Справа № 149/2022/20
Провадження № 33/801/829/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Павлюк О. О.
Доповідач: Копаничук С. Г.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2020 року м. Вінниця

Суддя Вінницького апеляційного суду Копаничук С.Г.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 28.09.2020 року, якою визнано винним

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає по АДРЕСА_1 ,

у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

в с т а н о в и в :

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР № 462167 від 20.08.2020 року, 19.08.2020 року о 23:55 год. по вул. Північній в с. Дібрівка Хмільницького району Вінницької області ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ 2106, д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з ротової порожнини, нестійка хода). Від проходження медичного огляду у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України..

Постановою Хмільницького міськрайонного суду від 28.09.2020 року ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 грн. в дохід держави, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік. Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, неправильне застосування та порушення норм КУпАП, просив постанову суду першої інстанції скасувати, а провадження у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності закрити за відсутності складу адміністративного правопорушення. Вказав, що суд не надав належної оцінки обставинам справи, зокрема, тому, що працівники поліції безпідставно спинили його транспортний засіб і не вказали в протоколі про адміністративне правопорушення хто саме керував транспортним засобом. Зазначив, що він не відмовлявся від проходження медичного огляду в медичному закладі, який йому працівники поліції проходити не запропонували. Вважає, що протокол про адміністративне правопорушення та відеозапис, що наявний в матеріалах справи, не можуть вважатися належними доказами його вини, як і пояснення свідків, оскільки свідки про кримінальну відповідальність не попереджались і в них не вказано, від огляду в якому саме порядку він відмовився. Вказав, що копію протоколу про адміністративне правопорушення він не отримував; суд розглянув справу у його відсутність, чим позбавив його можливості скористатися правами, передбаченими ст. 268 КУпАП. Додатково зазначив, що на даний час відповідальність за інкриміноване йому правопорушення нормами КУпАП не передбачена.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, постанову суду в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до положення ч.7 ст.294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлене неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Згідно з вимогами ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак сп`яніння визначається ст. 266 КУпАП, Постановою Кабінету Міністрів України "Про затвердження порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду" від 17 грудня 2008 року № 1103 та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 9 листопада 2015 року № 1452/735, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за № 1413/27858.

Відповідно до цих нормативних актів, оглядові підлягають лише водії транспортних засобів, щодо яких в уповноваженої особи є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного чи іншого сп`яніння, згідно з ознаками такого стану, установленими МОЗ і МВС.

Відповідно до ч.1 ст. 130 КУпАП забороняється керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно п. 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Визнаючи винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд виходив з того, що вина останнього у вчиненні адміністративного правопорушення підтверджується матеріалами адміністративної справи, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 462167 від 20.08.2020; направленням на огляд від 20.08.2020 року; актом, відповідно до якого ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння в медичному закладі; письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а також іншими матеріалами справи.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції повно дослідив та проаналізував наявні в матеріалах справи докази і надав їм належну правову оцінку та дійшов правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги про те, що зупинка транспортного засобу була безпідставною, не заслуговують на увагу, оскільки з копії постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії БАБ №324499 від 20.08.2020 року, вбачається, що 19.08.2020 року о 23 год. 55 хв. ОСОБА_1 був зупинений за керування транспортним засобом ВАЗ «21063», без ременя безпеки, за що був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП. Доказів, що свідчили б про її оскарження останнім у встановленому порядку та її скасування, матеріали справи не містять та суду не надані.

Доводи апеляційної скарги про не зазначення відомостей про водія у протоколі про адміністративне правопорушення, зокрема, в частині встановлених обставин, є безпідставними та спростовуються третьою строкою протоколу, в якій зазначено прізвище, ім`я та по батькові водія « ОСОБА_1 ». Крім того, керування транспортним засобом особою, що притягується до адміністративної відповідальності, також підтверджується відеозаписом, наданим працівниками поліції, згідно якого керування транспортним засобом ВАЗ «21063» здійснював саме ОСОБА_1 .

Також, в матеріалах справи наявне направлення ОСОБА_1 на огляд з метою виявлення стану алкогольного спяніння у КНП «Хмільницька ЦРЛ» в м. Хмільник. Також, відмова ОСОБА_1 від проходження медичного огляду вбачається з пояснень свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . Вказані направлення та пояснення свідків спростовують доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не пропонували і він не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння в медичному закладі.

Доводи апеляційної скарги про те, що протокол та відеозапис не є належними доказами вчинення ОСОБА_1 правопорушення, суд оцінює критично. Суд вважає, що зазначені докази в сукупності з іншими доказами, зокрема, направленням на огляд від 20.08.2020 року; актом, відповідно до якого ОСОБА_1 відмовився від огляду; письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а також іншими матеріалами справи, що дослідженні судом у їх сукупності та взаємозв`язку між собою, є достатніми та допустимими доказами.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що суд неправомірно розглянув справу відносно нього за його відсутності, є необґрунтованими, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О?Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначено, що будь-яка особа яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є такими, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодилися нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави. За результатами розгляду вказаної справи, суд не встановив порушення прав заявників, передбачених ч. 1, 2 ст. 6 Європейської Конвенції з прав людини.

З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 під час складення протоколу про адміністративне правопорушення був повідомлений про те, що розгляд справи відносно нього відбудеться у Хмільницькому міськрайонному суді, а про розгляд справи повідомлявся судом завчасно та належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням в матеріалах справи.

З огляду на зазначене, ОСОБА_1 , будучи обізнаним про складення протоколу про адміністративне правопорушення та розгляд справи у Хмільницькому міськрайонному суді стосовно нього, судовим розглядом не цікавився, поважності причин неприбуття до суду в апеляційній скарзі не вказав. Вказані дії апеляційний суд розцінює як спосіб особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ухилитися від участі при розгляді справи та використати цю обставину, як підставу для можливого оскарження судового рішення.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що на момент розгляду справи судом першої інстанції, ч.1 ст. 130 КУпАП не передбачала настання адміністративної відповідальності у разі відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження огляду на стан сп`яніння, з огляду на таке.

Так, до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» № 2617-VІІІ від 22 листопада 2018 року, тобто до 01 липня 2020 року, положеннями КУпАП було передбачено адміністративну відповідальність, зокрема за керування транспортним засобом, в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Після набрання чинності вказаного закону, тобто з 01 липня 2020 року, відповідальність, зокрема за керування транспортним засобом, в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, виключено з ч. 1 ст. 130 КУпАП та закріплено у ст. 286-1 Кримінального кодексу України «Керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції».

Разом з тим, Законом України від 17 червня 2020 року № 720-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень», який набрав чинності 03 липня 2020 року, внесені нові зміни до Закону № 2617-VIIІ, а саме, згідно з вимогами пункту 117 Розділу І Закону № 720-IX: у пункті 1 Розділу І Закону № 2617-VIIІ виключено підпункт 4, який запровадивши нову редакцію ст. 130 КУпАП виключав адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами у стані сп`яніння - відтак адміністративна відповідальність за ці дії відновлена з 03 липня 2020 року; у пункті 2 Розділу І Закону № 2617-VIIІ виключено підпункт 171, який доповнивши КК України ст. 286-1 криміналізував відповідальність за керування транспортними засобами особами у стані сп`яніння - відтак з 03 липня 2020 року відбулася декриміналізація цих дій.

Істотних порушень вимог закону, які б ставили під сумнів висновки суду першої інстанції та були безумовною підставою для скасування судового рішення не встановлено.

Крім того, під час перевірки законності постанови суду першої інстанції в порядку апеляційної процедури були досліджені всі матеріали справи, вивчені та перевірені усі заперечення апелянта стосовно обставин події адміністративного правопорушення.

За таких обставин, з урахуванням положень ст. 268, 294 КУпАП апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, у зв`язку з чим постанову Хмільницького міськрайонного суду від 28.09.2020 року слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. ст. 251, 268, 294 КУпАП, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 28.09.2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя : С. Г. Копаничук