Номер справи 237/4014/20
Номер провадження 3/237/2169/20
ПОСТАНОВА

Іменем України

22.12.20 року м. Курахове

Суддя Мар`їнського районного суду Донецької області Кучко Яна Юріївна, розглянувши матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

На адресу Мар`їнського районного суду Донецької області надійшов матеріал про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП.

В протоколі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 інкриміновано те, що вона не виконує покладені на неї обов`язки по забезпеченню необхідних умов виховання неповнолітнього сина ОСОБА_2 , що виразилось у не забезпеченні дитини необхідною їжею та олдягом

ОСОБА_1 у судовому засіданні свою провину у вчиненні адміністративного правопорушення визнала у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази за внутрішнім переконанням в сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, прихожу до висновку про те, що справа підлягає закриттю за відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП.

Згідно зі ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Частиною 1 статті 9 КУпАП встановлено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення.

Склад правопорушення - сукупність передбачених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак діяння, які характеризують (визначають) його як правопорушення і є підставою для притягнення суб`єкта правопорушення до юридичної відповідальності.

Законодавче тлумачення поняття доказів у справі про адміністративне правопорушення наведене у ст. 251 КУпАП України, відповідно до якої доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

В протоколі про дамінітрстативне правопорушення об`єктивна сторона інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 184 КУпАП викладена як незабезпечення останньою своєї дитини необхідною їжею та одягом.

При цьому суд зазначає, що наявність складу адміністративного правопорушення в силу вимог ст. 251 КУпАП встановлюється на підставі поданих суду доказів.

Водночас, до протоколу долучено лише письмові пояснення ОСОБА_3 в яких викладено інші фактичні обставини справи, зокрема те, що ОСОБА_1 перебувала у стані алкогольного сп`яніння та залишила свою дитину під хвірткою до воріт, а сама поїхала на таксі.

Отже, вказані пояснення не містять жодних відомостей про незабезпечення дитини одягом та їжею та суперечать інкримінованому ОСОБА_1 правопорушенню у зв`язку з чим суд не приймає їх у якості належного та допустимого доказу.

Окремо суд зазначає, що будь-яких доказів на підтвердження перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння до матеріалів справи не долучено, відомості про користування останньою послугами таксі в матеріалах справи також відсутні.

Також, суд зазначає, що прийняття вказаного письмового пояснення свідка у якості допустимого доказу свідчитиме про порушення принципів адміністративного судочинства, зокрема принципу безпосередності дослідження доказів, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду по справі № 560/751/17 від 27 червня 2019 року.

Стосовно долученого до матеріалів справи рапорту працівника поліції то суд акцентує увагу на тому, що за своїм характером вказаний рапорт не може бути визнаний у якості належного та допустимого доказу, оскільки обставини, що викладаються в рапорті, безпосередньо сприймались працівником поліції, який склавши протокол про адміністративне правопорушення переносить своє суб`єктивне сприйняття юридичної ситуації на матеріальний носій, тобто рапорт, намагаючись штучно збільшити доказову базу за фактом інкримінованого правопорушення. Інакше кажучи, працівник поліції, після складання протоколу про адміністративне правопорушення, повинен довести викладені у протоколі обставини переконливими та об`єктивними доказами, а не складеними працівником поліції рапортами, в даному випадку рапорт відіграє роль допоміжного інструменту, який лише деталізує, більш широко розкриває викладені у протоколі обставини, описуючи хід вчинених працівником поліції дій, застосовані ним заходи забезпечення розгляду справи, тощо, а не є об`єктивним доказом.

У зв`язку з вищезазначеним суд вважає за можливе також звернутись до правового висновку Верховного Суду викладеного за фактом надання оцінки критерію допустимості показів працівника поліції в межах розгляду справи про адміністративне правопорушення (постанова від 29 квітня 2020 року № 161/5372/17). Цінність свідка полягає в його безпосередньому об`єктивному сприйнятті обставини справи за допомогою органів чуттів і відсутності юридичної зацікавленості у вирішенні справи. І саме з огляду на своє нейтральне становище людина здатна об`єктивно та правильно засвідчити події і факти так, як вони дійсно відбувалися для можливості уникнення формалізму та зловживання процесуальними правами. Однак у розглянуті ВС справі основним та єдиним доказом вчинення правопорушення стали пояснення зацікавленої особи відповідача, який є працівником поліції, а тому останні не можуть бути допустимим доказом.

Таким чином, особою, уповноваженою на складання протоколу про адміністративне правопорушення до протоколу про адміністративне правопорушення не долучено будь-яких належних та допустимих доказів наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП.

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення, за відсутності інших процесуальних джерел доказів, не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діяння, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи.

У своєму рішенні «Кобець проти України» від 14.02.2008 року Європейський суд з прав людини наголошує, що при оцінці доказів суд застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Згідно ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. У справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06.12.1998р. (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинуватості вимагає серед іншого, щоби, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа вчинила правопорушення, яке ставиться йому в провину; обов`язок доведення лежить на обвинуваченні, і всі сумніви повинні тлумачитися на користь обвинуваченого.

При цьому суд враховує, що у своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року ЄСПЛ звертає увагу, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

З врахуванням наведеного, суд вважає, що факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.184 КУпАП не знайшов свого підтвердження під час розгляду матеріалів адміністративної справи в суді, а тому провадження в даній справі необхідно закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю через відсутність події та складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, ч. 1 ст. 184 КУпАП, керуючись ст. ст. 23, 33, 279, 280, 283, 284 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП, закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова в порядку провадження по справах про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови шляхом подання скарги до Донецького апеляційного суду через Мар`їнський районний суд Донецької області.

Суддя Яна Юріївна Кучко