Справа № 175/3548/20
Провадження № 3/175/1602/20
Постанова

Іменем України

10 грудня 2020 року

Суддя Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області Ребров С.О., розглянувши матеріали, про притягнення до адміністративної відповідальності,

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючої по АДРЕСА_1 , громадянки України,

за ч.1 ст.164-5 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

встановив:

15.09.2020 ОСОБА_1 , знаходячись за адресою: смт.Обухівка по вул.Некрасова Дніпровського району Дніпропетровської області, зберігала з метою реалізації алкогольні напої без марки акцизного зразка, у зв`язку з чим, відносно ОСОБА_1 , складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 164-5 КУпАП.

ОСОБА_1 , в судове засідання не з`явилась, надала клопотання про розгляд справи без її участі та згідно якого просила суд закрити провадження по справі, оскільки під час проведення перевірки 11.09.2020 року, під час опису алкогольних напоїв, що зберігались з метою реалізації у закладі, описали також і пляшку вина, яка належала одному із відвідувачів, а саме: ОСОБА_2 , пояснення якого також долучені до матеріалів справи і не належить ТОВ «ВІНО ДІВІНО».

Відповідно до положень Кодексу України про адміністративні правопорушення, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд повинен вжити всіх передбачених законом заходів для повного, всебічного і об`єктивного дослідження доказів у справі та з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому, як зазначено в ч.2 ст.251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255 КУпАП і не може бути перекладений на суд.

Вказане відповідає вимогам Конституції України та практиці ЄСПЛ.

Так, відповідно до вимог ст.8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Відповідно до положень ст.9 Конституції України та ст.17 Закону України «Про міжнародні договори», міжнародні договори, згода на обов`язковість яких дана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Передбачено також, що коли міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Згідно вимог ч.2 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У рішеннях ЄСПЛ значну роль у розширенні сфери застосування п.2 ст.6 Конвенції грає тлумачення двох ключових понять цієї статті - «кримінальне обвинувачення» і «суперечки про громадянські права». У справі «Кадубец проти Словаччини» (Eur. Court H.R. Kadubec v. Slovakia, Judgment of 2 September 1998. Reports. 1998 VI), представник держави-відповідача наполягав на тому, що в цій справі йдеться про адміністративний проступок, а не про кримінальне звинувачення, і, отже ст.6 не може бути застосована. Однак Європейський суд з прав людини не погодився з аргументом відповідача, хоча і визнав, що внутрішнє право країни не вважає кримінальними діяння, за вчинення якого був покараний заявник. Проте ця обставина, на думку Суду, не має великого значення, так само як і те, який державний орган розглядав справу. Таким чином, зазначена міжнародно-правова норма гарантує кожній людині доведення вини тільки в законному порядку на підставі законно добутих доказів.

Враховуючи викладене, вважаю, що у справі про адміністративне правопорушення підлягає застосуванню положення ст.62 Конституції України про те, що винуватість особи повинна бути доведена у встановленому законом порядку. Обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст. 3 Господарського кодексу України, під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарський кодекс України визначає, що така діяльність повинна бути систематичною.

Відповідальність за ч. 1 ст. 164-5 КУпАП настає за зберігання або транспортування алкогольних напоїв чи тютюнових виробів з підробленими чи фальсифікованими марками акцизного податку посадовими особами підприємств - виробників, імпортерів і продавців таких товарів.

В протоколі, складеному відносно ОСОБА_1 , не зазначені обставини вчиненого правопорушення, детально не з`ясовані та не перевірені, не підтверджені доказами (зокрема, не встановлено протягом якого часу особа здійснювала відповідну діяльність, всі задокументовані окремі факти такої діяльності, які в своїй сукупності підтверджують самостійний, ініціативний і систематичний характер діяльності, яку здійснює особа тощо) та не відображені в протоколі.

За таких обставин, відповідно до ст.247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , підлягає закриттю за невстановленістю в її діях складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 164 ч.1, 247, 256, 268 КУпАП, суд -

постановив:

Провадження в адміністративній справі відносно ОСОБА_1 про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 164-5 КУпАП закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, в зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду через місцевий суд.

Суддя С.О.Ребров