КУпАП.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, зокрема, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчинення, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 КУпАП.

Відповідно до рапортів від 19 жовтня 2020 року вбачаться, що працівниками поліції було виявлено 19 жовтня 2020 року об 17-36 год. факт того, що по пр. Перемоги 70 в м. Маріуполі у магазині декору ФОП ОСОБА_1 знаходилась на робочому місці без засобів індивідуального захисту (маски), що підтверджується доданим до них фото знімком.

З виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 зареєстрована, як фізична особа-підприємець з 11 квітня 2019 року по АДРЕСА_1 , перебуваючи на обліку як платник єдиного податку в Лівобережній ДПІ Маріупольського відділення ГУ ДПС у Донецькій області, що підтверджується витягом від 4 березня 2020 року, здійснюючи господарську діяльність у приміщенні АДРЕСА_3 , що також підтверджується договором оренди нежитлового приміщення від 1 травня 2020 року.

В той же час суд зазначає, що посилання у протоколі про виявлене правопорушення працівників поліції про те, що ОСОБА_1 приймала відвідувачів магазину без засобів індивідуального захисту, що закриває ніс та рот, суд не приймає до уваги, оскільки даний факт не було підтверджено у судовому засіданні жодними доказами, що, навпаки, спростовується як свідченнями ОСОБА_1 та доданим до протоколу фото знімком, на якому поруч із ОСОБА_1 відсутні будь-які особи.

Суд, натомість, не приймає до уваги рапорти працівників поліції, оскільки вони не можуть слугувати доказом винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення за відсутності будь-яких інших належних та допустимих доказів, які б свідчили про вчинення особою адміністративного правопорушення.

Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 20 травня 2020 року по справі № 524/5741/16-а.

Таким чином саме по собі фото із зображенням ОСОБА_1 у магазині без засобів захисту, які прикривають рот та ніс, не може бути беззаперечним доказом порушення карантинних обмежувальних заходів ОСОБА_1 без з`ясування усіх обставин події.

Суд зазначає, що адміністративна відповідальність за ст. 44-3 КУпАП передбачена за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України. У рішенні про встановлення карантину зазначаються обставини, що призвели до цього, визначаються межі території карантину, затверджуються необхідні профілактичні, протиепідемічні та інші заходи, їх виконавці та терміни проведення, встановлюються тимчасові обмеження прав фізичних і юридичних осіб та додаткові обов`язки, що покладаються на них, підстави та порядок обов`язкової самоізоляції, перебування особи в обсерваторі (обсервації), госпіталізації до тимчасових закладів охорони здоров`я (спеціалізованих шпиталів). Карантин встановлюється на період, необхідний для ліквідації епідемії чи спалаху особливо небезпечної інфекційної хвороби. На цей період можуть змінюватися режими роботи підприємств, установ, організацій, вноситися інші необхідні зміни щодо умов їх виробничої та іншої діяльності.

Суд зазначає, що за пп. 1 п. 10 Постанови Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 року № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», на території України на період дії карантину забороняється перебування в громадських будинках і спорудах, громадському транспорті без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно.

За п. 3.6. розділу ІІІ Державних будівельних норм України В.2.2-9:2018 «Громадські будинки та споруди», затверджених Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 28 вересня 2018 року № 260, громадськими будинками та спорудами загальна назва будинків і приміщень, які призначені для розміщення закладів, підприємств, організацій, які надають послуги фізичним особам (населенню) або юридичним особам (громаді та державі).

Суд зауважує, що підставою притягнення суб`єкта правопорушення до юридичної відповідальності є наявність в його діях складу правопорушення.

Склад правопорушення - це сукупність передбачених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак діяння, які характеризують (визначають) його як правопорушення (об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона).

Об`єктивна сторона правопорушення - це сукупність ознак, що характеризують зовнішню сторону складу правопорушення, тобто об`єктивні ознаки зовнішнього прояву правопорушення й об`єктивних умов його здійснення. Обов`язковими ознаками об`єктивної сторони правопорушення є наявність діяння (суспільно небезпечного або шкідливого), причинний зв`язок, наслідки (суспільно небезпечні або шкідливі) діяння. Крім того, серед ознак об`єктивної сторони порушення є місце та час його вчинення.

Суб`єктивна сторона правопорушення - це внутрішня сторона правопорушення, що характеризує психічну діяльність особи в момент здійснення правопорушення. Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони є провина (у формі умислу або необережності), тобто певне психічне відношення особи до свого протиправного діяння і його суспільно небезпечним або шкідливим наслідкам (результату).

Зокрема, ст. 9 КУпАП визначає, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що під час розгляду даної адміністративної справи не було встановлено обов`язкової умови притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, оскільки не було встановлено суб`єктивної сторони у скоєнні нею правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП.

Так суд звертає увагу на встановлені судом обставини відсутності захисної маски, яка закриває рот та ніс, у ОСОБА_1 19 жовтня 2020 року, що свідчить про відсутність у неї провини, оскільки вона та момент фіксування працівниками поліції її знаходження без таких засобів захисту не обслуговувала відвідувачів магазину та ще не встигла надіти наявну у неї захисну маску, коли у магазин зайшли працівники поліції у цивільному одязі.

Аналіз наведених нормативних актів та встановлених обставин події, що сталась 19 жовтня 2020 року, свідчить про відсутність умислу порушення ОСОБА_1 пп. 1 п. 10 постанови КМУ від 22 липня 2020 року № 641, яка станом на 19 жовтня 2020 року вимагала перебування у вдягнутих засобах індивідуального захисту, що закривають ніс та рот, в громадських місцях.

Суд при цьому зауважує, що позиція ОСОБА_1 в цій частині не була спростована зібраними працівниками поліції матеріалами адміністративної справи відносно неї.

Також суд вказує, що за п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 8 жовтня 2004 року № 15 «Про деякі питання застосування законодавства про відповідальність за ухилення від сплати податків, зборів, інших обов`язкових платежів» зазначено, що підприємець - фізична особа, яка зареєстрована відповідно до закону та здійснює господарську діяльність, не може визнаватися такою, що виконує постійно, тимчасово або за спеціальним повноваженням обов`язки (організаційно-розпорядчі чи адміністративно-господарські) службової особи.

Громадянин - підприємець здійснює свою діяльність на принципах свободи підприємництва і принципах, вільного вибору видів підприємницької діяльності, самостійного формування програми діяльності, залучення фінансових та інших видів ресурсів, вільного найму працівників, тощо. Оскільки штатний розпис передбачено лише для суб`єктів підприємницької діяльності - юридичних осіб, фізичні особи, зареєстровані як підприємці без створення юридичної особи, не займають певної посади.

Отже, в даному випадку зазначення працівниками поліції у протоколі про виявлене 19 жовтня 2020 року правопорушення ФОП ОСОБА_1 , як посадову особу, не відповідає наведеним положення закону.

Суд враховує практику Європейського суду з прав людини, який у своїх рішеннях неодноразово посилався на те, що провадження у справах про адміністративні правопорушення, за гарантіями може прирівнюватися з кримінальним для цілей застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п. 39 рішення «Лучанінова проти України» від 9 вересня 2011 року, заява № 16347/02, п. 1 резолютивної частини рішення у справі «Швидка проти України» від 30 жовтня 2014 року, заява № 17888/12), обґрунтовуючи їх, зокрема, характером законодавчого положення, яке порушувалося (КУпАП), так і профілактичною та каральною метою стягнень, передбачених цим положенням.

Суд зазначає, що санкція статті 44-3 КУпАП у вигляді штрафу відносно фізичних осіб в розмірі від 17 000 грн. до 34 000 грн. та посадових осіб в розмірі від 34 000 грн. до 170 000 грн. може бути за своєю каральною метою співвіднесена із санкцією за кримінальний злочин.

Отже, на підставі положень та тлумачень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу належного органу правосуддя.

Також на підставі ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності, застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

При цьому за ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Зважаючи на наведене вмотивування, суд дійшов висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, суд вважає необхідним провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 44-3 КУпАП, закрити через відсутність в діях останньої складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 247 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 44-3 КУпАП, відносно ОСОБА_1 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП закрити.

Постанова може бути оскаржена протягом 10 (десяти) днів з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Донецького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя.

Суддя