Справа №461/9040/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2020 року суддя Галицького районного суду м. Львова Мисько Х.М., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , представника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності Дикунського М.В., розглянувши матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, непрацюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1

за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

в с т а н о в и в:

згідно протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 11 листопада 2019 року о 03 годині 38 хвилину м. Львові на пр. Свободи, 1/3 керував транспортним засобом MERCEDES BENZ ML 350 д.н.з. НОМЕР_1 перебував з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей, нестійка хода). Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, водій відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ч.1 ст.130 КУпАП.

ОСОБА_1 та його представник в судовому засіданні факт правопорушення заперечили. Подали письмові заперечення, в яких вказали на те, що наявні матеріали по справі про адміністративне правопорушення не містять належних та допустимих доказів складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130КУпАП. Крім того, зазначили, що в момент затримання ОСОБА_1 не перебував за кермом транспортного засобу. Просили закрити провадження по справі, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Частиною 1 ст.130 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п.2.9 (а) Правил дорожнього руху України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Згідно п. 2.5 Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно п. 6 Розділу ІІ Наказу № 1452/735 від 09 листопада 2015 року «Про затвердження Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу проводиться в присутності двох свідків.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, про відсутність в діях громадянина ОСОБА_1 складу вищенаведеного адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, з огляду на наступне.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 11 листопада 2019 року серії ОБ №158190, ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків.

З відеоматеріалів, наданих Управлінням патрульної поліції у Львівській області на запит суду, вбачається, що такі неодноразово перериваються, містяться в окремих файлах та відображають лише візуальну обстановку обставин складення протоколу про адміністративне правопорушення. Крім того, з вказаних відеоматеріалів не встановлено факт перебування за кермом автомобіля, також на відео не зафіксовано самого транспортного засобу ОСОБА_1 .

Згідно письмових пояснень свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вказано, що ОСОБА_1 в їхній присутності відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки.

Проте, допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 показав, що під час складання протоколу на ОСОБА_1 по вул. Дорошенка у м. Львові, його автомобіля поруч не було. Крім того, останній наголошував на тому, що він не перебував за кермом автомобіля.

Відповідно до наданих заперечень на протокол про адміністративне правопорушення, представник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності зазначає, що ОСОБА_1 не вчиняв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, оскільки взагалі не керував транспортним засобом MERCEDES BENZ ML 350 д.н.з. НОМЕР_1 , зокрема не робив цього в стані алкогольного сп`яніння, відтак підстав для проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння в працівників патрульної поліції були відсутні. Вимога працівників щодо проведення такого огляду була незаконною.

Крім того, у запереченнях на протокол про адміністративне правопорушення зазначено, що транспортний засіб MERCEDES BENZ ML 350 д.н.з. НОМЕР_1 був зупинений працівниками патрульної поліції на вул. Листопадового чину у м. Львові, під керуванням товариша ОСОБА_4 . Сам, ОСОБА_1 сидів на передньому сидінні пасажира, оскільки вживав спиртні напої. До автомобіля зі сторони водія підійшов патрульний, ОСОБА_5 відчинив вікно, оскільки в салоні був запах алкоголю від ОСОБА_1 патрульні запропонували Олегу пройти тест на алкоголь. Після певних розмов з працівниками поліції, особі, яка притягується до адміністративної відповідальності запропонували сісти у службовий автомобіль в якому знаходились інші патрульні. В подальшому двоє працівників поліії залишились біля зупиненого транспортного засобу, а ОСОБА_1 з іншими патрульними катались по місту на їхньому службовому автомобілі . Приблизно через 30 хвилин, одному з працівників поліції зателефонували та повідомили, що водій ОСОБА_5 поїхав з місця, де було зупинено транспортний засіб MERCEDES BENZ ML 350 д.н.з. НОМЕР_1 . Відповідно патрульні повідомили ОСОБА_1 , раз так неправильно себе повів його товариш, то вони на нього оформлять протокол за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно до ч.1 ст.265-2 КУпАП, у разі наявності підстав вважати, що водієм вчинено порушення, передбачені частинами першою, другою, третьою і четвертою статті 130 цього Кодексу, працівник уповноваженого підрозділу, що забезпечує безпеку дорожнього руху, тимчасово затримує транспортний засіб шляхом блокування або доставляє його для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку, що дозволяється виключно у випадку, якщо розміщення затриманого транспортного засобу суттєво перешкоджає дорожньому руху або створює загрозу безпеці руху, або транспортний засіб розміщений на місцях, призначених для зупинки, стоянки, безоплатного паркування транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю, в тому числі за допомогою спеціального автомобіля - евакуатора. При тимчасовому затриманні транспортного засобу складається акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, форма якого затверджується Кабінетом Міністрів України.

Актів огляду та тимчасового затримання транспортного засобу із зазначенням способу такого тимчасового затримання (блокування чи доставка на спеціальний майданчик за допомогою евакуатора) інспектором складено не було, що свідчить про те, що ОСОБА_1 не здійснював керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння та не був зупинений працівниками поліції під час керування.

У поясненнях представник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності зазначає, що матеріали справи не містять будь-яких відомостей, які б стверджували наявність запису про тимчасове затримання транспортного засобу, а тому підстав вважати, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння та чи взагалі керував таким, не має.

Згідно п. 4 ст. 129 Конституції України, однією із засад судочинства є змагальність сторін і закон не покладає на суд обов`язок збирати докази винуватості чи невинуватості особи.

Згідно з ч. 2 ст. 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Статтею 245 цього ж Кодексу передбачено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп / 2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпції, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинності.

Відповідна позиція Конституційного Суду України узгоджується з правовим позиціям Європейського Суду з прав людини, практика якого при розгляді справ судами в обов`язковому порядку використовується як джерело права відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини ». Зокрема, у рішенні від 10 лютого 1995 року, у справі «Аллене де Рібемон проти Франції», Європейський Суд зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості значно ширше, ніж це передбачають: презумпція невинності обов`язкове не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин. В свою чергу, у рішенні «Маліга проти Франції» від 23.09.1998 року ЄСПЛ визнав кримінально - правовий зміст адміністративного правопорушення, за яке передбачена санкція у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом.

Аналіз вищенаведених положень свідчить про те, що, якщо за вчинення адміністративного правопорушення, передбачена, крім іншого, така санкція, як позбавлення права керувати транспортним засобом, таке інкриміноване діяння має характер кримінального, що, в свою чергу, говорить про необхідність забезпечення і дотримання процедурних гарантій, визначених Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Практика Європейського Суду вказує на те, що обов`язок адміністративного органу нести тягар доведення є складовою презумпції невинності і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до скоєння порушення.

Аналізуючи докази по даній справі з точки зору їх допустимості, об`єктивності та достатності, приходжу до висновку, що вина громадянина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення в ході розгляду справи є не доведеною.

Протокол про адміністративне правопорушення серії ОБ №158190 від 11 листопада 2019 року не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, оскільки в ньому не зазначено всіх матеріалів (документів), що додаються до протоколу.

З відеоматеріалу, долученого до протоколу про адміністративне правопорушення, вбачається лише візуальна фіксація обставин складення протоколу про адміністративне правопорушення, матеріали перериваються, розміщені в окремих файлах, деякі з яких практично неможливо якісно прослухати, а тому встановити стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 чи дійсно він керував транспортним засобом є неможливим. Крім того, на відеозаписі не зафіксовано транспортного засобу MERCEDES BENZ ML 350 д.н.з. НОМЕР_1 .

Також слід зауважити, що відеозапис з нагрудних камер не може бути допустимим доказом у даній справі, оскільки такий в порушення вимог «Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних камер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них», затвердженої Наказом НПУ від 03.02.2016 року №100 є переривчастим.

Пунктом 5 вищенаведеної Інструкції передбачено, що включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Письмові пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які долученні до матеріалів адміністративної справи щодо відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння суд не бере до уваги, оскільки такі спростовані поясненнями свідка ОСОБА_3 в судовому засіданні. Застосовуючи принцип безпосереднього дослідження доказів, тобто того, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, такі письмові пояснення не можуть бути прийняті до уваги, як допустимі докази.

Таким чином, суд бере до уваги в якості доказів лише ті покази, які були отримані безпосередньо під час допиту в судовому засіданні.

Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду.

Згідно п.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку відсутності складу адміністративного правопорушення.

Статтею 62 Конституції України встановлено, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Враховуючи усе вищенаведене, а також беручи до уваги те, що провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності, вважаю, що ОСОБА_1 не вчиняв порушення, передбачене ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а відтак його слід звільнити від адміністративної відповідальності, у зв`язку з відсутністю події адміністративного правопорушення та складу адміністративного правопорушення в його діях, а провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, щодо нього слід закрити.

Керуючись ст.ст.247, 283, 284 КУпАП, -

постановив:

Звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності, у зв`язку з відсутністю події адміністративного правопорушення та складу адміністративного правопорушення в його діях, а провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, щодо нього закрити.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня її винесення до Львівського апеляційного суду через місцевий суд. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя Х.М. Мисько