Провадження № 3/219/4476/2020
ПОСТАНОВА
Іменем України
29 грудня 2020 року суддя Артемівського міськрайонного суду Донецької області Рибкіна Н.М., розглянувши матеріали адміністративної справи, які надійшли від заступника військового коменданта військової комендатури м. Бахмут відносно:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , військовослужбовця військової частини НОМЕР_2 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 172-20 ч.3 КУпАП України,

встановив:

23.12.2020 року старшим офіцером відділення Військової служби правопорядку Донецького зонального відділу Військової служби правопорядку - заступником військового коменданта м.Бахмут капітаном ОСОБА_2 складено протокол про військове адміністративне правопорушення ДНК-2 № 4046 про те, що 23.12.2020 року близько о 10.00 год. Солдат ОСОБА_1 був виявлений у стані алкогольного сп`яніння під час виконання обов`язків військової служби, в умовах особливого періоду, на території підрозділу військової частини, розташованої поблизу н.п. Бахмутського району с. Миньківка Донецької області.
Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 172-20 КУпАП.
ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце слухання справи повідомлений належним чином. У поданій суду заяві вину у вчиненні правопорушення визнає повністю, просить розглянути справу без його участі. За таких обставин суд доходить висновку про можливість розгляду справи у відсутність особи, що притягується до адміністративної відповідальності, відповідно до ст. 268 КУпАП України.
Крім особистого визнання, вина ОСОБА_1 у вчиненні цього правопорушення підтверджується матеріалами справи: протоколом про військове адміністративне правопорушення ДНК-2 № 4046 від 23.12.2020 року, актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціального технічного засобу №766 від 23.12.2020 року та тестом на алкоголь № 2330, за результатом якого вміст алкоголю складає 1,64 проміле, та іншими документами.
Також, суд звертає увагу на те, що у ст. 1 Закону України від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію визначено, що особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Особливий період діє в Україні з моменту оприлюднення Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 Про часткову мобілізацію. Відповідного рішення про переведення державних інституцій на функціонування в умовах мирного часу Президент України не приймав. Отже, особливого періоду не припинено. Таку правову позицію щодо тлумачення поняття особливий період Верховний Суд уже однозначно сформулював у своїх постановах від 14 лютого 2018 року (провадження № 61-4157св18 та 61-3951св18), 20 лютого 2018 року (провадження 61-4255св18), 25 квітня 2018 року (провадження № 61-1664св17), 21 лютого 2019 року (провадження 51-7411км18). Про вищезазначене також наголошується у постанові Верховного Суду від 26.02.2019 року у справі № 127/1684/16-к. (провадження № 51-1371 км 18).
З огляду на викладене, на момент вчинення правопорушення діє особливий період, а тому ОСОБА_1 підлягає адміністративній відповідальності за ч.3 ст.172-20 КУпАП на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.
Згідно зі ст. 252 КУпАП орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Вивчивши матеріали справи, враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу порушника, дані про особу, ступінь його вини, майновий стан, суд дійшов висновку про необхідність накладення адміністративного стягнення у виді штрафу, визначеному цією статтею, а саме двохсот п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно ст. 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.
Частиною другою статті 4 Закону України Про судовий збір передбачено, що у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення з особи, на яку накладено таке стягнення, справляється судовий збір у 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 420 грн. 40 коп.
Керуючись ч.2 ст. 4 Закону України Про судовий збір , ст. ст. 33 , 40-1, 172-20 ч. 3, 283, 284, 287 КУпАП , суд
П О С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , визнати винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двохсот п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3 655 /три тисячі шістсот п`ятдесят п`ять / грн. 00 коп. на користь держави .
Стягнути з ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , судовий збір у розмірі 420 /чотириста двадцять / грн. 40 коп. на користь держави.
Постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного суду через Артемівський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя Н. М.Рибкіна