Справа № 462/2770/20 Головуючий у 1 інстанції: Колодяжний С.Ю.
Провадження № 33/811/1171/20 Доповідач: Романюк М. Ф.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2020 року Львівський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Романюка М.Ф., за участю особи, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 , захисника - адвоката Дуліч-Рибій Юлії Вікторівни, потерпілої ОСОБА_2 , представника потерпілої - адвоката Довгань Володимира Ігоровича, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_2 - адвоката Довгань Володимира Ігоровича на постанову судді Залізничного районного суду м. Львов від 04 серпня 2020 року про закриття провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, підприємця, який зареєстрований на АДРЕСА_1 та фактично проживає на АДРЕСА_2 , за ч.1 ст.173-22 КУпАП,

в с т а н о в и в :

вищенаведеною постановою провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, відносно ОСОБА_1 закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР № 708742 від 06.05.2020 року, ОСОБА_1 04.05.2020 року в період часу з 15.00 год. до 16.00 год. за місцем проживання на подвір`ї будинку АДРЕСА_2 ображав під час конфлікту нецензурною лайкою свою тещу ОСОБА_2 , кричав на неї, чим вчинив психічний тиск, внаслідок чого заподіяв шкоду психічному здоров`ю потерпілої, тобто скоїв домашнє насильство та адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Не погоджуючись із рішенням судді районного суду представник потерпілої ОСОБА_2 - адвокат Довгань І.В. подав апеляційну скаргу, в якій, просить скасувати постанову Залізничного районного суду м. Львов від 04 серпня 2020 року та винести нове рішення, яким визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП та накласти стягнення передбачене санкцією зазначеної статті.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог апелянт покликається на те, що оскаржувана постанова є незаконною, оскільки суд першої інстанції на думку апелянта, не дотримався передбачених ст.245 КУпАП завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення, не забезпечив повне і об`єктивне з`ясування обставин даної справи, що призвело до постановлення необґрунтованого рішення про закриття провадження про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Зазначає, що згідно доповнення до пояснень ОСОБА_1 від 06.05.2020, останній визнав факт заподіяння домашнього насильства по відношенню до ОСОБА_2 та в судовому засіданні ОСОБА_1 підтвердив зазначені пояснення та додатково пояснив, що на підвищених тонах ображав тещу, обзивав її маючи на меті вплинути таким чином на тещу, щоб припинити суперечку.

Вказує, що ОСОБА_1 без будь-яких зауважень підписав заборонний припис стосовно нього від 04.05.2020 року винесений працівниками поліції, не оскаржував його в судовому порядку, а також підписав протокол про адміністративне правопорушення від 06.05.2020.

Наголошує, що встановлені судом обставини частково не відповідають дійсності, оскільки ні свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , ні ОСОБА_1 , ні потерпіла ОСОБА_2 не підтвердили факту взаємного використання в ході сварки нецензурної лексики, а навпаки свідок ОСОБА_3 , потерпіла ОСОБА_2 , ОСОБА_1 пояснили суду, що нецензурна лайка мала місце лише з боку ОСОБА_1 .

Вважає, що в справі підлягали дослідженню обставина чи по відношенню до ОСОБА_2 мало місце домашнє насильство, яке проявилось в заподіянні шкоди її психічному здоров`ю - оскільки такі ознаки правопорушення викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, та суд не мав підстав досліджувати чи настали внаслідок образ ОСОБА_2 наслідки у вигляді емоційної невпевненості чи нездатності захистити себе, оскільки такі ознаки правопорушення не зазначені в протоколі. А тому, на переконання апелянта, висновок суду про те, що в ОСОБА_2 не виникла емоційна невпевненість, нездатність захистити себе не свідчить про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, який пов`язаний з настанням наслідків у формі завдання шкоди психічному здоров`ю потерпілої, які підтверджуються здобутим у справі доказами (пояснення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , запис сімейного лікаря в медичній картці від 05.05.2020 та протокол про адміністративне правопорушення від 06.05.2020).

Заслухавши потерпілу ОСОБА_2 , представника потерпілої Довгань В.І. на підтримання доводів апеляційної скарги, особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 , захисника - адвоката Дуліч-Рибій Ю.В., які апеляційну скаргу заперечили і просили постанову судді залишити без змін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що така не підлягає до задоволення.

Відповідно до ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

В силу вимог ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до положень КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до диспозиції ч.1 ст.173-2 КУпАП, яка ставиться ОСОБА_1 у провину, правопорушенням є вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких з зазначених в диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки - можливість настання чи настання фізичної або психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч.1 ст.173-2 КУпАП, необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно з п.14 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

З аналізу наведених вище норм Закону вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч.1 ст.173-2 КУпАП, має місце тоді, коли діяння фізичного, сексуального, психологічного або економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання фізичної або психологічної шкоди.

Таким чином, самі по собі, зокрема, нецензурні висловлювання не формують собою домашнє насильство та утворюють склад адміністративного правопорушення у тому випадку, коли такі спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення від 06 травня 2020 року серії АПР №708742 (а.с.1) ОСОБА_1 04.05.2020 року в період часу з 15.00 год. до 16.00 год. за місцем проживання на подвір`ї будинку АДРЕСА_2 ображав під час конфлікту нецензурною лайкою свою тещу ОСОБА_2 , кричав на неї, чим вчинив психічний тиск, внаслідок чого заподіяв шкоду психічному здоров`ю потерпілої, тобто скоїв домашнє насильство та адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Разом з цим, при розгляді справи судом першої та судом апеляційної інстанції встановлено, що між тещею та зятем склались неприязні відносини, існує триваючий конфлікт, мають місце постійні словесні обопільні сварки, а також наявність між ними конфліктної ситуації 04.05.2020 року на подвір`ї будинку АДРЕСА_2 , під час якої мали місце взаємні словесні образи, нецензурна лайка, що підтверджується поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи встановлюється наявними у справі доказами.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції обґрунтовано, на підставі досліджених доказів дійшов правильного висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Такий висновок суду підтверджується поясненнями, наданими в суді першої інстанції свідка ОСОБА_3 який пояснив, що він є внуком ОСОБА_2 , а ОСОБА_1 є його вітчимом. У вітчима із ОСОБА_2 періодично бувають побутові сварки, конфлікти. 04.05.2020 року він із братом ОСОБА_5 на подвір`ї грався із собакою. На подвір`я зайшов ОСОБА_4 , вийшовши з будинку ОСОБА_2 з ним привіталася, після чого заявила, що отруїть собаку, що їй недовго залишилось жити, на що вітчим, який вийшов із гаража, сказав їй заспокоїтись і йти до хати. Баба назвала ОСОБА_1 карликом і між ними почалася сварка, під час якої були взаємні образи та нецензурна лексика. Стверджує, що ОСОБА_2 не біг до ОСОБА_2 , а остання не втікала, коли сварка завершилась, то пішла собі до хати. Вважає, що конфлікт спровокувала та розпочата ОСОБА_2 .

Крім того, допитаний судом першої інстанції свідок ОСОБА_4 пояснив, що 04.05.2020 року прийшов до ОСОБА_1 . З будинку вийшла ОСОБА_2 , з ним привіталась. ОСОБА_2 сказала ОСОБА_1 забрати собаку, бо її отруїть, на що ОСОБА_1 попросив її зайти до хати. У відповідь ОСОБА_2 сказала ОСОБА_1 нею не керувати і назвала карликом. В результаті цього між ними почалася сварка, яка тривала близько двох хвилин. Він знаходився в гаражі і все чув, ОСОБА_1 постійно був в його полі зору, ОСОБА_2 не погрожував, за нею не біг.

Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що обставини того, що ОСОБА_1 в ході сварки погрожував тещі, різко наближався чи біг за нею, через що вона вимушена була втікати у будинок, категорично заперечуються самим ОСОБА_1 , а також не підтверджуються поясненнями свідків ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , а відтак не знайшли свого підтвердження, об`єктивні докази цього відсутні.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що об`єктивна сторона адміністративного правопорушення за ст. 173-2 КУпАП передбачає наявність такого обов`язкового елементу як можливість заподіяння чи заподіяння шкоди фізичному або психологічному здоров`ю потерпілої.

Однак, у матеріалах справи відсутні дані, які б вказували на наявність свідомих, умисних дій ОСОБА_1 , вчинених з перевагою сили, які б свідчили про його намір заподіяти насильство щодо тещі, обмежити чи порушити її особисті права та свободи.

Так, сам факт висловлювання ОСОБА_1 нецензурною лайкою на адресу тещі в ході конфлікту не є підставою для притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП. Крім цього, як вірно встановлено судом першої інстанції, сварка і образи, в тому числі нецензурна лайка, були взаємними.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 7 КУпАП України, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Твердження апелянта про те, що постанова суду не в повній мірі відповідає вимогам закону, матеріалам та обставинам справи, апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки при розгляді справи в суді першої інстанції порушень норм матеріального чи процесуального права допущено не було. Суддя відповідно до вимог ст.ст. 245 та 280 КУпАП повно і всебічно з`ясував усі обставини, що мали значення для правильного вирішення справи.

Щодо клопотання захисника - адвоката Дуліч-Рибій Ю.В. про виклик та допит апеляційним судом свідків, то такий є правом, а не обов`язком суду. Окрім цього, у матеріалах справи є достатні дані щодо обставин події, яка мала місце 04 травня 2020 року, які між собою взаємоузгоджуються, є чіткими, несуперечливими, відтак сумнівів не викликають та не потребують виклику вказаних осіб у судове засідання для дачі пояснень.

Апеляційний суд погоджується із висновком судді першої інстанції про те, що матеріали справи не містять достатньої кількості належних та допустимих доказів, які б вказували на вчинення ОСОБА_1 дій, зазначених у диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та які б підпадали під ознаки домашнього насильства.

На переконання апеляційного суду, суддя відповідно до ст.ст. 245, 280 КУпАП повно й всебічно з`ясував усі обставини, що мали значення для правильного вирішення справи, та дійшов правильного висновку про те, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги під час апеляційного розгляду підтвердження не знайшли, а тому є безпідставними та такими, що не заслуговують на увагу.

З урахуванням наведеного, постанова судді першої інстанції є законною і обґрунтованою, а тому підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Постанову судді Залізничного районного суду м. Львов від 04 серпня 2020 року стосовно ОСОБА_1 , залишити без змін, а апеляційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_2 - адвоката Довгань Володимира Ігоровича, без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя М.Ф.Романюк