Номер провадження: 33/813/1152/20
Номер справи місцевого суду: 509/1993/20
Головуючий у першій інстанції Кочко В. К.
Доповідач Журавльов О. Г.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.10.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі головуючого судді Журавльова О.Г., за участі секретаря судового засідання Янковської Ю.Л., за участі особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника Ксенофонтової Г.І. розглянувши апеляційну скаргу захисника Ксенофонтової Г.І. в інтересах ОСОБА_1 на постанову Овідіопольського районного суду Одеської області від 08.09.2020 р. відносно:

ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Херсон, громадянина України, пенсіонера, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

-про притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Зазначеною постановою суду першої інстанції, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням на момент її розгляду строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Відповідно до змісту мотивувальної частини постанови суду першої інстанції: 15.04.2020 р. о 07:30 год. на 37 км.+ 902м. на автодорозі Одеса-Вознесенськ на території Лиманського району Одеської області, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки «ЗАЗ 1102», н.з. НОМЕР_1 , при зміні напрямку руху під час повороту ліворуч не впевнився в безпеці маневру та допустив зіткнення з транспортним засобом марки «PEUGEOT», н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 , яка здійснювала обгін під час зміни напрямку руху, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим ОСОБА_1 порушив п.п. 10.1, 2.3(б) ПДР.

Постановою Овідіопольського районного суду Одеської області від 24.07.2020 р. матеріали про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 поверталися Лиманському ВП ГУНП в Одеській області для перевірки.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала.

Не погодившись з постановою, захисник Ксенофонтова Г.І. подала апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та провадження по адміністративній справі закрити, у зв`язку з тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи, не з`ясував усі докази, які спростовую вину ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення.

Скарга обґрунтована тим, що:

- при розгляді справи були заявлені клопотання про виклик свідків та надання доказів до матеріалів , які залишені суддею без уваги;

- суддя, якому вперше надійшла справа у провадження, без жодних на те підстав прийняв рішення про направлення матеріалів до Лиманського ВП ГУНП в Одеській області, що призвело до затягування розумних строків справи, які в подальшому сплили;

- після повторного надходження справи до суду першої інстанції, суд не викликавши свідка, не дослідивши докази, закрив справу у зв`язку зі спливом строків, передбачених ст. 38 КУпАП;

- п.п. 2.3 (б), 10.1 ПДР безпідставно інкриміновані ОСОБА_1 , оскільки він завчасно ввімкнув лівий покажчик повороту та впевнився, що відсутні зустрічні транспортні засоби та позаду ніхто не здійснює обгін;

- відповідно до слідів, зазначених на схемі з місця ДТП, під номером 5 вказане ковзання, сліди якого починаються майже посередині перехрестя, тому слід вважати, що зіткнення сталося саме на перехресті при повороті ліворуч, а не там, де вказано на схемі, що може підтвердити свідок ОСОБА_3 , який бачив механізм зіткнення та у справі містяться його пояснення, а також надати пояснення щодо суцільної смуги рухи в місці зіткнення автомобілів;

- відповідно до долученого до справи диску з відеозаписом, по а/д Одеса-Вознесенськ-Новий Буг в межах с. Першотравневе є суцільна смуга руху, а в місці повороту водія «ЗАЗ 1102», наявна переривчата смуга руху, що підтверджується копію технічного паспорту вказаної автомобільної дороги.

Посилаючись на зазначені доводи, захисник зазначила, що постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, а провадження закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із відсутню в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 та захисник Ксенофонтова Г.І. наполягали на вимогах апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника, перевіривши доводи апеляційної скарги та повторно дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до положень ч. 1 та 2 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з приписами ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Статтею 247 КУпАП передбачено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: 1) відсутність події і складу адміністративного правопорушення; 2) недосягнення особою на момент вчинення адміністративного правопорушення шістнадцятирічного віку; 3) неосудність особи, яка вчинила протиправну дію чи бездіяльність; 4) вчинення дії особою в стані крайньої необхідності або необхідної оборони; 5) видання акту амністії, якщо він усуває застосування адміністративного стягнення; 6) скасування акту, який встановлює адміністративну відповідальність; 7) закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу; 8) наявність по тому самому факту щодо особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, постанови компетентного органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, або не скасованої постанови про закриття справи про адміністративне правопорушення, а також повідомлення про підозру особі у кримінальному провадженні по даному факту; 9) смерть особи, щодо якої було розпочато провадження в справі.

З правового аналізу вказаної норми вбачається, що її застосування можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди провадження у справі підлягає припиненню на підставі пункту 1 частини першої статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення - через відсутність події і складу адміністративного правопорушення, відтак така обставина як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП.

При цьому, за змістом частини першої статті 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення закриття провадження на зазначеній підставі можливе за одночасної наявності таких умов: вчинення (виявлення) адміністративного правопорушення, спливу встановленого законом строку.

Тобто, для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення з підстав закінчення строків, передбачених статтею 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення, можливо лише за умови встановлення факту вчинення особою протиправної дії чи бездіяльності, що підпадають під визначені законом ознаки адміністративного правопорушення.

Таку правову позицію висловив Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у своїй постанові від 16 квітня 2019 року (справа №927623/18).

Розглянувши справу, суд першої інстанції, на зазначене увагу не звернув та дійшов не обґрунтованого висновку про необхідність закриття провадження на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, не дослідивши при цьому обставини справи та не встановивши наявність або відсутність обставин, що свідчать про наявність в діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, при тому, що в матеріалах справи наявний протокол про адміністративне правопорушення, в якому зазначено, що водій ОСОБА_1 порушив п.п. 10.1 та 2.3 (б), та зазначені обставини викладені і в постанові суду першої інстанції, натомість підтвердження, або спростування фактів, викладених у протоколі, судом першої інстанції не здійснено.

В свою чергу, судом апеляційної інстанції, з метою встановлення права на справедливий суд, забезпечення завдання Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо охорони прав і свобод громадян, дотримання принципу здійснення провадження в справах про адміністративні правопорушення на основі суворого додержання законності, досліджено матеріали справи, з яких апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Стаття 251 КУпАП передбачає, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами ....., а також іншими документами.

Згідно ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Так, відповідно до матеріалів справи, відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ОБ №076392 від 15.04.2020 р. з якого вбачається, що 15.04.2020 р. о 07:30 год. на 37км.+902м. на автодорозі Одеса-Вознесенськ на території Лиманського району Одеської області, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки «ЗАЗ 1102», н.з. НОМЕР_1 , при зміні напрямку руху під час повороту ліворуч не впевнився в безпеці маневру та допустив зіткнення з транспортним засобом марки «PEUGEOT», н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 , яка здійснювала обгін під час зміни напрямку руху, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим ОСОБА_1 порушив п.п. 10.1,2.3(б) ПДР.

При цьому, під час відібрання пояснень від ОСОБА_1 останній повністю заперечував свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та на підтвердження своїх доводів, до матеріалів справи долучено відеозапис дорожнього покриття на момент вчинення ДТП та відповідь начальника Укравтодор Служби автомобільних доріг в Одеській області.

Так, згідно пояснень ОСОБА_1 (а.п. 7, 39), він 15.04.2020 р. приблизно о 07 год. 30 хв. рухався по автомобільній дорозі Одеса-Вознесенськ-Новоазовськ 37 км + 902 м. на автомобілі «Таврія» д.н.з. НОМЕР_3 та маючи намір здійснити поворот наліво, де була переривчаста смуга дорожньої розмітки, завчасно, а саме за 150 м до повороту, ввімкнув сигнал лівого повороту, подивився у дзеркало, та помітив автомобіль «Мерседес Спринтер», який рухався за ним. Інших автомобілів перед початком маневру він не бачив, але після того, як почав здійснювати поворот наліво, відчув удар в лівий бік автомобілю, від якого відірвало колесо, після чого не пам`ятає, що відбувалось далі.

Окрім того, в матеріалах провадження наявні пояснення іншого учасника ДТП, а саме ОСОБА_2 (а.п. 8, 41), відповідно до яких: 15.04.2020 р. вона на своєму автомобілі «Пежо» д.н.з. НОМЕР_2 , рухалась по а/д Одеса-Мелітополь-Новоазовськ в с. Першотравневе, в бік с. Доброслав. Перед нею рухався мікроавтобус на невеликій швидкості та вона вирішила його обігнати. Упевнившись, що на зустрічній смузі руху відсутні автомобілі, вона увімкнула сигнал лівого повороту та почала обгін. Коли, перебуваючи на смузі зустрічного руху, зрівнялась із мікроавтобусом, то помітила перед ним автомобіль «ЗАЗ» д.н.з. НОМЕР_1 в крайній правій смузі. В той час, коли вона майже зрівнялась з даним автомобілем, водій автомобілю «ЗАЗ» не вмикаючи сигнал лівого повороту, різко почав повертати ліворуч. З метою уникнення удару, вона почала гальмувати для уникнення удару, якого уникнути не вдалось. Удар з автомобілем «ЗАЗ» відбувся на смузі зустрічного руху, після чого її автомобіль розвернуло та знесло на узбіччя. На момент ДТП дорожня розмітка на вказаній ділянці була відсутня.

Натомість, в матеріалах провадження також наявне пояснення водія автомобілю «Мерседес» д.н.з. НОМЕР_4 (а.п. 9) ОСОБА_3 , який пояснив, що 15.04.2020 р. близько 07 год. він проїжджав с. Першотравне, а саме 37-й км а/д Одеса-Вознесенськ-Новоазовськ та став свідком ДТП, у якому водій автомобілю «Таврія», який рухався попереду нього, увімкнув сигнал лівого повороту. Після цього, ОСОБА_3 почав здійснювати гальмування, а за ним їхав автомобіль «Пежо» д.н.з. НОМЕР_2 , який увімкнув сигнал лівого повороту та почав здійснювати його обгін та допустив зіткнення з автомобілем «Таврія».

При цьому, пояснення ОСОБА_1 та ОСОБА_3 узгоджуються між собою та кожен з них надав пояснення які не суперечать, а навпаки підтверджують пояснення іншого учасника дорожнього руху, а саме водій ОСОБА_1 у дзеркало заднього виду бачив, що водій ОСОБА_3 здійснює гальмування, у зв`язку із ввімкненим ним сигналом лівого повороту, а водій ОСОБА_3 бачив, як водій ОСОБА_1 увімкнув сигнал повороту наліво. При цьому, у своїх поясненнях ОСОБА_3 не зазначає про здійснення ним екстреного гальмування, що свідчить про те, що ОСОБА_1 завчасно увімкнув сигнал повороту наліво. Водночас, за ним їхав автомобіль «Пежо», який при цьому увімкнув сигнал лівого повороту та почав йти на обгін та допустив зіткнення з автомобілем «Таврія».

Водночас, пояснення ОСОБА_2 не узгоджуються з вищевказаними поясненнями, та остання зазначила, що водій автомобілю «Таврія» різко виїхав перед нею, змінюючи напрямок руху, та сигнал лівого повороту був відсутнім.

Окрім того, відповідно до наявних в матеріалах справи фотознімків (а.п. 22, 23) ділянки дороги, де сталося ДТП за участі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , перед поворотом, який намагався здійснити водій ОСОБА_1 наявне дорожнє покриття, на якому нанесена суцільна лінія дорожньої розмітки, а навпроти повороту, вона переходить у переривчасту, що дозволяє здійснити на ній маневр (поворот/розворот). При цьому, зазначені фотознімки, долучені до матеріалів справи 08.05.2020 р., а стан суцільної лінії, нанесеної на ділянку місця ДТП вказує на те, що вона піддавалась тривалій експлуатації, тобто нанесена досить тривалий час.

Також, стороною захисту долучений диск з відеозаписом, на якому наявний запис дорожньої розмітки перед місцем ДТП, яка сталась 15.04.2020 р. та відповідно до вказаного запису, який оглянутий у судовому засіданні апеляційної інстанції, підтверджено наявність суцільної лінії дорожньої розмітки перед поворотом, який намагався 15.04.2020 р. здійснити водій ОСОБА_1 .

Окрім того, як вбачається із фотознімків дорожньої розмітки ділянки місцевості на а/д Одеса-Вознесенськ 37 км + 902 м наявний двосторонній рух, який має по одній смузі для руху в кожному напрямку, що також підтверджено схемою ДТП (навіть не зважаючи на не нанесення дорожньої розмітки на схему), а саме шириною дороги від узбіччя до узбіччя, яке становить 6 м, а відповідно до абз. 79 п. 1.10 ПДР смуга руху - поздовжня смуга на проїзній частині завширшки щонайменше 2,75 м, що позначена або не позначена дорожньою розміткою і призначена для руху нерейкових транспортних засобів. Тобто, більш ніж дві смуги руху (в даному випадку по одні в кожному напрямку) на вказаній ділянці місцевості не може бути.

Відповідно до п. 11.3 ПДР на дорогах із двостороннім рухом, які мають по одній смузі для руху в кожному напрямку, за відсутності суцільної лінії дорожньої розмітки чи відповідних дорожніх знаків виїзд на смугу зустрічного руху можливий лише для обгону та об`їзду перешкоди або зупинки чи стоянки біля лівого краю проїзної частини в населених пунктах у дозволених випадках, при цьому водії зустрічного напрямку мають перевагу.

Згідно п. 11.9 ПДР забороняється виїжджати на трамвайну колію зустрічного напрямку, відокремлені від проїзної частини трамвайні колії та розділювальну смугу.

Абзазом 77 п. 1.10 ПДР визначено, що розділювальна смуга - виділений конструктивно або за допомогою суцільних ліній дорожньої розмітки 1.1 або 1.2 елемент автомобільної дороги, який розділяє суміжні проїзні частини. Розділювальна смуга не призначена для руху або стоянки транспортних засобів.

На противагу зазначеним правилам та відповідно до матеріалів справи, пояснення ОСОБА_2 спростовані в суді апеляційної інстанції щодо того, що водій ОСОБА_1 перед різким виконанням маневру наліво, рухався у крайній правій смузі, а також те, що була відсутня дорожня розмітка перед поворотом, який здійснював водій ОСОБА_1 , а також те, що ним не був увімкнутий сигнал лівого повороту, оскільки на вказаній ділянці дороги наявний двосторонній рух, який має по одній смузі для руху в кожному напрямку, поворот ним був увімкнений завчасно, підтвердженням чого є пояснення ОСОБА_3 та здійснення ним завчасного гальмування.

Зважаючи на що, саме водієм ОСОБА_2 було допущено порушення Правил дорожнього руху, а саме п. 11.3, 11.9 ПДР та здійснено виїзд на суцільну лінію розділювальної смуги руху та здійснення обгону, який остання не повинна була здійснювати, натомість водієм ОСОБА_1 виконано вимоги п.п. а) п. 9.1 ПДР, а саме ввімкнений попереджувальний сигналам світловими покажчиками повороту ліворуч, та здійснено рух з урахуванням п. 1.4 ПДР, відповідно до якого кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила. При цьому, водієм ОСОБА_3 дотримано вимог ПДР та не здійснено цього водієм ОСОБА_2 .

За наведених вище обставин, апеляційний суд вважає, що в діях водія ОСОБА_1 відсутні порушення вимог п. 10.1 та 2.3 (б) ПДР, а в матеріалах справи відсутні докази, які свідчать про протилежне.

Щодо доводі захисника з приводу заявлення клопотання про виклик і допит очевидця ДТП ОСОБА_3 , апеляційний суд не вбачає необхідності для виклику ОСОБА_3 для надання пояснень, оскільки підстав для піддання сумніву його пояснень, наданих безпосередньо після ДТП, у суду апеляційної інстанції відсутні.

Доводи сторони захисту з приводу безпідставного повернення судом першої інстанції матеріалів адміністративної справи до Лиманського ВП ГУНП в Одеській області, то зазначені обставини суд вважає частково обґрунтованими. Апеляційний суд зважає, що в матеріалах провадження на момент їх надходження вперше до суду першої інстанції вже була наявна довідка від 21.04.2020 р. (а.п. 12-13), підписана інспектором та начальником СРПП №4 Лиманського ВП, а також затверджена заст. начальника Лиманського ВП ГУНП в Одеській області щодо відсутності в матеріалах про вищевказане ДТП ознак кримінального правопорушення, а тому об`єктивної необхідності у спрямуванні матеріалів справи до цього ж ВП адміністративна справа не містила. Натомість, відповідно до ст. 253 КУпАП якщо при розгляді справи орган (посадова особа) прийде до висновку, що в порушенні є ознаки кримінального правопорушення, він передає матеріали прокурору або органу досудового розслідування, що і було здійснено судом першої інстанції, що є правом суду.

Отже, дослідивши наявні в матеріалах докази, заслухавши пояснення захисника Ксенофонтової Г.І., перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд не вбачає в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Згідно із ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та закрити провадження по справі.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції при винесенні постанови по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 не дотримався вимог законодавства, не дослідив повно та всебічно обставини справи, не оцінив наявні в матеріалах справи докази, та прийшов до необґрунтованого висновку про закриття справиу зв`язку із закінченням на момент її розгляду строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час судового розгляду.

Аналізуючи вищевикладені обставини у всій своїй сукупності, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу захисника Ксенофонтової Г.І. в інтересах ОСОБА_1 необхідно задовольнити, постанову районного суду скасувати, а провадження відносно ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника Ксенофонтової Г.І. в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Овідіопольського районного суду Одеської області від 08.09.2020 р. відносно ОСОБА_1 про притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, якою провадження у справі закрито у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення скасувати, а провадження у справі відносно ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП в зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду О.Г. Журавльов