Постанова

Іменем України

24 грудня 2020 року

Смт Краснопілля

Справа № 578/1119/20

Провадження № 3/578/399/20

Суддя Краснопільського районного суду Сумської області КОСАР А. І., за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та його захисника ХУРСЕНКО С. О., розглянувши у відритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу у відношенні ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, місце проживання: АДРЕСА_1 , водія ФОП « ОСОБА_3 », за частиною другою статті 204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення /надалі по тексту також - КУпАП/, права передбачені статтею 268 КУпАП, роз`яснені,

Установив:

З протоколу про адміністративне правопорушення СхРУ № 118261 від 26.09.2020,складеного помічником начальника відділу прикордонної служби «Краснопілля» з адміністративно юрисдикційної діяльності лейтенантом БІЛЬЧУКОМ В. М., випливає, що 26.09.2020 о 18.30 год. прикордонним нарядом «Прикордонний патруль» з представниками Головного управління внутрішньої безпеки Служби безпеки України з місцем дислокації місто Суми на напрямку Ілльок-Пеньнівка (Російська Федерація) - Пушкарне (Україна) в районі інформаційно попереджувальної таблички № 316 на відстані 600 м до Державного кордону України затримано громадянина України ОСОБА_4 , який на транспортному засобі марки «Газель» без реєстраційних номерів у складі групи осіб спільно з громадянином України ОСОБА_5 (керував транспортним засобом марки «TOYOTA PRADO» номерний знак НОМЕР_1 ), здійснив незаконне перетинання Державного кордону України з території Російської Федерації в Україну поза встановленим пунктом пропуску через Державний кордон України, чим порушив статтю 9 Закону України «Державний кордон України», за що передбачена адміністративна відповідальність за частиною другою статті 204-1 КУпАП.

ОСОБА_6 в ході розгляду справи свою вину не визнав та пояснив, що 26.09.2020 державного кордону України не перетинав, був у лісі на території України разом з КРОП ОСОБА_7 та заготовляв сухостій. До них на авто марки «Джип» під`їхав незнайомий чоловік і попросив допомоги відремонтувати автомобіль марки «Газель», що стояв у лісі, де вони працювали, а сам пішов по трактора. Вони відремонтували «Газель» та на «Джипі» витягли транспортний засіб на гору, де і були затримані прикордонниками. Що знаходилося у вказаних машинах, їм не було відомо.

Захисник ХУРСЕНКО С. О. на засіданні суду висловив процесуальну думку про закриття провадження за відсутністю складу правопорушення в діях ОСОБА_1 , ураховуючи наступне:

- у протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено конкретне місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення, а лише зазначено місце затримання особи;

- схема затримання компетентною особою не підписана; не відповідає даним зазначеним в протоколі про адміністративне правопорушення, оскільки відстань в 600 метрів в схемі затримання не зазначена, є незрозумілим місце затримання та місце вчинення правопорушення /місце перетину державного кордону/;

- відсутні докази перетину ОСОБА_8 державного кордону України на автомобілі марки «TOYOTA PRADO» номерний знак НОМЕР_1 ;

- відсутні письмові пояснення ОСОБА_9 , який за змістом протоколу про адміністративне правопорушення, незаконно перетнув державний кордон України у групі з ОСОБА_8 ;

- Рапорт співробітника прикордонного наряду є внутрішнім документом і не може бути доказом у справі.

Також зазначив, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на його користь.

Свідок ОСОБА_10 на засіданні суду дав покази, що 26.09.2020 разом з ОСОБА_11 ніс службу по охороні Державного кордону України. Приблизно о 16:30 годині бачив дві машини на території Російської Федерації, які рухались в сторону України. Вони вирушили на їх затримання, та затримали о 18.30 годині на території України, за кермом були ОСОБА_12 та ОСОБА_13 відповідно. Одна машина була завантажена контрабандним товаром, друга пуста. Не пригадав, що пояснювали особи при їх затриманні.

Свідок ОСОБА_11 на засіданні суду дав покази, що 26.09.2020 разом з ОСОБА_10 ніс службу по охороні Державного кордону України в районі інформаційних покажчиків 315- 316 біля колії. Приблизно о 16:00 годині вони почули шум автомобілів зі сторони Російської Федерації. Авто рухались у бік кордону України. Почали вести спостереження, зафіксували незаконний перетин державного кордону двох транспортних засобів марки «TOYOTA PRADO» та «Газель», які у подальшому продовжили рух лісом. ОСОБА_14 віддав наказ затримати транспортні засоби і вони побігли. Особисто бачив як два транспортні засоби «TOYOTA PRADO» та «Газель» незаконно перетнули державний кордон без будь яких перешкод, ніякого паркану чи дроту на їх шляху не бачив, за часом події не слідкував, оскільки його мобільний телефон підсів. Після затримання транспортних засобів з`ясувалось, що за кермом були громадяни України ОСОБА_12 та ОСОБА_15 .

Заслухавши учасників судового розгляду, покази свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі наявні докази в їх сукупності, суддя уважає, що є достатньо доказів для прийняття справедливого, законного рішення.

Так, за змістом статті 7 КУпАП, провадження у справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.

Правові засади здійснення прикордонного контролю визначені статтею 3 Закону України "Про прикордонний контроль", зокрема, під час прикордонного контролю посадові та службові особи Державної прикордонної служби України здійснюють свої повноваження в межах, передбачених Конституцією України, цим Законом, Законом України "Про Державну прикордонну службу України", іншими актами законодавства України, а також міжнародними договорами України. Якщо міжнародним договором, згоду на обов`язковість якого надано Верховною Радою України, встановлено інші правила, ніж ті, що встановлені цим Законом, то застосовуються правила міжнародного договору.

Статтею 2 Закону України "Про Державну прикордонну службу України", визначено основні функції Державної прикордонної служби України, серед яких, в тому числі, і здійснення в установленому порядку прикордонного контролю і пропуску через державний кордон України та до тимчасово окупованої території і з неї осіб, транспортних засобів, вантажів, а також виявлення і припинення випадків незаконного їх переміщення.

Згідно положень статей 245, 251, 252, 280 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасно, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно належно з`ясовувати питання: чи було вчинене таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Вимоги до протоколу про адміністративне порушення викладені у статті 256 КУпАП, а саме у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Дії ОСОБА_1 компетентною особою кваліфіковано за частиною другою статті 204 1 КУпАП, яка передбачає відповідальність за здійснення перетинання або спроба перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України, вчинене у групі осіб, і суб`єктивна сторона правопорушення передбачає прямий умисел. Тобто, особа, яка його вчинила, усвідомлювала, що вона незаконно перетнула державний кордон чи здійснила спробу такого перетину, та бажала вчинити такі протиправні дії.

В якості доказу на підтвердження обставин, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення, суду надано безпосередньо протокол про адміністративне правопорушення СхРУ № 118261 від 26.09.2020, Протокол про адміністративне затримання ОСОБА_1 від 26.09.2020, Схему щодо затримання ТМЦ на ділянці ВПС «Краснопілля» (тип Б), письмові пояснення ОСОБА_1 від 26.09.2020 у 2 екземплярах, Заяву ОСОБА_1 від 26.09.2020 про роз`яснення йому права на надання безоплатної вторинної правової допомоги, паспортні дані на ОСОБА_1 , Рапорт старшого розвідника оператора 1 групи розвідки відділення розвідки ПРИККШР СМІЛЯНА О., усього на 9 арк.

Суд установив, що протокол про адміністративне правопорушення СхРУ № 118261 не відповідає вимогам статті 256 КУпАП, зокрема, у ньому не зазначені місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення, а викладені обставини затримання ОСОБА_1 26.09.2020 о 18.30 год. на відстані 600 м до Державного кордону України.

Рапорт співробітника прикордонної служби відповідно до статті 251 КУпАП не є доказом.

Факт перебування ОСОБА_1 поряд з державним кордоном України сам по собі не викриває останнього в його перетинанні, а отже, не свідчить про наявність в його діях події чи складу правопорушення, передбаченого частиною другою статті 204-1 КУпАП.

Допитані на засіданні суду у якості свідків співробітників прикордонної служби ОСОБА_10 та ОСОБА_16 , кожен окремо, розповіли за яких обставин ОСОБА_12 та ОСОБА_13 незаконно перетнули державний кордон України, у який спосіб вони здійснили їх затримання.

У даному випадку протокол про адміністративне правопорушення (СхРУ № 118261) не може слугувати належним та допустимим доказом вчинення ОСОБА_8 адміністративного правопорушення за частиною другою статті 204-1 КУпАП.

Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення суддя не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка по суті становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді. Суддя також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, адже діючи таким чином суддя неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі також - Конвенція).

Так, частина перша статті 6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який … встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення».

Згідно з частиною другою статті 6 Конвенції «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку». Згідно з положеннями частини третьої статті 6 Конвенції кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя, тощо.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення.

У справі «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року) ЄСПЛ розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення без участі сторони обвинувачення, що цілком відповідало нормам російського законодавства, ініціював дослідження доказів обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому, за логікою ЄСПЛ, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення частини першої статті 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Враховуючи викладене, суд позбавлений можливості уточнити в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення.

Стаття 62 Конституції України передбачає, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину, а обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Відповідно до зазначеної правової норми прямої дії судом проведена повна та всебічна оцінка зібраних доказів.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 22.10.2010 року № 23-рп/2010 зазначив (п. 4), що Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: юридична відповідальність особи має індивідуальний характер; обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Конституційний Суд України на підставі наведеного дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

З урахуванням цього, при вирішенні даної справи суд виходить з принципу презумпції невинуватості особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Держава має організувати свою правову систему таким чином, щоб їх правоохоронні органи могли дотримуватись зобов`язань щодо уникнення порушень прав і свобод людини, принципу верховенства права, ураховуючи практику Європейського суду з прав людини.

Враховуючи зазначені обставини та досліджені судом докази, суддя вважає вину особи, що притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , в спосіб, що визначений законодавством, не доведеною.

Згідно п. 1 частини першої статті 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Оцінивши наявні в матеріалах справи про адміністративне правопорушення та надані в судовому засіданні докази в їх сукупності, з урахуванням того, що всі виявлені під час складання протоколу про адміністративне правопорушення недоліки та сумніви мають застосовуватись на користь особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності, приходжу до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений частиною другою статті 204-1 КУпАП України, в зв`язку з чим вважаю за можливе до цих правовідносин застосувати статтю 247 КУпАП та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір стягується у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення.

Враховуючи, що справа підлягає закриттю, судовий збір стягненню з ОСОБА_1 не підлягає.

Керуючись статтями 247, 283, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя

Постановив:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення за протоколом про адміністративне правопорушення СхРУ № 118261 від 26.09.2020 закрити на підставі пункту 1 частини першої статті статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення за відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення

Постанова може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду через Краснопільський районний суд Сумської області особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, або прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 КУпАП, протягом десяти днів з дня винесення постанови.

В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом /посадовою особою/ правомочним розглядати скаргу.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя А. І. КОСАР