КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

6 березня 2020 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду - Дзюбін В.В.,

за участю особи, яка подала скаргу, - ОСОБА_1 ,

переглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Дарницького районного суду м. Києва від 6 вересня 2019 року,

у с т а н о в и в:

Цією постановою судді місцевого суду:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який народився в сел. Сенча Лохвицького району Полтавської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , -

визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183-1 КпАП України, та на нього накладене адміністративне стягнення у виді виконання суспільно корисних робіт на строк сто двадцять годин.

Також на підставі ст. 40-1 КпАП України постановлено стягнути з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в розмірі 384,20 грн.

Постановою судді місцевого суду ОСОБА_1 притягнений до адміністративної відповідальності за несплачення аліментів на утримання дитини, що призвело до виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.

Як визнав установленим за змістом постанови суддя місцевого суду, адміністративне правопорушення вчинене за таких обставин.

Боржник ОСОБА_1 не сплачує аліменти ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що призвело до виникнення заборгованості, сукупний розмір якої відповідно до розрахунку за період з січня 2016 року по 01.08.2019 року складає 73 546,31 грн., що перевищує суму відповідних платежів за шість місяців з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , вважаючи винесене суддею місцевого суду рішення про визнання його винуватим та притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 183-1 КпАП України незаконним і необґрунтованим, винесеним без його безпосередньої участі в судовому засіданні, просить: постанову судді Дарницького районного суду м. Києва від 6 вересня 2019 року скасувати та провадження в справі закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183-1 КпАП України, уточнивши вимоги апеляційної скарги в судовому засідання суду апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу за викладених у ній обставин; вивчивши матеріали адміністративної справи, перевіривши та оцінивши доводи скарги, викладені апелянтом, - суд апеляційної інстанції уважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню за таких підстав.

За змістом ст. ст. 245, 251, 252, 278 КпАП України, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Готуючись до розгляду справи про адміністративне правопорушення, зокрема, підлягають вирішенню питання: чи правильно складено протокол та інші матеріали справи, чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду, чи витребувано необхідні додаткові матеріали.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно належно з`ясовувати питання: чи було вчинене таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Також при розгляді справ про адміністративні правопорушення необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247, 280 КпАП України, а зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 цього Кодексу. У ній, зокрема, потрібно наводити докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначати мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 7 КпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Разом з тим, за змістом п. 42 рішення Європейського суду з прав людини "Бендерський проти України" від 15.11.2007 року зазначається, що право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді "заслухані", тобто належним чином вивчені.

Зазначені вимоги КпАП України при розгляді суддею місцевого суду адміністративної справи щодо ОСОБА_1 належним чином не виконані, виходячи з наступного.

Так, про дату, час і місце розгляду даної адміністративної справи ОСОБА_1 не був повідомлений у встановленому законом порядку, а тому у розгляді суддею Дарницького районного суду Київської області - участі не приймав, постанову в справі від 06.09.2019 року отримав після винесення оскаржуваного судового рішення, тобто 25.09.2019 року /а. с. 76/, апеляційну скаргу на неї подав 27.09.2019 року /а.с. 77/, а тому десятиденний строк на її оскарження, передбачений ч. 2 ст. 294 КпАП України, ним не пропущений.

Таким чином, дану адміністративну справу суддею місцевого суду розглянуто з істотними порушеннями процесуальних прав ОСОБА_1 , оскільки відповідно до вимог ст. 268 КпАП України справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Отже, ОСОБА_1 не було завчасно повідомлено про дату, час і місце судового засідання в даній справі.

До цього ж, суб`єктивна сторона адміністративних правопорушень, передбачених частинами 1-3 статті 183-1 КпАП України характеризуються виною у формі умислу, наявність чи відсутність якого підлягало ретельній перевірці суддею місцевого суду.

Як убачається з наданих суду апеляційної інстанції документів /а. с. 206, 207, 208, 209-210, 211, 212-216/, заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів складає 0,00 грн., в зв`язку з чим Дарницьким районним відділом державної виконавчої служби у місті Києві винесені постанови про закінчення виконавчого провадження, про скасування примусового виконання та про скасування відповідних тимчасових обмежень щодо апелянта.

Крім того, згідно з вимогами ч. 1 ст. 283 КпАП України постанова по справі про адміністративне правопорушення, зокрема, повинна містити зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення.

Між тим, протокол №22694604/2 від 02 серпня 2019 року про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 складений за ч. 1 ст. 183-1 КпАП України /а. с. 2-3/, при цьому стаття 183-1 КпАП України містить першу, другу і третю частини, проте апелянта суддею місцевого суду визнано винувати та піддано адміністративному стягненню за статтею 183-1 КпАП України /а. с. 81/.

Статтею 62 Конституції України, зокрема, передбачено, що усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитись на її користь.

Згідно ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини.

У відповідності до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі "Кобець проти України" (з урахуванням первісного визначення принципу "поза розумним сумнівом" у справі "Авшар проти Туреччини") доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростованих презумцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Отже, недотримання суддею місцевого суду вимог ст. ст. 7, 245, 251, 252, 268, 278, 280, 283, 284 КпАП України про необхідність всебічного, повного та об`єктивного з`ясування обставин справи, і вирішення її в точній відповідності із законом, призвело до прийняття щодо ОСОБА_1 незаконного й необґрунтованого рішення.

За таких обставин, постанова судді місцевого суду не може залишатися чинною та підлягає скасуванню, а провадження в справі щодо ОСОБА_1 на підставі п. 1 ст. 247 КпАП України - закриттю за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 181-3 КпАП України.

Зважаючи на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов остаточного висновку про задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. 294 КпАП України, Київський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову судді Дарницького районного суду м. Києва від 6 вересня 2019 року щодо ОСОБА_1 - скасувати та провадження в адміністративній справі на підставі п. 1 ст. 247 КпАП України закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183-1 КпАП України.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду В. В. Д з ю б і н