Справа № 459/2575/20 Головуючий у 1 інстанції: Рудаков Д.І.
Провадження № 33/811/1717/20 Доповідач: Гуцал І. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2020 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду Гуцал І.П., за участі потерпілої ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_1 на постанову судді Червоноградського міського суду Львівської області від 24 вересня 2020 року про закриття провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП,

в с т а н о в и в:

вищенаведеною постановою провадження у справі закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Згідно з постановою судді, з протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ №259609 від 23.09.2020 вбачається, що 10.09.2020 року близько 11:00 год., ОСОБА_2 , перебуваючи за спільним місцем проживання в АДРЕСА_1 , вчинила домашнє насильство відносно своєї свекрухи ОСОБА_1 , що виразилось в словесних образах, погрозах фізичного розправою, чим чинила відносно неї психологічний тиск, чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Не погоджуючись із рішенням судді першої інстанції, потерпіла ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій просить постанову Червоноградського міського суду Львівської області від 24.09.2020 скасувати та винести нову постанову, якою визнати ОСОБА_2 винною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Крім того, просить поновити строк на апеляційне оскарження.

В обґрунтування причин пропуску строку зазначає, що про час та місце розгляду справи їй не було відомо, в судовому засіданні вона участі не брала. Про рішення суду ОСОБА_1 стало відомо від адвоката, 19.11.2020 написала заяву про видачу копії постанови, а постанову отримала 23.11.2020.

Подану апеляційну скаргу мотивує тим, що при розгляді справи судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального та процесуального права, та порушення норм ст. ст. 245,280 КУпАП, не повно й всебічно з`ясовано обставини справи, невірно надана оцінка доказам у справі.

Зазначає, що суддя зазначив єдиною обставиною, яка вказує на відсутність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, не визнання вини ОСОБА_2 та її доводи, що ОСОБА_1 сама провокує сварки.

Повідомляє, що ОСОБА_2 постійно лається нецензурними словами, обзиває та погрожує ОСОБА_1 , поводиться зверхньо та розпусно. ОСОБА_2 поводить себе некоректно, невиховано, показує різні непристойні жести та огололені частини тіла. ОСОБА_2 постійно провокує ОСОБА_1 та знімає її на телефон.

Зазначає, що винуватість ОСОБА_2 підтверджується наступними доказами: протоколом про адміністративне правопорушення, рапортом, поясненням ОСОБА_1 .

Заслухавши потерпілу ОСОБА_1 на підтримання поданої апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суддя апеляційного суду вважає, що така не підлягає до задоволення.

Стосовно строку на апеляційне оскарження, то з урахуванням, що ОСОБА_1 в судовому засіданні участі не брала, постанову отримала 23.11.2020, в наслідок чого апелянт не був ознайомлений з результатами розгляду справи, суддя апеляційної інстанції приходить до висновку про необхідність поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Частиною 7 ст. 294 КУпАП встановлено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

В силу вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до положень КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до диспозиції ч. 1 ст.173-2 КУпАП, яка ставиться ОСОБА_2 у провину, правопорушенням є вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких з зазначених в диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки - можливість настання чи настання фізичної або психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч.1 ст.173-2 КУпАП, необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно з п. 14 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Відповідно до п. 17 ст. 1 даного Закону фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

З аналізу наведених вище норм Закону вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч.1 ст.173-2 КУпАП, має місце тоді, коли діяння фізичного, сексуального, психологічного або економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання фізичної або психологічної шкоди.

Таким чином, самі по собі, зокрема, нецензурні висловлювання не формують собою домашнє насильство та утворюють склад адміністративного правопорушення у тому випадку, коли такі спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

При цьому фізичне насильство має проявлятися у конкретних діях ляпасах, штовханні, щипанні, шмаганні, кусанні тощо, тобто має проявлятися у конкретних діях насильницького характеру.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ №259609 від 23.09.2020 вбачається, що ОСОБА_2 вміняється вчинення у відношенні до ОСОБА_1 наступних дій, що виразилися в словесних образах, погрозах фізичною розправою, чим ОСОБА_2 чинила психологічний тиск на ОСОБА_1 ..

Разом з тим, наведені дії стверджуються лише заявою та письмовими поясненнями ОСОБА_1 які вона підтримала в суді апеляційної інстанцій. Інших об`єктивних доказів вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення матеріали справи не містять.

З огляду на наведене, суддя апеляційного суду погоджується із висновком судді першої інстанції про те, що матеріали справи не містять достатньої кількості належних та допустимих доказів, які б вказували на вчинення ОСОБА_2 дій, зазначених у диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та які б підпадали під ознаки домашнього насильства.

На переконання апеляційного суду, суддя відповідно до ст.ст. 245, 280 КУпАП повно й всебічно з`ясував усі обставини, що мали значення для правильного вирішення справи, та дійшов правильного висновку про те, що в діях ОСОБА_2 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Доводи апелянта в частині того, що ОСОБА_2 , неодноразово вчиняла щодо ОСОБА_1 домашнє насильство не можуть бути вирішені у межах розгляду даної апеляційної скарги, оскільки суддя першої інстанції розглядає справу лише в межах протоколу про адміністративне правопорушення, а суддя апеляційної інстанції лише в межах апеляційної скарги.

Таким чином доводи апеляційної скарги під час апеляційного розгляду підтвердження не знайшли, а тому є безпідставними та такими, що не заслуговують на увагу.

З урахуванням наведеного, постанова судді першої інстанції є законною і обґрунтованою, а тому підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст.294 КУпАП, суддя апеляційного суду

постановив:

поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді Червоноградського міського суду Львівської області від 24 вересня 2020 року.

Постанову судді Червоноградського міського суду м. Львова від 24 вересня 2020 року, якою провадження у справі закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, залишити без змін, а апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_1 без задоволення.

Постанова судді апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Гуцал І.П.