Справа № 453/623/20 Головуючий у 1 інстанції: Грицьків В.Т.
Провадження № 33/811/1165/20 Доповідач: Гуцал І. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2020 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду Гуцал І.П., з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 , розглянувши його апеляційну скаргу на постанову судді Трускавецького міського суду Львівської області від 31 липня 2020 року про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

в с т а н о в и в :

постановою судді Трускавецького міського суду Львівської області від 31 липня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 600 (шестисот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави 420 гривень 40 копійок судового збору.

Згідно з постановою судді, ОСОБА_1 0 травня 2020 року близько 07.00 год., в м. Бориславі на вул. Тустановецькій, керував транспортним засобом - мотоциклом марки «Spark-SP 125C-2C», н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

На постанову судді Трускавецького міського суду Львівської області від 31 липня 2020 року особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що постанова судді місцевого суду є незаконною та необґрунтованою, оскільки така не відповідає фактичним обставинам справи та не ґрунтується на належних, достатніх і допустимих доказах.

Зокрема, вказує, що 20 травня 2020 року він їхав на роботу на своєму скутері, якого не встиг зареєструвати у зв`язку з пандемією COVID-19 та оголошенням карантину на всій території України. Приблизно о 07:00 год. його зупинив працівник поліції і сказав пред`явити документи на скутер. Оскільки у нього не було технічного паспорта на скутер, поліцейський сказав, що винесе постанову про керування транспортним засобом без реєстраційних документів і йому буде треба сплатити штраф у розмірі 510 гривень. Вказує, що він поспішав на роботу та попросив поліцейського швидше винести постанову, однак останній сказав, що це займе близько 25-30 хвилин. Тоді ОСОБА_1 сказав, що може підписатися на бланках протоколу та постанови. В подальшому він підписав незаповнені бланки протоколу про адміністративне правопорушення та постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності. Після цього інспектор поліції повернув йому посвідчення водія і він поїхав на роботу.

Через деякий час він отримав виклик до Сколівського районного суду Львівської області, яким викликався на розгляд справи як правопорушник, о вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. Ознайомившись з матеріалами справи, побачив, що у протоколі серії ОБ №105834 від 20 травня 2020 року зазначено: «Вину визнаю, прошу мене суворо не карати». Вказує, що це не його почерк і він такого не писав.

Крім того, у протоколі про вчинення ним правопорушення вказані свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , однак таких свідків не було на місці зупинки його транспортного засобу. Зазначає, що з клопотанням про зміну підсудності звернувся у зв`язку зі значною віддаленістю суду, який мав здійснювати розгляд справи, від його місця проживання.

Також звертався до суду з письмовим клопотанням про виклик свідків для їх допиту та призначення почеркознавчої експертизи, однак такі клопотання суд відхилив, оскільки, на думку судді, такі подані з метою затягування розгляду справи та уникнення адміністративної відповідальності.

Вважає, що суддя місцевого суду, розглядаючи справу, значно відступив від принципів повноти та об`єктивності судового розгляду, застосував спрощений підхід розгляду, що у справах даної категорії є недопустимим.

Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , який підтримав подану апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, приходжу до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановленому законом.

Частиною 7 ст. 294 КУпАП встановлено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як зазначено в ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Як убачається з матеріалів справи та судового рішення, при розгляді даної справи суддя місцевого суду в достатній мірі повно, об`єктивно та всебічно дослідив наявні у ній письмові матеріали, з`ясував позицію ОСОБА_1 та дійшов правильного висновку про доведеність вини останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і такий висновок, всупереч тверджень апелянта, ґрунтується на наявних у матеріалах справи доказах.

Так, ч. 1 ст. 130 КУпАП (у редакції станом на 20 травня 2020 року) передбачала відповідальність, зокрема, за керування транспортними травня засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Пунктом 2.9а Правил дорожнього руху встановлено, що водієві забороняється: керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Тобто об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є керування транспортним засобом у стані сп`яніння (алкогольного чи наркотичного) або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Разом з тим, факт керування ОСОБА_1 мотоциклом марки «Spark-SP 125C-2C», н.з. НОМЕР_1 , за обставин, викладених у постанові судді місцевого суду, ніким з учасників процесу не оспорюється. Більше того, ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі вказує, що їхав таким на роботу, а тому зазначеним обставинам не надається оцінка суддею апеляційної інстанції.

Порядок проходження водіями огляду на виявлення стану сп`яніння встановлено Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України 9 листопада 2015 року за №1452/735 (далі Інструкція №1452/735). Відповідно до ч. 1, 6 розділу ІІ зазначеної Інструкції за наявності ознак, передбачених пунктом 3 розділу І цієї Інструкції, поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом. Огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу проводиться в присутності двох свідків. Не можуть бути залучені як свідки поліцейські або особи, щодо неупередженості яких є сумніви.

З акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів вбачається, що під час проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 були залучені свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . У матеріалах справи наявні письмові пояснення вказаних свідків.

При цьому такі справді не засвідчували факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, оскільки такої вимоги нормами чинного законодавства не передбачено.

Відмова судді місцевого суду щодо виклику свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у судове засідання не може спростовувати вини ОСОБА_1 у вчиненому, оскільки у даному випадку доказом виступають їхні письмові пояснення, що, зокрема, узгоджується з вимогами ст. 251 КУпАП. Крім того, задоволення клопотання особи є правом, а не обов`язком суду. У даному випадку суддя таке клопотання вирішив, однак відмовив у його задоволенні, при цьому він діяв у межах своїх повноважень.

Так, відповідно до вимог пунктів 6, 7 Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 12 березня 2016 року № 672/5 уповноважена посадова особа зобов`язана ознайомити особу, щодо якої складається протокол про адміністративне правопорушення, з її правами й обов`язками, передбаченими статтею 268 Кодексу, та змістом статті 63 Конституції України, про що робиться відмітка у протоколі. Про обізнаність з вищевказаним особа, щодо якої складається протокол про адміністративне правопорушення, ставить у протоколі свій підпис, а у разі відмови поставити підпис про це робиться відповідний запис у протоколі, який засвідчується підписом уповноваженої посадової особи.

Особа, щодо якої складається протокол про адміністративне правопорушення, має право надати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які вносяться до протоколу і засвідчуються підписом зазначеної особи. Пояснення може додаватись до протоколу окремо, про що робиться запис у протоколі.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ №105834 від 20 травня 2020 року, ОСОБА_1 підписав складений щодо нього протокол, вказавши у своїх поясненнях до нього: «вину визнаю, прошу суд суворо не карати».

При цьому зміну показів ОСОБА_1 з визнання вини під час складення протоколу про адміністративне правопорушення на її абсолютне заперечення під час розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанцій, суддя апеляційної інстанції оцінює критично, як таку, що спрямована на уникнення відповідальності за вчинене.

Зокрема, посилання апелянта на те, що він підписався на пустих бланках протоколу та постанови про визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення за керування транспортним засобом без реєстраційних документів не знайшло свого підтвердження в суді апеляційної інстанції, виходячи з наступного.

Так, відповідно до п. 4 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 7 листопада 2015 року за №1395, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. При цьом у постанова виноситься у разі виявлення адміністративного правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбаченого, зокрема, ст. 126 КУпАП, тобто правопорушення, за яке ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності поліцейським на місці його вчинення. Таким чином, протокол про вчинене ОСОБА_1 адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП, не складався, а тому ОСОБА_1 не міг підписувати бланк такого.

Не відповідають дійсності доводи апелянта в частині того, що поліцейський повернув йому права на керування транспортним засобом, оскільки з постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА №164588 від 20 травня 2020 року, вбачається, що ОСОБА_1 був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП, а саме: керування мотоциклом марки «Spark-SP 125C-2C», н.з. НОМЕР_1 , не зареєстрованим у встановленому законом порядку, а також без реєстраційного документу та посвідчення водія.

З наведеного слідує, що права на керування транспортним засобом у ОСОБА_1 не вилучались не тому, що у поліцейського не було підстав для їх вилучення, а у зв`язку з тим, що правопорушник не надав їх інспектору поліції.

Частиною 1 ст. 273 КУпАП визначено, що експерт призначається органом (посадовою особою), у провадженні якого перебуває справа про адміністративне правопорушення, у разі коли виникає потреба в спеціальних знаннях, у тому числі для визначення розміру майнової шкоди, заподіяної адміністративним правопорушенням, а також суми грошей, одержаних внаслідок вчинення адміністративного правопорушення, які підлягатимуть конфіскації.

Таким чином, нормами чинного КУпАП чітко врегульовано, у яких випадках у справах про адміністративні правопорушення може призначатися експертиза, а саме: 1) для визначення розміру майнової шкоди, заподіяної адміністративним правопорушенням; 2) суми грошей, одержаних внаслідок вчинення адміністративного правопорушення, які підлягатимуть конфіскації.

З огляду на наведене, клопотання про проведення почеркознавчої експертизи, яке заявлялось ОСОБА_1 , не може бути задоволене у рамках справи про адміністративне правопорушення, оскільки така експертиза виходить за межі предмету розгляду справ даної категорії.

Інших доводів, які б підтверджували допущення суддею місцевого суду норм матеріального чи процесуального права особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, не наведено. Таких не здобуто й суддею апеляційної інстанції.

При цьому вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, ґрунтується на належних, достатніх і допустимих доказах та встановлюється, зокрема: протоколом про вчинення адміністративного правопорушення серії ОБ № 105834 від 20 травня 2020 року, актом огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, поясненням ОСОБА_2 , ОСОБА_3 від 20 травня2020 року, тестуваннями на алкоголь до протоколу № 105834 від 20 травня 2020 року, рапортом поліцейського СРПП №4 Бориславського ВП Дрогобицького ВП ГУ НП у Львівській області М.Яроша від 20 травня 2020 року, постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА №164588 від 20 травня 2020 року.

З огляду на наведене, суд першої інстанції обґрунтовано визнав винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП і наклав стягнення з урахуванням положень ст. 33 КУпАП в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, що є необхідним і достатнім та відповідає меті адміністративного стягнення. З огляду на зазначене, оскаржувана постанова судді є законною та обґрунтованою, відтак підстав для її зміни чи скасування не вбачається.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

п о с т а н о в и в :

постанову судді Трускавецького міського суду Львівської області від 31 липня 2020 року стосовно ОСОБА_1 залишити без змін, а його апеляційну скаргу - без задоволення.

Постанова судді апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Гуцал І.П.