Справа № 243/7778/20
Провадження №3/243/3696/2020
ПОСТАНОВА

Іменем України

26 жовтня 2020 року м. Слов`янськ

Суддя Слов`янського міськрайонного суду Донецької області Дюміна Н.О., розглянувши матеріали, які надійшли із Слов`янського відділу поліції ГУНП в Донецькій області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянина України, офіційно не працевлаштованого, маючого на утриманні трьох малолітніх дітей, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,-

за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст. 173 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

09.09.2020 року до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області із Слов`янського відділу поліції ГУНП в Донецькій області надійшов протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 019881 від 08.09.2020 року відносно ОСОБА_1 за ст. 173 КУпАП.

Із змісту зазначеного протоколу вбачається, що 08.09.2020 року в період часу з 09 год. 00 хв. по 09 год. 30 хв., біля будинку № 10 по вул. Лозановича та будинку № 49 по вул. Василівській м. Слов`янська, гр. ОСОБА_1 на двох рекламних плакатах із зображенням гр. ОСОБА_2 здійснив написи чорною фарбою з аерозольного балончику, чим порушив спокій громадян.

В судовому засіданні ОСОБА_1 провину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав в повному обсязі, вказавши, що жодним чином не порушував громадський порядок чи спокій громадян та не мав на це ніякого умислу. На обґрунтування своїх доводів пояснив наступне.

Він є активним членом суспільства, зі сформованою політичною і громадською точками зору, приймає участь у житті територіальної громади, членом якої є. Він був депутатом Миколаївської міської ради Донецької області, отримавши перемогу на чергових місцевих виборах, які відбулись 25 жовтня 2015 року, по спискам від політичної партії "Радикальна партія Олега Ляшка".

Події, які мали місце в Україні в 2014 році, докорінно змінили його світогляд. Він повністю припинив розмовляти мовою агресора російською.

В салоні його автомобіля завжди є балончики з фарбою. На вулицях свого міста він замальовує рекламу наркотиків, тобто специфічні написи з фарби, які розміщують на стінах будинків і дорогах. Крім того для жінок, як переміщуються по проїзній частині міста разом з дитячими візками, він, використовуючи трафарет, наносить написи «Цінуй життя, ходи по тротуару». Також замальовує написи з фашистською символікою, свастику.

Написи на плакати із зображення кандидата на пост мера м. Слов`янська ОСОБА_2 він наносив свідомо. Вважає, що людина з проросійськими поглядами не може займати керівні посади у місті. За його переконанням політичне минуле ОСОБА_2 ,

зокрема події 2014 року, коли вона призивала президента Російської Федерації ОСОБА_3 прийти та захистити російськомовних громадян та приймала участь в роз`яснювальній роботі з населенням під час захвату озброєними особами Слов`янського МВ ГУМВС України в Донецькій області, не дозволяє їй, з точки зору моралі, совісті та поваги до воїнів, які загинули звільняючи м. Слов`янськ від незаконного збройного формування ДНР, приймати участь у місцевих виборах в України та вести передвиборчу компанію.

Вказав, що коли побачив рекламні плакати із зображенням ОСОБА_2 , то як свідомий громадянин, який у відповідності Конституції України має право на свободу думки і слова, а також на вільне вираження своїх поглядів і переконань, вирішив, як член демократичного суспільства, висловити своє відношення до ОСОБА_2 , як до кандидата в мери м. Слов`янська, шляхом здійснення написів балончиком з чорною фарбою, жодним чином не маючи до неї претензій як до людини і громадянина та не маючи умислу на завдання образи її родині, їй особисто як жінці або в цілому російськомовній частині населення України. Наносячи напис фарбою він мав намір звернутись до всього населення міста Слов`янськ, з метою примусити людей пригадати події, які мали місце за часів правління ОСОБА_4 .

Захисник ОСОБА_1 , адвокат Стуліков А.В. просив провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_1 . Вважає, що дії підзахисного є нічим іншим, як вираженням політичних поглядів, неповага, хуліганські дії відсутні.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснив, що 08.09.2020 року, приблизно о 09 годині 00 хвилин, він проходив по алеї бульвару Пушкіна м. Слов`янську, де зі сторони вулиці Василівської побачив раніше незнайомого чоловіка, який за допомогою балончика з фарбою намагався розмалювати біг-борд із зображенням кандидата на пост мера м. Слов`янська - ОСОБА_2 . Зазначив суду, що на його зауваження припинити протиправні дії, незнайомий чоловік не відреагував та почав за допомогою балончику з чорною фарбою робити надписи на біг-борді кандидата на пост мера м. Слов`янська ОСОБА_2 у вигляді « ОСОБА_6 », «Ніколи знову», та «12.04.2014 р. ніколи». Пояснив, що у зв`язку з виниклою ситуацією він відразу викликав поліцію, однак незнайомий чоловік, на його велике здивування, не втік з місця події, а спокійно та усвідомлено дочекався приїзду наряду поліції.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 показав, що 12 квітня 2014 року він був очевидцем подій по захвату Слов`янського МВ ГУМВС України в Донецькій області. Він особисто бачив міського голову ОСОБА_2 , яка називала загарбників, якими на його особисту думку були представники російських збройних сил - «наши ребята».

Свідок ОСОБА_8 в залі суду показав, що 12 квітня 2014 року він був очевидцем подій по захвату Слов`янського МВ ГУМВС України в Донецькій області. Під час захоплення адміністративної будівлі ОСОБА_2 виконувала функцію речника між загарбниками і мирним населенням, роз`яснювала, що відбувається. ОСОБА_2 казала «Это наши ребята, которые за час-два наведут порядок и всё будет так, как надо». «Наши ребята» ОСОБА_2 казала про загарбників.

Свідок ОСОБА_9 в залі суду показав, що на своєму власному досвіді йому відомо, що правоохоронна система у місті Слов`янськ не працює. Наприклад, з 2014 року не розслідується кримінальне провадження, де він є потерпілим. На стадії досудового розслідування винесено 17 ухвал слідчих суддів.

Згідно ст. 251 КУпАП - доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної

відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

На підтвердження провини, ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КупАП, уповноважена на складання протоколу особа надала до суду наступні письмові докази, які були досліджені та проаналізовані судом, а саме:

1)у відповідності до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ 019881 від 08.09.2020 року, вбачається, що 08.09.2020 року в період часу з 09 години 00 хвилин по 09 годину 30 хвилин, біля будинку № 10 по вул. Лозановича та будинку № 49 по вул. Василівській м. Слов`янська, гр. ОСОБА_1 на двох рекламних плакатах із зображенням гр. ОСОБА_2 здійснив написи чорною фарбою з аерозольного балончика, чим порушив спокій громадян. (а.с. 3).

Суд зазначає, що відповідно до ст.256 КпАП України, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначається дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Надаючи оцінку зазначеному вище протоколу, суд приходить до висновку, що протокол серії ВАБ 019881 від 08.09.2020 року відповідає вимогам ст. 256 КупАП, та під час його складення були дотримані всі передбаченні чинним законодавством права особи відносно якої він складався.

2)заява та поясненнями ОСОБА_5 , згідно яких він просить працівників поліції вжити заходи до невідомої особи, яка не реагує на його зауваження та здійснила два написи балончиком з чорною фарбою на бігбордах з зображенням ОСОБА_2 (а.с.5-6).

3)пояснення ОСОБА_1 , який вказав, що дійсно 08.09.2020 року приблизно о 09 годині 00 хвилин побачив зображення ОСОБА_2 та у зв`язку з тим, що її політична діяльність на його думку не підходить суверенній Україні вирішив зробити на її зображенні напис « ОСОБА_10 ». (а.с.7)

4)згідно протоколу огляду місця події від 08.09.2020 року та фотографіям з місця події видно, що об`єктом огляду є бульвар Пушкіна у м. Слов`янську по центру якого знаходиться клумба на якій також стоять рекламні банери із зображенням ОСОБА_2 . На двох банерах із зображенням ОСОБА_2 маються написи чорною фарбою «Ніколи знову», «Русіш швайне», «12.04.2014 Ніколи». (а.с. 8, 11-13).

5)відеозаписом з місця вчинення адміністративного правопорушення, на якому видно, що ОСОБА_1 на двох рекламних плакатах із зображенням ОСОБА_2 здійснив написи чорною фарбою з аерозольного балончику.

Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КпАП України відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Як було достовірно встановлено в судовому засіданні, та не заперечувалось учасниками судового розгляду, 08.09.2020 року в період часу з 09 години 00 хвилин по 09 годину 30 хвилин, біля будинку № 10 по вул. Лозановича та будинку № 49 по вул. Василівській м. Слов`янська, ОСОБА_1 на двох рекламних плакатах із зображенням гр. ОСОБА_2 здійснив написи чорною фарбою з аерозольного балончика, а саме « ОСОБА_6 », «Ніколи знову», та «12.04.2014 р. ніколи».

Відповідно до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно з положеннями ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Частиною 1 ст. 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права та свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Як передбачено ст. 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов`язаний з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає адміністративній відповідальності та встановити інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Склад адміністративного правопорушення включає в себе ознаки, які характеризують зовнішній прояв поведінки особи, його спрямованість та наслідки; ознаки, що характеризують правопорушника і його психічне ставлення до скоєного. Відповідно ознаки складу адміністративного правопорушення об`єднаються у чотири групи (елементи): об`єкт адміністративного правопорушення, об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, суб`єкт адміністративного правопорушення та суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення. Всі зазначені елементи складу адміністративного правопорушення є обов`язковими. Суб`єктивна сторона відображає психічне ставлення особи до скоєного діяння і наслідків, що наступають в результаті цього діяння. Вина особи є необхідним елементом суб`єктивної сторони.

Фабулою ст. 173 КУпАП визначено, що адміністративна відповідальність наступає за дрібне хуліганство, тобто нецензурну лайку в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян.

Дрібне хуліганство характеризується умислом, тобто особа, яка здійснює дрібне хуліганство, розуміє, усвідомлює, що своїми діями вона порушує громадський порядок і бажає або свідомо допускає прояв неповаги до суспільства.

Суть даного правопорушення зводиться до вчинення таких дій, що привели до порушення громадського порядку і спокою громадян.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого даною нормою, полягає у нецензурній лайці в громадських місцях, образливому ставленні до громадян та інших діях, що порушують громадський порядок і спокій громадян.

До поняття "інші подібні дії" відносяться такі прояви дрібного хуліганства, як: насильницьке вторгнення в громадські місця всупереч забороні певних осіб, покликаних слідкувати за порядком; співання нецензурних пісень, розповідання вульгарних анекдотів групам людей; вигуки, свист під час демонстрації кінофільмів; гвалт, крики з хуліганських мотивів біля вікон громадян у нічний час; публічне справляння природних потреб у невідведених для цього місцях; поява у громадському місці в оголеному вигляді; самовільне без потреби зупинення комунального транспорту; нанесення непристойних малюнків на тротуари, стіни, паркани, двері чи вчинення написів нецензурного змісту; грубе порушення черг, яке супроводжується ображанням громадян та проявом неповаги до них; знищення або пошкодження з хуліганських мотивів якого-небудь майна у незначних розмірах; зривання афіш, плакатів, газет, оголошень зі стендів; умисна (з бешкетництва) швидка їзда на автомобілях та мотоциклах по калюжах поблизу тротуарів, зупинок, інших місць скупчення людей тощо.

Обов`язковою ознакою об`єктивної сторони цього правопорушення є місце його скоєння, а саме - громадське місце, яке у відповідності до Розділу ІІ ч.2 п.20 Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань визначено, як місця, що використовуються громадянами для спільної роботи, відпочинку, пересування, проведення масових заходів та інших потреб (вулиці, площі, вокзали, аеропорти, магазини, кафе, бари, ресторани, музеї, клуби, пляжі в період їх роботи, а також громадський транспорт під час перебування в ньому громадян, ділянки лісу, поля під час проведення на їх території організованих масових зібрань), приміщення вокзалів, пасажирські (приміські) потяги, літаки, катери, пароплави, перони, платформи, пристані та інші місця під час очікування посадки та висадки пасажирів.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого або непрямого умислу. Особа усвідомлює, що її дії протиправні, вона передбачає, що в результаті їх здійснення будуть порушені громадський порядок і прагне до цього.

Проаналізувавши та дослідивши всі наявні в матеріалах справи про адміністративне правопорушення докази, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , свідків, оцінивши в сукупності всі зібрані та встановлені фактичні обставини, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, що сформульовані у п. 43 рішення від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини»), згідно яких «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпції, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом».

У рішеннях від 30.05.2013 року у справі № 36673/04 «Малофєєва проти Росії» та від 20.09.2016 року у справі № 926/08 «Карелін проти Росії», Європейський суд з прав людини зауважив, що формулювання правопорушення, викладене у фабулі постанови про адміністративне правопорушення, слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведена не судом, а перед судом у змагальному процесі. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки, таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За змістом завдань Кодексу України про адміністративні правопорушення та загальних норм Конституції України та Європейської конвенції з прав людини та

основоположних свобод, вина особи у вчиненні адміністративного правопорушення має бути доведена належними доказами, а будь-які сумніви і протиріччя повинні трактуватися на користь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Так судом достовірно встановлено та не було спростовано будь якими належними доказами, що ОСОБА_1 здійснюючи написи чорною краскою з власного балончику на рекламному зображенні ОСОБА_2 , як кандидата у мери м. Слов`янська, діяв як громадянин України з чіткою політичною позицією у вигляді опозиції до намірів ОСОБА_2 балотуватися на пост мера міста. Його позиція, в свою чергу, була викликана причетністю, на думку ОСОБА_1 , громадянки ОСОБА_2 до подій 2014 року, а саме до захоплення м. Слов`янська непередбаченими законом України збройним формуванням ДНР. Дії ОСОБА_1 в його власному розумінні та відповідно до його пояснень наданих в судовому засіданні були наповнені саме патріотичним змістом, направленим на недопущення повторення кривавих подій у м. Слов`янську у 2014 році та на інформування людей щодо зв`язку ОСОБА_2 із тими подіями, а не прямим умислом на завдання шкоди громадському порядку або спокою окремо взятих громадян.

ОСОБА_1 не мав жодного наміру на образу ОСОБА_2 як людини та жінки, а також членів її родини, чи на образу нації росіян або їх етногенезу, а лише під час своїх дій оцінював ОСОБА_2 з точки зору політичної площини.

Крім того ОСОБА_1 ніяким чином не прагнув саме до настання негативних наслідків у сфері громадського порядку, та крім того доказів цього факту суду надано не було.

Будь-які інші докази, які б вказували на посягання з боку ОСОБА_1 на громадський порядок чи спокій громадян, при вчиненні правопорушення, в матеріалах справи відсутні.

Суд також зазначає, що фраза «Русіш швайне» - не є табуйованою лексикою, яку мовці сприймають як відразливу чи непристойну. Зазначена фраза не є блюзнірством, прокльоном чи лайкою та не перебуває поза нормальним стилем спілкування. Крім того у чинному законодавстві України відсутні обмеження на використання такого лексичного сленгу у публічному житті, у ЗМІ тощо.

Як зазначає Європейський суд з прав людини у своєму у п. 31 рішення «Швидка проти України» від 30.01.2015 - згідно з усталеною практикою Суду, свобода вираження поглядів, гарантована пунктом 1 статті 10 Конвенції, є однією з важливих засад демократичного суспільства і однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції свобода вираження поглядів стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або несерйозні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Саме такими є вимоги плюралізму, толерантності та широти поглядів, без яких немає «демократичного суспільства». Крім того, стаття 10 захищає не тільки зміст ідей і інформації, що виражаються, але і форму їх поширення (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справах «Обершлік проти Австрії (№ 1)» (Oberschlick v. Austria (no. 1)), від 23 травня 1991 року, п. 57, Series А № 204, та «Women On Waves та інші проти Португалії» («Women On Waves» and Others v. Portugal), заява № 31276/05, л. 29 та п. 30, від 3 лютого 2009 року).

Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17 липня 1997 року, набула чинності для України 11 вересня 1997 року) та правових позицій, викладених в рішенні Європейського Суду з прав людини по справі «Бендерський проти України (заява № 22750/02 параграф 42) - відповідно до практики, яка відображає принцип здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлині обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо

зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого статтею 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод. Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення йде своїм корінням у більш загальний принцип, втілений у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Втім, це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що в матеріалах справи відсутні достатні дані, які б свідчили про те, що 08.09.2020 року мали місце дії ОСОБА_1 спрямовані на порушення громадського порядку та спокою громадян з хуліганських мотивів, а тому суд приходить до висновку про відсутність в діях особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, про яке йдеться у протоколі серії ВАБ № 019881 від 08.09.2020 року.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в разі встановлення відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин провадження у даній справі слід закрити.

Разом з тим, суд зазначає, що закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, не звільняє ОСОБА_1 від цивільної відповідальності за завдану власнику майна матеріальну шкоду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 173, 247, 283-285, 287-291 КУпАП, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 173 Кодексу України про адміністративне правопорушення, закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративне правопорушення, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку оскарження цієї постанови.

Постанова може бути оскаржена протягом 10 днiв до Донецького Апеляційного суду через Слов`янський міськарйонний суд Донецької області.

Суддя Слов`янського

міськрайонного суду

Донецької області Н.О. Дюміна