Справа №463/1089/20
Провадження №3/463/380/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2020 року м. Львів

Суддя Личаківського районного суду м. Львова Стрепко Н.Л., за участі представника особи, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 , розглянувши об`єднані судом в одне провадження адміністративні матеріали, які надійшли з Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Туреччини, працюючого фрілансером, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення правопорушень, передбачених ст. 122-2, ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_4 29 січня 2020 року за адресою: м. Львів, пл. Соборна, керуючи транспортним засобом «Toyota Camry», р.н. НОМЕР_1 , на вимогу працівників поліції про зупинку транспортного засобу за допомогою синіх та червоних проблискових маячків та подачі голосової команди про зупинку в гучномовець, не зупинився та був затриманий шляхом переслідування на патрульному транспортному засобі на перехресті вулиць Личаківська-Мечнікова, а саме: був зупинений шляхом штучного затору із цивільних та службових транспортних засобів із д.н.з. 3768 та 4867, чим порушив п. 2.4 Правил дорожнього руху, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 122-2 КУпАП.

Крім того, з протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №418076 від 29 січня 2020 року вбачається, що ОСОБА_4 29 січня 2020 року о 00 год. 07 хв. на пл. Соборній у м. Львові, керував автомобілем марки «Toyota Camry», р.н. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей, почервоніння шкірних покривів обличчя. Від проходження огляду на стан сп`яніння за допомогою приладу «драгер» та у медичному закладі відмовився у присутності двох свідків, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху та вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В судовому засіданні 21 лютого 2020 року ОСОБА_4 , за участі перекладача дружини ОСОБА_5 , вказав, що вини не визнає та пояснив, що протоколи про адміністративні правопорушення були складені без перекладача. У день події він їхав додому, як з`ясувалось потім, у нього не були увімкнені фари, це побачили поліцейські та почали подавати сигнали зупинки. Він не зрозумів, що поліцейські зупиняють його, оскільки позаду нього їхало декілька машин. На перехресті вулиць Мечнікова-Личаківська поліція заблокувала двома автомобілями його авто. Поліцейські підійшли до нього, витягнули з машини, заламали руку та розсікли брову. Спитали чи є зброя. Вказав, що не міг зрозуміти, що сталося. Перекладача поліцейські не залучили, один з них говорив ламаною англійською, однак не міг пояснити причини зупинки. Вкінці зрозумів, що все це відбувається через вимкнені фари. Після зупинки поліцейські оглядали його авто, однак йому невідомо чи були складені документи, які надавали право для такого огляду. Також зазначив, що під час складення протоколу був лише один свідок, іншого він не бачив.

ОСОБА_6 ОСОБА_1 у судовому засіданні вказав, що працівниками поліції не було дотримано вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного сп`яніння, ОСОБА_2 не було роз`яснено належним чином його прав, не було залучено перекладача. Крім того, протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, було складено у присутності тільки одного свідка, хоча у протоколі зазначено двох. Стосовно правопорушення, передбаченого ст. 122-2 КУпАП, яке вміняється ОСОБА_2 , просив врахувати, що останній не зрозумів, що поліцейські вживають заходів для зупинки його автомобіля, після зупинки йому також нічого не пояснили. З урахуванням наведеного, просив провадження у справі про вчинення ОСОБА_2 адміністративних правопорушень закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складів адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-2 та ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Допитаний у судовому засіданні 21 лютого 2020 року свідок ОСОБА_7 пояснив, що 29 січня 2020 року перебував закордоном. На місці події не був, протоколу про адміністративне правопорушення не підписував, хоча вписаний свідком у такому. Зазначив, що у протоколі вказано адресу його матері, сам він проживає в іншому місці. З поліцейським, який складав даний протокол він не знайомий.

Допитаний у судовому засіданні 10 березня 2020 року свідок ОСОБА_8 пояснив, що дружина ОСОБА_2 ОСОБА_9 є його двоюрідною сестрою. У день події сестра подзвонила до нього, після чого він приїхав до ОСОБА_10 райвідділу поліції. Поліцейські не з`ясовували, чи він та дружина особи, відносно якої складався протокол про адміністративне правопорушення, є родичами, однак такі бачили, що вони приїхали разом. Зазначив, що не бачив іншого свідка під час підписання протоколу. Також він не чув, щоб поліцейські пропонували ОСОБА_2 пройти огляд на стан сп`яніння. На його думку, в ОСОБА_2 ознак алкогольного сп`яніння не було.

В судове засідання також викликався інспектор поліції ОСОБА_11 , який складав протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №418076 від 29 січня 2020 року щодо вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, однак такий, будучи належним чином повідомленим про час та місце судового засідання, в таке не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

За таких обставин, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи на підставі наявних матеріалів справи.

Заслухавши пояснення особи, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, та його представника, допитавши свідків, оглянувши матеріали справи, вивчивши наявні у ній докази, суд приходить до наступного.

Пунктом 2.4 Правил дорожнього руху на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №418001 від 29 січня 2020 року вбачається, що працівники поліції подавали сигнали за допомогою синіх та червоних проблискових маячків та голосові команди про зупинку в гучномовець.

У судовому засіданні ОСОБА_4 вказав, що бачив такі сигнали, однак не зрозумів, що вони адресовані йому.

Разом з тим, ч. 2 ст. 62 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що законні вимоги поліцейського є обов`язковими для виконання всіма фізичними та юридичними особами.

Як вбачається з постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серії ДП18 №4472021 від 29 січня 2020 року вбачається, що водій ОСОБА_4 керував транспортним засобом у темну пору доби без ввімкнених фар ближнього світла, чим порушив п.19.1 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 45 Закону України «Про Національну поліцію» засоби примусової зупинки транспорту застосовуються для примусової зупинки транспортного засобу, водій якого, зокрема, не виконав законні вимоги поліцейського щодо зупинки транспортного засобу.

Таким чином у поліцейських, які помітили, що в автомобіля «Toyota Camry», р.н. НОМЕР_1 , у темну пору доби вимкнені фари ближнього світла, виникли законні підстави для його зупинки, про що останні повідомляли ОСОБА_2 , як вказано у протоколі про адміністративне правопорушення, а також підтверджено останнім у судовому засідання. Те, що ОСОБА_4 не зрозумів, що такі вимоги стосуються його не може нівелювати законності вимог працівників поліції та служити поважною причиною для невиконання таких вимог.

Відтак суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 не виконав законну вимогу поліцейських про зупинку його транспортного засобу, чим порушиввимоги п. 2.4 Правил дорожнього руху.

Беручи до уваги наявні у матеріалах справи докази, а саме: протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №418001 від 29 січня 2020 року, запис з камер відео спостереження патрульних, постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серії ДП18 №4472021 від 29 січня 2020 року,суд приходить до висновку, що у діях ОСОБА_2 є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-2 КУпАП.

Враховуючи вищенаведене, характер вчинених правопорушень, особу правопорушника, а також тяжкість скоєного, вважаю, що ОСОБА_2 необхідно обрати адміністративне стягнення у виді штрафу в межах санкції статті, передбаченої ст. 122-2 КУпАП.

Крім того, ОСОБА_2 вміняється вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Пунктом 2.5 Правил дорожнього руху встановлено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до вимог ч. 7 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України 9 листопада 2015 року за № 1452/735 у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Разом з тим, ст. 130 КУпАП України встановлено відповідальність як за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

З письмових пояснень свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_8 вбачається, що ОСОБА_4 відмовився пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою алкотестера «Драгер», а також в лікаря-нарколога.

Разом з тим, з оглянутого в судовому засіданні запису з камер спостереження патрульних вбачається, що протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №418076 від 29 січня 2020 року був складений в Личаківському ВП ГУ НП у Львівській області за адресою: АДРЕСА_2 Львів, вул. Романчука АДРЕСА_3 18. Під час складення такого була присутня дружина ОСОБА_2 - ОСОБА_5 , яка виконувала функції перекладача, однак на відеозаписі не видно свідків. Під час допиту свідок ОСОБА_12 повідомив, що його не було під час складення даного протоколу, оскільки 29 січня 2020 року він перебував закордоном. Свідок ОСОБА_8 також підтвердив, що крім нього під час складення зазначеного протоколу інших свідків не було. Крім того, працівник поліції під час складення протоколу роз`яснював ОСОБА_2 про можливість проходження огляду на стан сп`яніння за допомогою алкотестера «Драгер» та в медичному закладі, однак не радив останньому їхати в медичний заклад, оскільки через цю ситуацію у нього можуть виникнути проблеми з міграційною службою. Стосовно відмови від проходження огляду, то поліцейський не роз`яснив ОСОБА_13 , що така прирівнюється до перебування особою у стані сп`яніння та за неї передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Як вбачається з додатку 1 до Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 12.03.2016 № 672/5, про скерування особи на проходження огляду на стан сп`яніння складається відповідне направлення. З матеріалів справи не вбачається, що таке було складене інспектором.

Відтак наявний у матеріалах справи відеозапис та пояснення свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_8 , надані в суді, спростовують їхні письмові пояснення. Таким чином протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №418076 від 29 січня 2020 року складений з порушенням вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України 9 листопада 2015 року за № 1452/735, зокрема: у присутності лише одного свідка, в неупередженості якого, до того ж, є сумніви, оскільки він є двоюрідним братом дружини ОСОБА_2 .Стосовно іншого свідка, вказаного у протоколі, то такий взагалі був відсутній на місці події. Крім того, працівник поліції, як вбачається з представленого відеозапису, не рекомендував ОСОБА_2 проходити огляд на стан сп`яніння у медичному закладі та, фактично, схиляв до відмови у проходженні такого огляду, не повідомивши особу про наслідки такої відмови.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленій у ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Така позиція Конституційного Суду України відповідає і правовій позиції Європейського суду з прав людини, який у своєму рішенні «Маліге проти Франції» від 23.09.1998 року визнав кримінально-правовий зміст адміністративного правопорушення, за яке передбачена санкція у виді позбавлення права керування транспортним засобом, що вимагає додержання процедурних гарантій, визначених Конвенцією і викладених у Рекомендації No R (91), зокрема: забезпечення права особи на захист, в тому числі: знати про можливість застосування адміністративної санкції та про факти, які ставляться їй у провину; мати достатньо часу для підготовки свого захисту; отримати інформацію про характер доказів, зібраних проти неї; обов`язок адміністративного органу нести тягар доказування є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до вчинення порушення;

Беручи до уваги наведене вище, а також те, що і сам ОСОБА_14 , і свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_8 , які давали пояснення під присягою та були попереджені про кримінальну відповідальність, вказали, що ОСОБА_12 не було під час складення протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №418076 від 29 січня 2020 року, таким чином дані, внесені у зазначений протокол, є недостовірними, а відтак такий не може братися судом до уваги як належний та допустимий доказ, що тягне за собою неналежність на недопустимість інших доказів, наявних у матеріалах справи, враховуючи презумпцію невинуватості особи під час вчинення адміністративного правопорушення, суд приходить до висновку про те, що факт відмови ОСОБА_2 від проходження огляду на стан сп`яніння не знайшов свого підтвердження у судовому засіданні, а вина останнього у законний спосіб ніякими доказами не доведена.

А тому суд приходить до висновку, що провадження у справі відносно ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 130 КУпАП підлягає закриттю у відповідності до вимог п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП України за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Окрім того, відповідно до ст.40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

Згідно з п.5 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення ставка судового збору становить 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 420,40 грн.

Керуючись ст. 33, 40-1, 122-2, 247, 279, 280, 283, 284, 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

п о с т а н о в и в:

ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні правопорушення передбаченого ст. 122-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення та обрати йому покарання у виді адміністративного штрафу у розмірі 9 (дев`яти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 153 (сто п`ятдесят три) гривні.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення - закрити за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , в користь держави судовий збір в розмірі 420 (чотириста двадцять) гривень 40 копійок.

Штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому даної постанови, а в разі її оскарження - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

У разі несплати штрафу у визначений строк, постанова надсилається для примусового виконання, а штраф стягується у подвійному розмірі, тобто становитиме 306 (триста шість) гривень.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення через Личаківський районний суд м. Львова.

Суддя: Стрепко Н.Л.