Справа № 488/2650/20
Провадження № 3/488/1129/20
П О С Т А Н О В А

іменем України

01.10.2020 року м.Миколаїв

Суддя Корабельного районного суду м. Миколаєва Т.В. Торжинська, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, що надійшла з Управління патрульної поліції в Миколаївській області відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, мешканця АДРЕСА_1 , працюючого водієм «ТВТ» МПП,

- за ст. 44-3 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення АА №084123, 18 серпня 2020 року близько 17:48 год. в м. Миколаєві, перехрестя пр. Богоявленського з вул. Менделеєва (Корабельний район), ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом РУТА 20, номерний знак НОМЕР_1 , в режимі маршрутного таксі здійснював міське перевезення по маршруту № 32, з перевищенням встановленої на перевезення кількості пасажирів, визначеної абзацом 1 пп.2 п. 11 постанови КМУ № 641 від 22.07.2020 року із змінами, внесеними постановою КМУ від 22 серпня 2020 року №712, а саме у кількості 23 пасажирів, в той час, як згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, кількість сидячих місць з місцем водія - 20 ( двадцять).

Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ст. 44-3 КУпАП.

Справа призначена до розгляду з викликом особи, яка притягується до адміністративної відповідальності відповідно до вимог ст.268 КУпАП. Відповідно до даних зворотнього поштового повідомлення, судова повістка вручена ОСОБА_1 01.09.2020 року, однак останній до суду не прибув, про причину неявки не повідомив, у зв`язку з чим розгляд справи здійснено за його відсутності.

Дослідивши надані матеріали справи, а саме: дані,що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення серії АА №084123 від 18.08.2020року та відеозапису, дійшов наступних висновків.

Статтею 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку із адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законів.

За ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ, як джерело права.

Відповідно до ст.32 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, питання тлумачення і застосування Конвенції належить до виключної компетенції Європейського суду, який діє відповідно до Конвенції, тобто рішення Європейського суду є невід`ємною частиною Конвенції як практика її застосування і тлумачення.

Так, ч.1 ст.6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення».

Стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, поширено ЄСПЛ й на провадження у справах про адміністративні правопорушення, оскільки «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати й протокол про адміністративне правопорушення (справа «Лучанінов проти України» рішення від 09.06.2011 р., заява №16347/02).

Крім того, у справі «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013 р., заява №36673/04) ЄСПЛ зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Виходячи з практики застосування Європейським судом ст.6 Конвенції, у випадку, якщо передбачені санкції є достатньо суворими, то скоєне правопорушення має природу кримінального злочину, а отже, його судовий розгляд має відповідати принципу справедливості відповідно до статті 6 Конвенції.

Таким чином, розглядаючи справу про притягнення особи до адміністративної відповідальності за ст.44-3 КУпАП, судовий процес має відповідати загальним засадам кримінального провадження, а суд має забезпечити гарантії і принципи законності щодо особи, яка притягається до відповідальності, оскільки санкція вказаної статті, при встановленні факту скоєння правопорушення і вини, передбачає штраф, розмір якого значно перевищує прожитковий мінімум для осіб працездатного віку в Україні.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 44-3КУпАП передбачено відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Диспозиція норми ст.44-3КУпАП є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових чи підзаконних нормативно-правових актів, які передбачають конкретні правила щодо карантину людей.

Так, Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року №211«Про запобіганняпоширенню натериторії Українигострої респіраторноїхвороби COVID-19,спричиненої коронавірусомSARS-CoV-2» (зі змінами, внесеними) з 12.03.2020 року до 24.04.2020 року, на усій території України встановлено карантин, який неодноразово продовжувався та діє до цього часу.

Відповідно до положень абзацу першого підпункту 2 пункту 11 Постанови КМУ від 22.07.2020 року №641 зі змінами, у редакції чинній на час вище вказаних подій забороняється: здійснення регулярних та нерегулярних перевезень пасажирів автомобільним транспортом, зокрема перевезень пасажирів на міських автобусних маршрутах у режимі маршрутного таксі, в електричному (трамвай, тролейбус), залізничному транспорті, у міському, приміському, міжміському, внутрішньообласному та міжобласному сполученні, в кількості більшій, ніж кількість місць для сидіння, що передбачена технічною характеристикою транспортного засобу, визначена в реєстраційних документах на цей транспортний засіб.

Суд враховує, що згідно ч.1 ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, крім іншого, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, висновком експерта та показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а, відповідно до вимог ч.2 ст.251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається саме на особу, уповноважену на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначену ст.255 КУпАП.

Як доказ вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП, працівник поліції послався на протокол про адміністративне правопорушення та диск з нагрудної камери ВС-01488.

В той же час, в ході розгляду справи встановлено, що до протоколу про адміністративне правопорушення, складеного відносно ОСОБА_1 , не додано жодного належного та допустимого доказу.

Так, на відеозапису зафіксовано транспортний засіб, у салоні якого знаходяться пасажири понад кількість місць для сидіння. В той же час, з даного відеозапису неможливо встановити, в якому саме транспортному засобі знаходилися пасажири та дані його технічних характеристик.

З огляду на вказане, оцінюючи даний доказ за критерієм його належності та допустимості, неможливо встановити чи він стосується тих обставин, що зафіксовані у протоколі про адміністративне правопорушення, оскільки не відображає даних щодо транспортного засобу.

Відповідно до вище зазначеної Постанови КМУ, встановлена заборона перевезення пасажирів в кількості більшій, ніж кількість місць для сидіння, що передбачена саме технічною характеристикою транспортного засобу, визначена в реєстраційних документах на цей транспортний засіб.

Тобто, одним з сукупності юридичних фактів, що має бути встановлено у даній справі, це технічні характеристики транспортного засобу щодо кількості місць для сидіння.

В той же час, будь-яких доказів щодо даних технічних характеристик транспортного засобу, у якому здійснювалося перевезення пасажирів, до протоколу не додано.

Суд звертає увагу, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу та наголошує, що суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

До справи не додано будь-яких доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 , тобто не зафіксовано вчинення правопорушення належними доказами. Викладені обставини виключають наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, адже, відповідно ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до статті 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є зокрема, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Тому, враховуючи вище викладене приходжу до висновку, що провадження у справі необхідно закрити на підставі п.1 ч.1ст.247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст.7, 8, 44-3, 221, 245, 251, 266, 283, 284, 287, 288, 289 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст.ст.3, 8, 9, 62, 68 Конституції України, ст.ст.6,13,17 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суддя -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративне провадження відносно ОСОБА_1 за ст.44-3КУпАП - закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом десяти днів з часу її винесення через Корабельний районний суд м.Миколаєва.

Суддя Т.В. Торжинська