Житомирський апеляційний суд
Справа №274/3978/20 Головуючий у 1-й інст. Вдовиченко Т. М.
Категорія ч.1 ст. 130 КУпАП Доповідач Бережна С. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2020 року м.Житомир

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду Бережна С.В., розглянула апеляційну скаргу захисника Кравця М.А. в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 на постанову Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 24 липня 2020 року за ч.1 ст.130 КУпАП щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , місце роботи не вказав,

в с т а н о в и в:

Постановою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 24 липня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.130 ч.1 КУпАП, та накладено на нього стягнення у виді штрафу у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 384,20 грн. судового збору.

Згідно постанови суду, 09.05.2020 року о 21-15 год на 0 км + 34 м автодороги М-21 Дубова водій ОСОБА_1 , в порушення вимог п. 2.9(а) ПДР України, керував автомобілем ВАЗ 21150, д.н.з. НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Медичний огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився у встановленому законом порядку у медичному закладі у лікаря-нарколога КНП ЦРЛ Бердичівського району та підтверджується висновком медичного закладу КНП ЦРЛ від 27.05.2020 року Дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В поданій в інтересах правопорушника ОСОБА_1 апеляційній скарзі захисник Кравець М.А. просить зазначену постанову суду скасувати та закрити провадження у справі. Стверджує, що огляд ОСОБА_1 на стан сп`яніння проведено з порушенням встановленого порядку, передбаченого ч.ч.1-3 ст.266 КУпАП, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 року № 1452/735. ОСОБА_1 не було запропоновано пройти огляд на місці ДТП, хоча він висловлював однозначну згоду на проходження огляду, що підтверджується, зокрема, записом з нагрудної камери поліцейського. В оскаржуваній постанові зазначено, що огляд на стан сп`яніння підлягав проведенню саме у медичному закладі, так як підставою виклику працівників поліції була ДТП за участю ОСОБА_1 . Однак, у ДТП за участю ОСОБА_1 відсутні особи, що загинули або травмовані, що підтверджується, зокрема, й записом з нагрудної камери поліцейського. Таким чином, висновок про дотримання порядку проведення медичного огляду є хибним. Попри те, що ОСОБА_1 направлено на огляд до медичного закладу 09.05.2020 року, висновок було складено лише 27.05.2020 року за його відсутності, тобто з порушенням строку складання висновку. З таким висновком ОСОБА_1 не було ознайомлено у встановленому Інструкцією від 09.11.2015 року № 1452/735 порядку. Крім того, згаданою вище Інструкцією від 09.11.2015 року № 1452/735 у додатку 4 затверджено форму висновку. Водночас, висновок, долучений до протоколу про адміністративне правопорушення, не відповідає вказаній формі. Особу ОСОБА_1 було встановлено лише з його слів як при спілкуванні з працівниками поліції, так і при здійсненні огляду в медичному закладі. Також поза увагою суду залишився той факт, що висновок від 27.05.2020 р. та «результати» містять різні показники концентрації алкоголю. Так, у «результатах» вказано 2,21 %, а у висновку - 2,25%. На запит суду акт № 4 від 09.05.2020 року медичною установою не надано. Натомість надіслано копію результатів токсилогічного дослідження методом ГХ від 14.05.2020 р. В оскаржуваній постанові суд зазначає, що вказані «результати» є аналогічними акту медичного огляду. Проте, це різні документи й акт відображає більше відомостей, враховуючи зовнішні прояви стану алкогольного сп`яніння, а не лише результати лабораторних досліджень. Протокол про адміністративне правопорушення не можна вважати належним доказом, так як він оформлений з порушенням положень ч. 2 ст. 254 КУпАП. 09.05.2020 року відносно ОСОБА_1 у поліцейських виникла підозра про перебування у стані алкогольного сп`яніння і цього ж вечора його було доставлено до медичного закладу та відібрано зразки крові для лабораторних досліджень. Проте, протокол про адміністративне правопорушення, надісланий до суду, складено лише 04.06.2020 року за відсутності ОСОБА_1 та копію не вручено, що свідчить про порушення порядку оформлення процесуального документа. В оскаржуваній постанові суд вказує на відсутність у поліцейського фізичної можливості оформити протокол у встановлені строки. Однак, це суперечить зазначеним правовим нормам щодо складання акту, висновку відразу після огляду особи та матеріалів справи. Так, у висновку від 27.05.2020 року вказано, що підставою його складання був акт № 4 від 09.05.2020 року, що вказує на хибний висновок суду про поважність підстав пропуску встановленого правовими нормами строків оформлення спірних документів.

Апелянт також зазначає, що суд посилається в оскаржуваній постанові на пояснення ОСОБА_2 як належний доказ керування ОСОБА_1 транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що суперечить ст. 266 КУпАП та правовому висновку Верховного Суду, відображеному у постанові у постанові від 29.04.2020 року по справі №161/5372/17, відповідно до якого цінність свідка полягає в його безпосередньому об`єктивному сприйнятті обставини справи за допомогою органів чуттів і відсутності юридичної зацікавленості у вирішенні справи. Як слідує з аналізу ст. 266 КУпАП стан алкогольного сп`яніння визначається на підставі показників спеціальних технічних засобів або шляхом лабораторних досліджень, що, відповідно до Інструкції оформляється актом огляду, складеним поліцейським, роздруківкою на папері показників спеціального технічного засобу або висновком щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння у встановленій формі. Таким чином, пояснення ОСОБА_2 не є належними доказами, що підтверджують перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння.

Також судом зазначено про визнання ОСОБА_1 факту вживання алкоголю та керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, спробу ОСОБА_1 домовитись з поліцейськими щодо уникнення адміністративної відповідальності. Однак, таке твердження є надуманим, так як не підтверджується жодним доказом, заперечується самою особою та свідчить про упереджене ставлення суду. Власне як і посилання на суду на затягування розгляду справи та надання пояснень з висвітленням недоліків документів, долучених до протоколу, як намагання уникнути адміністративної відповідальності.

З огляду на те, що протокол про адміністративне правопорушення складено з порушенням порядку його оформлення, висновок не відповідає визначеній формі, огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння проведено з порушенням визначеного Кодексом України про адміністративні правопорушення та Інструкцією порядком, письмові пояснення ОСОБА_2 не є належним доказом по даній справі, а відеозапис з нагрудної камери поліцейського не відображає рівень алкоголю, вважає, що до суду не надано належних доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, визначеного ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Також захисник зазначає, що 01.07.2020 р. набув чинності Закон України від 22.11.2018 № № 2617-УІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» і ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

В судові засідання апеляційного суду ОСОБА_1 та його захисник Кравець М.А. не з`явилися, були належним чином повідомлені про час та місце апеляційного розгляду справи. Додатково апелянтом було додано до апеляційної скарги копії судових рішень в інших справах за аналогічних, як він вважає, обставин, а також було надано письмове клопотання про закриття провадження по справі на підставі п.7 ст. 247 КУпАП, оскільки у зв`язку з апеляційним оскарженням постанова суду, якою ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні правопорушення, не набрала законної сили, а на час розгляду апеляційним судом апеляційної скарги строки строк накладання адміністративного стягнення, передбачений ст. 38 КУпАП, закінчився.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та зміст постанови суду першої інстанції, врахувавши долучені в ході апеляційного розгляду документи та клопотання захисника про закриття провадження по справі, вважаю, що апеляційна скарга захисника Кравця М.А. та клопотання про закриття провадження на підставі п.7 ст. 247 КУпАП не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.280 КУпАП зазначається, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. При цьому обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції в достатній мірі врахував вимоги ст.245, 252, 280 КУПАП щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи і вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП наступає за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

При цьому відповідно до положень ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобам підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів працівником міліції у присутності двох свідків. У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, працівником міліції з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення.

Огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності працівника міліції. Кожний випадок огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, у закладі охорони здоров`я реєструється в порядку, визначеному спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі охорони здоров`я.

При цьому згідно ч.5 даної норми огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Зазначені вище положення коресподуються з положеннями Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (надалі Інструкція)та Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду (надалі Порядок).

Проаналізувавши обставини вчинення ОСОБА_1 правопорушення, дії працівників поліції та медичних працівників в ході його огляду на стан сп`яніння, докази, наявні в матеріалах справи та рішення суду першої інстанції, вважаю, що висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується розглянутими в судовому засіданні доказами та доводами сторони захисту не спростовується.

З матеріалів справи та оскаржуваної постанови вбачається, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ОБ №453565 від 04.06.2020 року (а.с.5), висновком щодо результатів медичного огляду водіїв та виявлення стану алкогольного сп`яніння від 27.05.2020 року (а.с.10) до акту №4 від 09.05.2020 року, витребуваним судом першої інстанції результати токсикологічного дослідження методом ГХ крові на вміст алкоголю № 1695 від 14.05.2020 року (а.с.42).

Також вина ОСОБА_1 підтверджується долученими до адміністративного протоколу за ч.1 ст.130 КУпАП відносно ОСОБА_1 письмовими поясненнями ОСОБА_3 (а.с.8), згідно яких, 09.05.2020 року близько 21-15 год. останній рухався на своєму автомобілі, відчув удар в задню частину автомобіля. Коли зупинився та вийшов з автомобіля, то побачив, що з його авто зіткнувся автомобіль ВАЗ 2115, д.н.з. НОМЕР_1 . Під час спілкування з водієм ВАЗ побачив , що у нього були ознаки алкогольного сп`яніння. По прибуттю працівників поліції водій ОСОБА_4 погодився на проходження медогляду в Бердичівській ЦРЛ. Також вина ОСОБА_1 підтверджується відеозаписом зазначеної події від 09.05.2020 року з нагрудної камери поліцейського, який на СD-R диску долучений до адміністративного протоколу (а.с.12) та з якого вбачається, що мала місце ДТП, учасниками якої є гр. ОСОБА_2 та гр. ОСОБА_1 , і за візуальними ознаками останній перебував в стані алкогольного спяніння, а саме: нечітка мова, порушення координації рухів. При цьому, з даного відеозапису вбачається, що під час розмови з поліцейським ОСОБА_1 визнав той факт, що він був п`яний та керував автомобілем у такому стані.

Крім того, вказані обставини підтверджуються і протоколом про адміністративне правопорушення серії ОБ №168427 від 09.05.2020 року відносно ОСОБА_1 за ст.124 КУпАП (а.с.13) та схемою ДТП до вказаного протоколу (а.с.11).

Всі перелічені вище в цій постанові докази узгоджуються між собою, відповідають критеріям доказів, визначеним положеннями ст.251 КУпАП, є беззаперечними та такими, що підтверджують порушення ОСОБА_1 п.2.9 (а) ПДР України і, як наслідок, вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Всі наведені в цій постанові обставини та докази були предметом дослідження судом першої інстанції, який прийшов до вірного та обгрунтованого висновку про винність ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення в межах санкції вказаної частини відповідної статті КУпАП.

Доводи апеляційної скарги захисника Кравця М.А. в інтересах ОСОБА_1 про те, що огляд ОСОБА_1 на стан сп`яніння проведено з порушенням встановленого порядку, передбаченого ч.ч.1-3 ст.266 КУпАП та вказаній вище в цій постанові Інструкції не спростовують висновків суду про порушення ОСОБА_1 ПДР України та доведеного факту перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння під час керування транспортним засобом, тобто наявності складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Твердження про те, що в матеріалах справи відсутнє направлення водія на проходження огляду на стан сп`яніння, не може бути підставою для задоволення апеляційної скарги, оскільки відсутність такого направлення сама по собі не спростовує наявність правопорушення, про що зазначалось вище, і є доведеним дослідженими доказами, наявними в матеріалах справи відносно ОСОБА_1 .

Наведені з в апеляційній скарзі можливі порушення щодо порядку проведення огляду на стан сп`яніння, а саме те, що огляд не проводився на місці, а відразу в медичному закладі, а також складання висновку про перебування в стані алкогольного сп`яніння не відразу після проведення огляду, а зі спливом значного часу без присутності правопорушника, невідповідність форми такого висновку, формі, встановленій законом, встановлення особи правопорушника при його огляді без відповідних документів, різних показників сп`яніння, зазначених у висновку та в результатах токсикологічного дослідження не можуть вплинути на рішення суду про встановлення факту того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння при обставинах, зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення, та не спростовують того, що додані до протоколу докази поза розумним сумнівом доводять вину ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП. Зазначені недоліки є формальними, при цьому апелянтом самого факту перебування водія під час керування автомобілем в стані алкогольного сп`яніння ніяким чином не заперечується під час апеляційного розгляду, та не заперечувалося і під час розгляду справи в суді першої інстанції.

При цьому додатково слід зазначити, що доводи захисника про те, що поза увагою суду залишився той факт, що висновок від 27.05.2020 року та «результати» щодо освідування ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння містять різні показники концентрації алкоголю, зокрема у «результатах» вказано 2,21 %, а у висновку - 2,25% не можуть вплинути на наведені вище висновки , оскільки така різниця, на переконання апеляційного суду, жодним чином не виключає того, що останній перебував в стані алкогольного сп`яніння на момент керування транспортним засобом, та може носити характер описки.

Неспроможними є також і доводи захисника про те, що протокол про адміністративне правопорушення не можна вважати належним доказом, так як він оформлений з порушенням положень ч. 2 ст. 254 КУпАП, а саме протокол про адміністративне правопорушення складено лише 04.06.2020 року за відсутності ОСОБА_1 та копію не вручено. Як вірно встановлено судом першої інстанції, забір біоматеріалу у ОСОБА_1 на предмет вмісту алкоголю був здійснений 09.05.2020 року, а його лабораторні дослідження були виконані лише 14.05.2020 року, що об`єктивно перешкодило працівникам патрульної поліції скласти відповідний протокол щодо ОСОБА_1 через відсутність відповідних висновків медичного закладу щодо наявності чи відсутності перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння. При цьому, відповідно до матеріалів справи ОСОБА_1 запрошувався до підрозділу патрульної поліції для оформлення адміністративних матеріалів за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Тобто, органом патрульної поліції були здійснені всі можливі необхідні дії з метою належного оформлення відповідних матеріалів за ч.1 ст.130 КУпАП. А тому висновок суду першої інстанції про те, поліцейський в силу фізичної неможливості відповідно до ч.2 ст.254 КУпАП не міг оформити протокол про адміністративне правопорушення не пізніше 24 годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення є обгрунтованим та з ним погоджується і апеляційний суд.

Безпідставними є також доводи апеляційної скарги захисника про те, що пояснення ОСОБА_2 не є належними доказами, що підтверджують перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння . У відповідності до зазначеної в цій постанові «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного … сп`яніння …», а саме п.3 Розділу I, ознаками алкогольного сп`яніння є запах алкоголю з порожнини рота , порушення координації рухів, порушення мови , виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці.

В своїх письмових поясненнях ОСОБА_2 , будучи учасником ДТП , вказав про наявність в ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння, що в подальшому було підтверджено результатами токсикологічного дослідження методом ГХ крові на вміст алкоголю № 1695 від 14.05.2020 року. За таких обставин доводи про можливе упереджене відношення ОСОБА_2 спостовані, і його письмові пояснення є належним та допустимим доказом в розумінні ст.251 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що надуманими є висновки суду про визнання ОСОБА_1 факту вживання алкоголю та керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, спробу ОСОБА_1 домовитись з поліцейськими щодо уникнення адміністративної відповідальності спростовуються матеріалами справи, дослідженими судом першої інстанції доказами, яким надана належна та обгрунтована оцінка, яка викладена в оскаржуваній постанові відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП.

Що стосується доводів апеляційної скарги про необхідність закриття провадження по справі на підставі п.6 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із скасуванням акта, який встановлює адміністративну відповідальність, то зазначені доводи також визнаються апеляційним судом безпідставними з огляду на наступне.

Відповідно до ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, зокрема, є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до частин першої та другої статті 8 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають.

Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (частина перша статті 9 КУпАП).

На час вчинення адміністративного правопорушення 09.05.2020 року діяла наступна редакція ч. 1 ст. 130 КУпАП «керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб накладення штрафу в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян.»

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22 листопада 2018 року № 2617-VIII, який набрав чинності 01 липня 2020 року, внесено зміни до таких законодавчих актів України, а саме у Кодексі України про адміністративні правопорушення статтю 130 викладено в такій редакції: «Стаття 130. Керування суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Керування річковими, морськими або маломірними суднами судноводіями в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а так само передача керування судном особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а також відмова осіб, які керують річковими, морськими або маломірними суднами від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, -

тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від сорока до шістдесяти годин, з позбавленням права керування всіма видами плавучих засобів на строк від одного до трьох років.

Дії, передбачені частиною першою цієї статті, вчинені особами, які не мають права керування річковими, морськими або маломірними суднами,

-тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від сорока до шістдесяти годин.

Уживання судноводієм після аварійної події за його участю алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником), або після того, як судно було зупинено на вимогу поліцейського або іншої уповноваженої законом посадової особи до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого огляду,

-тягне за собою накладення штрафу на судноводіїв у розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування всіма видами плавучих засобів на строк три роки».

У Кримінальному кодексіУкраїни доповнено статтею 286-1 такого змісту: « Стаття 286-1. Керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції

1. Керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, або відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку медичного освідування на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а так само вживання водієм транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди за його участю алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником), або після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного освідування з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого медичного освідування

-караються штрафом від однієї тисячі до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.

2. Ті самі дії, вчинені повторно, -

караються штрафом у розмірі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк від двох до трьох років».

В даному випадку посилюється відповідальність.

Відповідно до положень статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

У пункті 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1-рп/1999, справа № 1-7/99, зазначається, що в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма).

За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Дія нормативно-правових актів у часі раніше визначалась тільки в окремих законах України (стаття 6 Кримінального кодексу України, стаття 8 Кодексу України про адміністративні правопорушення, стаття 3 Цивільного процесуального кодексу України та інші). Конституція України, закріпивши частиною першою статті 58 положення щодо неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, водночас передбачає їх зворотну дію в часі у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують юридичну відповідальність особи, що є загальновизнаним принципом права. Тобто щодо юридичної відповідальності застосовується новий закон чи інший нормативно-правовий акт, що пом`якшує або скасовує відповідальність особи за вчинене правопорушення під час дії нормативно-правового акта, яким визначались поняття правопорушення і відповідальність за нього.

Відповідальність можлива лише за наявності в законі чи іншому нормативно-правовому акті визначення правопорушення, за яке така юридична відповідальність особи передбачена, і яка може реалізовуватись у формі примусу зі сторони уповноваженого державою органу.

У Рішенні від 13 травня 1997 року № 1-зп Конституційний Суд України наголосив: «Стаття 58 Конституції України 1996 року закріплює один з найважливіших загальновизнаних принципів сучасного права - закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Це означає, що вони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності.

Закріплення названого принципу на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта.

Принцип незворотності дії в часі поширюється також на Конституцію, яка є Основним Законом держави (Преамбула Конституції України).

Виняток з цього принципу допускається лише у випадках, коли закони та інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи (частина перша статті 58 Конституції України)» (абзаци перший - четвертий пункту 5 мотивувальної частини Рішення).

У Рішенні від 5 квітня 2001 року N 3-рп/2001 Конституційний Суд України дійшов такого висновку: «Конституція України закріпила принцип незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (частина перша статті 58). Це означає, що дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникни і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Закріплення принципу незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів є гарантією безпеки людини і громадянина, довіри до держави. Винятки з цього конституційного принципу, тобто надання закону або іншому нормативно-правовому акту зворотної сили, передбачено частиною першою статті 58 Конституції України, а саме: коли закони або інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи» (абзаци перший і другий пункту 4 мотивувальної частини Рішення).

У Рішенні від 13 березня 2012 року N 6-рп/2012 Конституційний Суд України підкреслив: «... У своїх рішеннях вже висловлював позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів: закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом» (абзац третій пункту 5 Рішення).

Таким чином, загалом нормативні акти діють після набрання ними чинності на майбутнє, а принцип зворотності закону та іншого нормативно-правового акта пов`язується з послабленням відповідальності. Як зазначив Конституційний Суд України, принцип незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів є також гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи в громадян упевненість у тому, що їхнє нинішнє становище не буде погіршено прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта.

Отже, під час практичного застосування принцип незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів тісно пов`язаний із принципом правової визначеності як основної складової принципу верховенства права.

Так, згідно із частиною першою статті 8 Основного Закону «в Україні визнається й діє принцип верховенства права». Складовою верховенства права є принцип правової визначеності, основою якого є ідея передбачуваності очікування суб`єктом відносин визначених правових наслідків (правового результату) своєї поведінки, яка відповідає наявним у суспільстві нормативним приписам. Конституційний Суд України у своїх рішеннях неодноразово наголошував на тому, що принцип правової визначеності вимагає ясності й однозначності правової норми та забезпечення того, щоб ситуації й правовідносини залишалися передбачуваними (правові позиції Конституційного Суду України в рішеннях від 22 вересня 2005 року N 5-рп/2005, від 29 червня 2010 року N 17-рп/2010, від 22 грудня 2010 року N 23-рп/2010, від 11 жовтня 2011 року N 10-рп/2011).

До події, факту, суд, застосовує той закон під час дії якого вони настали або мали місце.

Такий висновок суду узгоджується з позицією Верховного суду. Так, Касаційний кримінальний суд у складі Верховного суду в своєму листі від 03 липня 2020 року за № 370/0/158-20 зазначив, що суди мають здійснювати розгляд справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 130 КУпАП, які було вчинено до 01 липня 2020 року, відповідно до цієї статті у редакції, чинній на час вчинення таких діянь.

Таким чином судом першої інстанції цілком обгрунтвано застосовано при розгляді даної справи положення ч.1 ст. 130 КУпАП в редакції, що діяла на час вчинення ОСОБА_1 правопорушення.

Крім того безпідставними є також і доводи захисника про необхідність закриття провадження по справі на підставі п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з закінченням на час апеляційного розгляду строків накладання стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП., викладені в клопотанні від 26.08.2020

Дійсно на час розгляду справи апеляційним судом, враховуючи дату вчинення правопорушення 09.05.2020 року тримісячний строк строки накладання стягнення, передбачений ч.2 ст. 38 КУпАП закінчився, разом з тим в межах зазначеного строку судом першої інстанції дана справа була розглянута, та судом було прийнято рішення про притягнення ОСОБА_1 , до адміністративної відповідальності з накладаннням відповідого стягнення. Таким чином Стягнення судом накладено в межах строку, передбаченого ч.2 ст. 38 КУпАП,і той факт, що дана постанова суду була оскаржена в апеляційному порядку та у зв`язку з цим не набрала законної сили, не може свідчити про наявність такої підстави для закриття провадження в апеляційній інстанції, що передбачена п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП

З огляду на викладене, підстав для скасування постанови суду з мотивів, наведених в апеляційній скарзі захисника Кравця М.А. в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 та для закриття провадження як на підставі п.1, 6 ,7 ч.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу правопорушення, скасування акту, який встановлює адміністративну відповідальність та у зв`язку з закінченням строків, передбачених ст. 38 КУпАП, апеляційний суд не вбачає, постанова суду є законною та обгрунтованою.

Керуючись ст. ст.285, 294 КУпАП, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника Кравця М.А. в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 24 липня 2020 року за ч.1 ст.130 КУпАП щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя: