Провадження № 3/161/4879/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 листопада 2020 року Суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області Рудська С.М., за участі потерпілої ОСОБА_1 , розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Кустанай Республіки Казахстан, громадянин України, одруженого, не працює, який проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, -

В С Т А Н О В И Л А:

14.10.2020 року близько 00.16 год., ОСОБА_2 перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , висловлював погрози фізичною розправою своїй дружині ОСОБА_1 , чим завдав шкоди її психічному здоров`ю та в результаті чого остання була змушена залишити приміщення квартири за вказаною адресою.

Своїми діями ОСОБА_2 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_2 свою вину в інкримінованому правопорушенні не визнав, суду пояснив, що його дружина є психічно неврівноваженою людиною, яка часто влаштовує сварки без причини. Такий конфлікт виник між ними 14.10.2020 року після опівночі. Разом з тим, в ході даної суперечки він не вживав нецензурну лайку та будь-яких погроз в адресу ОСОБА_1 не висловлював. Вважає, що його дружина безпричинно викликала поліцію, оскільки будь-яких неправомірних дій відносно неї він не вчиняв.

Потерпіла ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснила, що 14.10.2020 року в нічну пору, коли вона вже спала, її розбудив чоловік та вигнав з квартири. В цей день, ОСОБА_2 вживав алкогольні напої, висловлював на її адресу погрози завдання їй тілесних ушкоджень, а також вбивства. Внаслідок таких дій чоловіка, вона була змушена босою залишити межі житла та викликати працівників поліції. Зазначила, що на той час вона перенесла дві операції, а тому перебувала в ослабленому стані. Крім того, після даної події вона змушена була протягом тижня проживати у свого брата, оскільки боялася повертатися додому.

Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, пояснення потерпілої, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного.

Диспозицією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП передбачається адміністративна відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення

Аналізуючи вищевказану норму законодавства, слід зробити висновок, що відповідальність, передбачена ч. 1 ст. 173-2 КУпАП наступає за вчинення домашнього насильства будь-якого характеру (фізичного, психологічного чи економічного) як в його сукупності, так і за вчинення будь-якого окремо.

Статтею 1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» закріплено зазначення термінів, які вживаються у даному Законі.

Домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Зокрема, в контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (рішення від 15.05.2008 року, заява № 7460/03) правопорушення, яке розглядається, має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні статті 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне порушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

Положеннями ч. 1 ст. 11 Загальної декларації прав людини від 10.12.1948 року та ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 01.11.1950 року, рішенням Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23 рп/2010 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень ч. 1 ст. 14-1 КУпАП передбачено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено у законному порядку при додержанні, зокрема, процедури притягнення до адміністративної відповідальності, яка повинна ґрунтуватись на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Наведені правові позиції закріплюють, що особа не вважається винною, доки її провина не буде доведена у встановленому законом порядку. Тобто, особа не повинна доказувати свою невинуватість і її поведінка вважається правомірною, доки не буде доведено зворотне.

При цьому, за вимогами ч. 2 ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Суд вважає, що вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, повністю підтверджуються дослідженими судом доказами, а саме:

-протоколом про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 529089 від 14.10.2020 року, складеним ДОП ВП Луцького ВП ГУНП у Волинській області ст. лейтенантом поліції Ткачем В.В. відносно ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (а.с. 1);

-рапортом інспектора-чергового Луцького ВП ГУНП у Волинській області Маркевича О.С. від 14.10.2020 року з якого слідує, що 14.10.2020 року о 00:16 год. на службу «102» надійшло повідомлення від ОСОБА_1 щодо вчинення її чоловіком відносно неї домашнього насильства, а саме: останній вигнав її з власної квартири та не впускає (а.с. 2);

-заявою ОСОБА_1 від 14.10.2020 року, у якій остання просила прийняти міри щодо її чоловіка, який вчиняє відносно неї домашнє насильство психологічного характеру (а.с. 3).

Оцінюючи досліджені докази у їх сукупності та логічному взаємозв`язку, суд вважає їх належними, допустимими та достатніми для вирішення справи.

Об`єктивних підстав ставити під сумнів показання потерпілої ОСОБА_1 у суду немає, належних та допустимих доказів будь-якої зацікавленості останньої у результаті розгляду справи, ОСОБА_2 надано не було та судом в ході розгляді справи не здобуто.

Крім того, потерпіла ОСОБА_1 попереджена судом про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання і відмову від дачі показань за ст. ст. 384, 385 КК України, що підтверджується її підписом, тому у суду відсутні підстави ставити під сумнів дані покази.

Невизнання своєї вини ОСОБА_2 суд розцінює як обраний ним спосіб захисту, який має ціллю уникнути відповідальності за вчинене.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що своїми діями ОСОБА_2 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

При накладенні стягнення, судом враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність ОСОБА_2 судом не вбачаються.

Враховуючи всі обставини справи, особу правопорушника, який вперше притягується до адміністративної відповідальності, суд приходить до висновку, що до ОСОБА_2 слід застосувати адміністративне стягненняу вигляді штрафу в розмірі 15 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Дана міра адміністративного стягнення, на думку суду, буде необхідною і достатньою для попередження особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від скоєння нових адміністративних правопорушень.

На підставі ст. 40-1 КУпАП, п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України Про судовий збір з ОСОБА_2 слід також стягнути судовий збір у сумі 420 грн. 40 коп.

Керуючись ст. ст. 36, 40-1, 173-2, 283, 284 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Визнати винним ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накласти адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 15 (п`ятнадцяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 255 (двісті п`ятдесят п`ять) грн.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 420 (чотириста двадцять) грн. 40 коп.

Постанова може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний Волинської області суд протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області С.М. Рудська