ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 601/109/20Головуючий у 1-й інстанції Білосевич Г.С.
Провадження № 33/817/66/20 Доповідач - Лекан І.Є.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2020 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Лекан І.Є.

за участю ОСОБА_1 , адвоката Остапчука П.І., розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Кременецького районного суду від 22 січня 2020 року,-

встановила:

Постановою Кременецького районного суду від 22 січня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 170 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь держави судовий збір в розмірі 420 грн. 40 коп.

Згідно з постановою суду, ОСОБА_1 13 січня 2020 року приблизно о 16 год. 55 хв. вчинив домашнє насильство економічного характеру відносно своєї дружини ОСОБА_2 , а саме: без відома останньої замінив замок вхідних дверей квартири за адресою: АДРЕСА_1 , де зареєстрована та проживає потерпіла, чим позбавив її законного доступу до вищевказаного майна та вчинив правопорушення передбачене ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову Кременецького районного суду від 22 січня 2020 року, а справу про адміністративне правопорушення щодо нього закрити у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Вважає, що його притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, оскільки суд неповно та необ`єктивно розглянув справу про адміністративне правопорушення, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам у справі.

Апелянт посилається на те, що у його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, оскільки квартира, у якій він замінив замки від вхідних дверей належить йому на праві особистої власності, набута ним в порядку спадкування, а тому він вправі розпоряджатися нею на власний розсуд.

Вказує, що дружина та дочка з квітня 2010 року проживають в с. Підлісці в будинку його матері, а у вказаній квартирі за адресою по АДРЕСА_1 не проживає ніхто, оскільки там тривають ремонтні роботи.

Зазначає, що судом першої інстанції позбавлено його права надавати пояснення у судовому засіданні, не взято до уваги докази, які мають значення для правильного вирішення даної справи.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши ОСОБА_1 , захисника Остапчука П.І., які підтримали подану апеляційну скаргу, просять її задовольнити, приходжу до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Згідно з вимогами ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Висновоки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні домашнього насильства економічного характеру щодо своєї дружини за обставин, встановлених у постанові суду, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи, підтверджені наявними в матеріалах справи доказами.

Так, судом надана вірна оцінка протоколу про адміністративне правопорушення від 16.01.2020 року серії АРП18 №297256, з якого вбачається, що 13.01.2020 року близько 16 год. 55 хв., ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство економічного характеру відносно своєї дружини ОСОБА_2 , а саме: без відома останньої замінив замок вхідних дверей квартири за адресою: АДРЕСА_1 , де зареєстрована та проживає потерпіла, чим позбавив її законного доступу до вищевказаного майна та вчинив правопорушення передбачене ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Протокол про адміністративне правопорушення складено з дотриманням вимог, передбачених ст. 256 КУпАП, тому суд обґрунтовано визнав відомості, що у ньому містяться, як докази у справі про адміністративне правопорушення.

Частина 1 статті 173-2 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Статтею ст. 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а також іншими документами.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до електронного рапорта поліції, 13.01.2020 року близько 16 год. 55 хв. від ОСОБА_2 надійшло повідомлення про те, що її чоловік ОСОБА_1 замінив замок вхідних дверей квартири за адресою: АДРЕСА_1 та не впускає її і дитину у вказану квартиру, де вони проживають.

У письмовій заяві начальнику Кременецького відділу поліції ГУ Національної поліції України в Тернопільській області Ігнатюку А. 13.01.2020 року, будучи повідомленою про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення злочину та дачу неправдивих показів по статтях 383, 384 КК України, ОСОБА_2 вказала, що її чоловік ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , замінив замок у квартирі, в якій вони разом проживають, у зв`язку з чим вона не може потрапити у квартиру.

Потерпіла ОСОБА_2 в письмових поясненнях та суді першої інстанції зазначила, що разом із 9-ти річною дочкою ОСОБА_3 зареєстрована та проживає у квартирі, яка належить її чоловікові ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . На даний час вони з чоловіком перебувають в процесі розлучення. ОСОБА_1 без її відома замінив замок у вказаній квартирі, добровільно їй ключів не дає та не впускає у квартиру.

Вищевказані пояснення потерпілої ОСОБА_2 суд вірно взяв до уваги як належні та допустимі докази у справі, оскільки вони підтверджуються іншими доказами, зокрема довідкою про склад сім`ї від 16.01.2020 року, де вказано, що ОСОБА_2 та її дочка - неповнолітня ОСОБА_4 проживають за адресою: АДРЕСА_1 .

Суд, також, дав належну оцінку поясненням ОСОБА_1 , який вказав, що на даний час вони із потерпілою ОСОБА_2 перебувають у процесі розлучення, між ними склалися неприязні особисті відносини. Підтвердив, що у квартирі по АДРЕСА_1 , яка належить йому на праві власності як успадковане майно від батька, проживали він з дружиною ОСОБА_2 та дочкою. Не заперечив, що у січня 2020 року він без згоди дружини змінив замок від вхідних дверей вказаної квартири, а ключі від квартири відмовляється надавати своїй дружині, оскільки остання погрожувала йому забрати квартиру. Крім цього, вказав, що квартира не придатна для проживання, там проводиться ремонт, а дружина і дочка проживають за іншою адресою.

Відповідно до електронного рапорта поліції, 13.01.2020 року близько 17 год. 30 хв. виїздом СРПП на місце події встановлено, що заявниці ОСОБА_2 її чоловік ОСОБА_1 замінив замки від вхідних дверей квартири, де вони спільно проживають, внаслідок чого заявниця разом із малолітньою дитиною немає можливості зайти у житло. ОСОБА_1 за місцем проживання був відсутній.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

За таких обставин, суд прийшов до вірного висновку, що ОСОБА_1 13.01.20202 року вчинив щодо своєї дружини ОСОБА_2 економічне насильство, що відповідно до Закону України «Про запобігання та протидії домашньому насильству» є однією із форм домашнього насильства, що виразилося в умисному позбавленні потерпілої ОСОБА_2 можливості користуватися житлом, що підтверджується вищенаведеними доказами, тому доводи апелянта про відсутність економічного насильства, з боку ОСОБА_1 , є необґрунтованими.

За встановлених обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення є доведеною, а його дії вірно кваліфіковано за ч.1 ст.173-2 КУпАП, як вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь економічного характеру (позбавлення житла, на які потерпіла має передбачене законом право), внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю потерпілого.

Щодо посилання апелянта на невідповідність висновків суду, викладених в оскаржуваній постанові, фактичним обставинам справи, то вони є необґрунтованими, оскільки вчинені ним порушення є правовою підставою адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП, доведені належними та допустимими доказами, які зібрані у встановленому законом порядку, а також досліджені та оцінені судом в порядку, визначеному ст.ст.251, 252 КУпАП.

Не заслуговують на увагу твердження апелянта про те, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, а саме вчинення економічного насильства щодо дружини, оскільки як в письмових поясненнях, так і в наданих поясненнях у судовому засіданні, ОСОБА_1 підтвердив факт заміни без відома потерпілої замків від вхідних дверей квартири по АДРЕСА_1 та факт відмови впустити дружину в вказане житло.

Необґрунтованими є доводи апелянта, що потерпіла ОСОБА_2 з дочкою у вказаній квартирі не проживають, про що подав акти обстеження побутових умов від 20.01.2020 року, оскільки в суді першої інстанції встановлено та не заперечувалось сторонами, що потерпіла з дочкою проживала у спірній квартирі та там знаходяться їх речі.

Враховуючи вищевикладене, постанова суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, підстав для скасування та закриття провадження в зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, як про це просить апелянт - немає.

На підставі наведеного, керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Кременецького районного суду від 22 січня 2020 року щодо нього - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя - підпис