ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.10.2020 Справа №607/15510/20

провадження №3/607/5504/2020

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Ломакін В.Є., розглянувши матеріали, які надійшли від Тернопільського відділу поліції Головного управління національної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; громадянку України, місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 ; працюючу завідувачем ТДНЗ №30 ,

за ст.44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Із протоколу про адміністративне правопорушення від 09 вересня 2020 року серії ВАБ №401608 вбачається, що 08 вересня 2020 року о 10 год. 07 хв. завідувач закладу освіти Тернопільського дошкільного навчального закладу №30 Тернопільської міської ради ОСОБА_1 що за адресою: м.Тернопіль вул.Петлюри, 5, не вжито відповідних заходів щодо унеможливлювання відвідування закладів освіти здобувачами освіти, чим порушено вимоги пп.2 п.15 Постанови КМУ №641 від 22.07.2020 р. в аперіод дії на території м.Тернопіль «червоної зони» згідно протоколу №28 позачергового засідання Державної комісії з питань техногенно екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 03.09.2020 р.

Дії особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 кваліфіковано за ст.44-3 КУпАП, яка передбачає відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, не повідомивши про причини неявки, заяви про відкладення розгляду справи не подавала.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_1 адвокат Кавійчик В.П. звернулася до суду із клопотанням про закриття провадження щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.44-3 КУпАП, посилаючись на те, що в протоколі про адміністративне правопорушення вказано, що ОСОБА_1 не вжито заходів, щодо унеможливлення відвідування закладів освіти здобувачами освіти. Проте, в чинному законодавстві відсутній правовий механізм, який регламентував би порядок вжиття керівниками закладів освіти певних заходів, щодо не уможливлення відвідування закладів освіти її здобувачами. Пункт 15 постанови КМУ від 22.07.2020 р.№641, порушення якої ставлять у вину ОСОБА_1 , не містить вимоги, яка забороняє роботу освітніх закладів та не покладає на їх керівників обов`язку стосовно вжиття заходів, які б унеможливили відвідування здобувачами освіти. Тому, ОСОБА_1 , як завідувач дошкільного закладу освіти, не може виступати суб`єктом правопорушення. На даний час відсутній закон, який би обмежував громадян України в правах чи свободах визначених Конституцією України. Зазначена Постанова КМУ від 22.07.2020 р. №641 є підзаконним нормативним актом, яка повинна прийматися на виконання Конституції України та в межах визначених законом, через що підстави для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності передбаченою ст.44-3 КУпАП відсутні. Крім того, відповідно до ст.2 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод нікому не може бути відмовлено у праві на освіту.

Суд, заслухавши пояснення захисника, вивчивши протокол та матеріали, додані до нього, вважає, що у діях ОСОБА_1 відсутній склад правопорушення, передбачений ст. 44-3 КУпАП з наступних правових підстав.

Відповідно до п.п. 2 п. 15 Постанови КМУ№ 641від 22липня 2020року (у її редакції, яка діяла станом на час складання протоколу про адміністративне правопорушення), на території регіону (адміністративно-територіальної одиниці), на якій установлено червоний рівень епідемічної небезпеки, додатково до протиепідемічних обмежень, передбачених для зеленого, жовтого та помаранчевого рівня епідемічної небезпеки, забороняються: 2) відвідування закладів освіти здобувачами освіти.

Згідно п.п.3.1, 3.2 Рішення Конституційного Суду України № 10-р/2020 від 28.08.2020 року по справі №1-14/2020(230/20), 3.1. Відповідно до положень розділу II „Права, свободи та обов`язки людини і громадянина Основного Закону України, зокрема: громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом; не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками (частини перша, друга статті 24); кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом (частина перша статті 33); громадяни мають право збиратися мирно, без зброї і проводити збори, мітинги, походи і демонстрації, про проведення яких завчасно сповіщаються органи виконавчої влади чи органи місцевого самоврядування; обмеження щодо реалізації цього права може встановлюватися судом відповідно до закону (стаття 39); кожен має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом (частина перша статті 42); кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується; держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю (частини перша, друга статті 43); громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом (частина перша статті 46); кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло (стаття 48); кожен має право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування (частина перша статті 49); кожен має право на освіту (частина перша статті 53); кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (стаття 56). 3.2. Конституційний Суд України зазначає, що згідно зі статтею 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України; в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень; не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями24,25,27,28,29,40,47,51,52,55,56,57,58,59,60,61,62,63 Конституції України. Конституційний Суд України наголошує, що обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина є можливим у випадках, визначених Конституцією України. Таке обмеження може встановлюватися виключно законом - актом, ухваленим Верховною Радою України як єдиним органом законодавчої влади в Україні. Встановлення такого обмеження підзаконним актом суперечить статтям1,3,6,8,19,64 Конституції України.

Вимогами ч.1 ст.9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна, необережна) дія чи бездіяльність, яку посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачена адміністративна відповідальність.

Відповідно до положень п.3 ч.2 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а тому покладення на суд обов`язків ініціювати збір доказів для доказування вини особи суперечить принципам об`єктивності та неупередженості суду при розгляді справи та є неприпустимим.

Згідно з ч.2 ст.251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Як вбачається із протоколу про адміністративне правопорушення, його складено відносно керівника закладу освіти, хоча п.п.2 п. 15 Постанови КМУ № 641 від 22 липня 2020 року (у її редакції, яка діяла станом на час складання протоколу про адміністративне правопорушення), встановлено обмеження відвідування закладів освіти здобувачами освіти, тому керівник закладу освіти у даному випадку не може виступати суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП.

Крім цього, враховуючи обставини, встановлені у наведеному рішенні Конституційного Суду України № 10-р/2020 від 28.08.2020 року по справі №1-14/2020(230/20), а саме про те, що обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина є можливим у випадках, визначених Конституцією України, те, що таке обмеження може встановлюватися виключно законом - актом, ухваленим Верховною Радою України як єдиним органом законодавчої влади в Україні та про те, що встановлення такого обмеження підзаконним актом суперечить статтям 1, 3, 6, 8, 19, 64 Конституції України, суд приходить до переконання про відсутність підстав для притягнення особи, яка виконує функції, пов`язані із реалізацією конституційного права громадян України на освіту, за адміністративної відповідальності за ст.44-3 на підставі протоколу про адміністративне правопорушення, складеного із зазначенням про порушення цією особою вимог саме підзаконного акту, яким встановлено обмеження на час дії карантину.

За таких обставин, склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП у діяннях ОСОБА_1 відсутній.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у випадку відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Виходячи з вищенаведеного, вважаю, що провадження в адміністративній справі відносно ОСОБА_1 за ст.44-3 КУпАП закрити, в зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 9, 245, 251, 254, 256, 268, п.1 ч.1 ст.247, ст.ст.280,283-285 КУпАП України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст.44-3 Кодексу України про адміністративне правопорушення закрити, у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

СуддяВ. Є. Ломакін