Номер провадження: 33/813/1474/20
Головуючий у першій інстанції Непорада О. М.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.12.2020 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Сегеда С.М.,
за участю:
секретаря Ющак А.Ю.,
представника апелянта Військової частини НОМЕР_1 Фурманова О.А.,
розглянувши матеріали адміністративної справи за апеляційною скаргою військової частини НОМЕР_1 на постанову Малиновського районного суду м.Одеси від 04 вересня 2019 року про закриття провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:
зазначеною постановою
у відношенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адміністративне провадження закрито на підставі п.1 ч.1 ст.247 Кодексу України про адміністративні правопорушення(далі КУпАП), у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.
У відповідності до протоколу про адміністративне правопорушення, серії ОБ №161092 від 19.06.2019 року, водій ОСОБА_1 24.09.2018 року о 20 год. 55 хв., керуючи автомобілем Volkswagwn Passat, державний номерний знак (далі - д.н.з.) НОМЕР_2 , по вул. Люстдорфська дорога вул. Транспортна, в м.Одесі, не вибрав безпечну швидкість руху, при виникненні небезпеки для руху не вжив заходів для зменшення швидкості, при увімкненні сигналу світлофора, що дозволяє рух, не надав дорогу т.з. УАЗ, військовий номерний знак (далі - в.н.з.) 1013Е6, що завершував проїзд перехрестя, та скоїв зіткнення. При вказаній дорожньо-транспортній пригоді (далі ДТП) автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.
В судовому засіданні водій ОСОБА_1 з обставинами, викладеними в протоколі про адміністративне правопорушення, не погодився, винним себе у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав та пояснив, що 24.09.2018 року о 21 год. 00 хв. він керував транспортним засобом Volkswagen Passat, д.н.з. НОМЕР_2 , у салоні була пасажирка ОСОБА_2 та рухався по вулиці Люстдорфська дорога зі сторони провулку Високого в напрямку вулиці Бреуса, йшов дощ, дорога була мокра, рухався зі швидкістю приблизно 60-70 км./год. в крайньому лівому ряду. Під`їжджаючи до перехрестя з вулицею Транспортна, бачив як горів зелений сигнал світлофору в його напрямку. На перехресті побачив автомобіль УАЗ, в.н.з. НОМЕР_3 , який виїхав з вулиці Транспортна у зв`язку з чим почав екстрено гальмувати, однак трапилось зіткнення, в результаті ДТП постраждав він та його пасажирка. Також зазначив, що під час руху їхав на зелений сигнал світлофору.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_2 підтвердила показання ОСОБА_1 .

В судовому засіданні водій автомобіля УАЗ, в.н.з. НОМЕР_3 , гр. ОСОБА_3 пояснив, що 24.09.2018 р. о 20 год. 55 хв. він керував вказаним транспортним засобом та рухався по вул. Транспортна, в бік Люстдорфської дороги. Зупинився перед світлофором на червоне світло у середній смузі руху. Дочекавшись включення зеленого світла світлофора, почав рух через Люстдорфську дорогу на вулицю Косовська. Не закінчивши свій маневр на Люстдорфській дорозі, в праву передню частину автомобіля в`їхав автомобіль Фольцваген Пассат, який проїжджав перехрестя на червоне світло світлофора, який рухався по Люстдорфській дорозі з права на ліво по руху його автомобіля, на великій швидкості.

З підстав викладеного, суд дійшов висновку про те, що в діях водія автомобіля Volkswagwn Passat, д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, у зв`язку з чим суд своєю постановою від 04 вересня 2019 року закрив провадження у справі, черезвідсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Разом з тим, в мотивувальній частині оскаржуваної постанови, суд першої інстанції помилково зазначив про відсутність складу адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_4 , який взагалі не є учасником адміністративного провадження.

Не погоджуючись із вказаною постановою, тимчасово виконуючий обов`язки командира військової частини (далі - в/ч) НОМЕР_1 капітан - ОСОБА_5 01.12.20 року подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову Малиновського районного суду м.Одеси від 04 вересня 2019 року скасувати, та постановити нову, якою визнати винним ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, та накласти на нього адміністративне стягнення, передбачене ст.124 КУпАП, та стягнути з ОСОБА_1 майнову шкоду у сумі 161 790 грн.

Крім того, ОСОБА_5 подав до Одеського апеляційного суду заяву про поновлення йому строку на апеляційне оскарження вищевказаної постанови, з посиланням на те, що військова частина не приймала участі у справі і копію постанови їй не направляли і з повним текстом постанови вони ознайомилися лише 27.11.2020 року, після ознайомлення з матеріалами справи, у зв`язку з чим з поважної причини в/ч НОМЕР_1 пропустила строк на її апеляційне оскарження.
Також ОСОБА_5 зазначив, що автомобіль УАЗ, в.н.з. НОМЕР_3 , яким в момент ДТП керував ОСОБА_3 , є власністю в/ч НОМЕР_1 , однак до теперішнього часу не відремонтований. Зазначені обставини в своїй сукупності свідчать про те, що в/ч НОМЕР_1 є потерпілим у вказаній адміністративній справі, як то передбачено ст. 269 КУпАП, а тому у відповідності до ст. 287 КУпАП мають право апеляційного оскарження постанови суду першої інстанції.

До суду апеляційної інстанції з`явився лише представник заявника апеляційної скарги в/ч НОМЕР_4 Фурманов О.І., який діє на підставі довіреності (а.с.77). Учасники ДТП ОСОБА_1 і ОСОБА_3 до суду апеляційної інстанції не з`явились, будучи належним чином і завчасно (за 10 днів) викликаними в судове засідання на 21.12.2020 року, на 11 год. 30 хв., про причини неявки в судове засідання, суд не повідомили (а.с.75, 76), у зв`язку з чим апеляційний суд вирішив слухати справу за участю представника в/ч3519 Фурманова О.І., на підставі наявних у справі доказів та діючого міжнародного і національного законодавства.

Вивчивши клопотання ОСОБА_5 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню виходячи з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, власником автомобіля УАЗ, в.н.з. НОМЕР_3 , є в/ч НОМЕР_1 , якій вказаним ДТП завдану матеріальну шкоду, в той час, коли водій вказаного транспортного засобу гр. ОСОБА_3 був військовослужбовцем вказаної військової частини на час ДТП і йому особисто майнової шкоди не завдано.
Зазначені обставини свідчать про те, що потерпілим від вказаного ДТП є саме в/ч НОМЕР_1 , а не водій вказаного транспортного засобу гр. ОСОБА_3 , а тому представник вказаної військової частини має право на апеляційне оскарження постанови суду, що передбачено статями 269 та 287 КУпАП.
Так, у відповідності до ст. 269 КУпАП потерпілим є особа, якій адміністративним правопорушенням заподіяно моральну, фізичну або майнову шкоду. Потерпілий має право знайомитися з матеріалами справи, заявляти клопотання, при розгляді справи користуватися правовою допомогою адвоката, іншого фахівця в галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, оскаржувати постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Таким чином, та у зв`язку з тим, що в/ч НОМЕР_1 є потерпілою по даній адміністративній справі, однак не була залучена до участі у справі і копія оскаржуваної постанови її представнику була вручена лише 27.11. 2020 року, строк на апеляційне оскарження судового рішення підлягає поновленню.

Що стосується суті апеляційної скарги, то апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, провадження по справам про адміністративні правопорушення повинно бути засновано на своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванню обставин справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

При цьому, відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
У відповідності до ст. 252 КУпАП оцінка доказів здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Крім того, згідно з ч.1 ст.268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
За змістом ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Згідно з вимогами ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі-Конвенція), «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи судом …, який … становить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення…».
Поняття «кримінальне обвинувачення» має «автономне» значення, котре не залежить від класифікації, що застосовується у внутрішньо-правових системах Держав-учасниць (справа «Блохін проти Росії», рішення від 23.03.2016 року, п. 179; Адольф проти Австрії, п. 30).
До кримінально-процесуального аспекту статті 6 Конвенції належать адміністративні правопорушення правил, які караються штрафами, обмеженням водійських прав, такими, як зняття балів, або призупинення чи скасування водійських прав (справи Луц проти Німеччини, п. 182, Шмауцер проти Австрії, Ігор Паскарі проти Республіки Молдова, п. п. 20-23).
Тому стаття 124 КУпАП , якою передбачено, що за порушення дорожнього руху, яке спричинило пошкодження транспортних засобів, на особу може бути накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року, в контексті статті 6 Конвенції належить до кримінально-процесуального аспекту.
Пункт 1 ст. 6 Конвенції застосовується протягом усього провадження, метою якого є встановлення обґрунтованості «кримінального обвинувачення» включно зі стадією проголошення судового рішення.

Європейський Суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у своїй прецедентній практиці (справи «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» та ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»), визначив строк давності, як передбачене законом право порушника уникнути від переслідування або притягнення до суду за закінченням певного строку після скоєння правопорушення. Строки давності, які характерні для національних правових систем держав-учасниць, відповідають кільком цілям, в числі яких забезпечення правової визначеності та остаточності, попередження порушень прав обвинувачених, які могли б бути зменшені, якби судам доводилося розглядати їхні справи на основі доказів, що могли бути неповними за спливом часу (ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» рішення від 20.09.2011 року, п. 570 та «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства», рішення від 22.10.1996 року, п.51).
За національною класифікацією, адміністративне переслідування і призначення винним справедливого покарання відповідає цілям адміністративного судочинства, рівно як і відмова від адміністративного переслідування невинних.
Визначивши межі публічного переслідування, законодавець поряд із судовим захистом забезпечує процесуальну економію, оперативність при розгляді справ та профілактику правопорушень.
Цим, зокрема, обумовлено встановлення в КУпАП в якості підстави закриття провадження у справі - за спливом строків давності.

Відповідно до статті 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.
Пункт 2 чт. 6 Конвенції забезпечує «право вважатися невинуватим доти, доки вину не буде доведено в законному порядку».
Мета та наміри Конвенції, як інструменту захисту людини, вимагає, щоб її положення тлумачилися та застосовувалися таким чином, щоб її гарантії були практичними та ефективними (див. справа «Soering проти Сполученого Королівства», рішення від 07.07.1989 року, п. 87).

ЄСПЛ в своїх прецедентних рішеннях зазначає, що практичність та ефективність гарантій при тлумаченні та застосуванні положень Конвенції стосується і права, закріпленого в статті 6 пункту 2 Конвенції: презумпції невинуватості (див. справи «Allen проти Сполученого Королівства», рішення від 12.07. 2013 року п.п.92-93, «Allenet de Ribemont проти Франції», рішення від 10.02.1995 року, п. 35).
Презумпція невинуватості, яка розглядається як процесуальна гарантія, в контексті самого кримінального провадження, накладає вимоги щодо, зокрема, тягаря доведення, правових презумпцій факту і права.
Визначивши строк давності в національному законодавстві, законодавець надав право порушнику уникнути від переслідування або притягнення до суду за закінченням певного строку після скоєння правопорушення.

За змістом ч. 2 ст. 38 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення, що відноситься до компетенції судів загальної юрисдикції, може бути накладено не пізніше, як через три місяці з дня вчинення правопорушення.
Пункт 7 ст. 247 КУпАП містить правило, згідно з яким, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП.
В силу презумпції невинуватості за міжнародними та національними нормами права особа, відносно якої справа про адміністративне правопорушення закрита у зв`язку із закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності, не може вважатися винною.

Проаналізувавши норми національного закону та, враховуючи конвенційні положення стосовно строків давності, суд апеляційної інстанції, використовуючи право, надане судам загальної юрисдикції тлумачити зазначені норми для цілей подолання суперечної правозастосовної практики, яка послабляє гарантії державного захисту прав, свобод і законних інтересів громадян від свавільного адміністративного примусу, дійшов до наступного висновку.
Строк давності не тільки забезпечує правову визначеність та остаточність судового рішення, попередження порушень прав осіб, які притягуються до адміністративної відповідальності, але й надає законне право порушнику уникнути переслідування або притягнення до суду за закінченням певного строку після скоєння правопорушення, в даному випадку, притягнення до адміністративної відповідальності за закінченням строку давності, який передбачений національним законом ч. 2 ст. 38 КУпАП.

Висновок у постанові суду про наявність вини за межами строку давності притягнення до адміністративної відповідальності буде порушенням презумпції невинуватості та права на справедливий суд за статтею 6 Конвенції.
З огляду на викладене, є безпідставними вимоги заявника апеляційної скарги та представника в/ч НОМЕР_1 Фурманова О.І. про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні ДТП за порушення ним вимог статті 124 КУпАП з притягненням ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності зі стягненням з нього на користь в/ч НОМЕР_1 завданої матеріальної шкоди у розмірі 161 790 грн.

Разом з тим, апеляційний суд зазначає, що відмова від адміністративного переслідування через сплив строків давності притягнення до адміністративної відповідальності не може перешкоджати реалізації права на відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок неправомірних дій, у конкретному випадку - внаслідок ДТП.
Тому закриття провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності особи за ст. 124 КУпАП з підстав п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП - за закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності, не є перешкодою для встановлення в інших процедурах винуватості особи в якості підстави або її невинуватості з метою притягнення до цивільної відповідальності.

Тобто, спори про відшкодування майнової шкоди та компенсації моральної шкоди на користь потерпілих внаслідок адміністративного правопорушення підлягають вирішенню судом у порядку цивільного судочинства.
Особи, які були учасниками в адміністративному провадженні, приймають участь в таких спорах, як суб`єкти приватно-правового права і можуть доводити свою невинуватість та заподіяну шкоду у процедурі цивільного судочинства.
Інше перешкоджало б судовому захисту прав осіб, зробивши ілюзорним механізм компенсації шкоди.

З огляду на викладене, апеляційний суд позбавлений можливості вирішити питання про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності або вирішити питання про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, оскільки на час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, спливли строки, передбачені ч.2 ст. 38 КУпАП про притягнення особи до адміністративної відповідальності.
При цьому апеляційний суд зазначає, що адміністративні матеріали надійшли до суду апеляційної інстанції 02.12.2020 року (а.с.73), тобто вже після спливу строків, передбачених вищевказаною нормою адміністративного права про притягнення особи до адміністративної відповідальності.
Так, ч. 2 ст. 38 КУпАП встановлено, що якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначених у частині третій цієї статті.
Пунктом 7 ст. 247 КУпАП передбачається, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладення адміністративного стягнення.

У зв`язку з викладеними обставинами, апеляційний суд вважає за необхідне оскаржувану постанову суду скасувати і прийняти постанову, якою провадження у справі закрити у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Керуючись п.7 ч.1 ст. 247, ст.ст. 289, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 задовольнити.

Поновити військовій частині НОМЕР_1 строк на апеляційне оскарження постанови Малиновського районного суду м.Одеси від 04 вересня 2019 року.
Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 задовольнити, постанову Малиновського районного суду м.Одеси від 04 вересня 2019 року про закриття провадження відносно ОСОБА_1 скасувати, і прийняти постанову, якою провадження у справі закрити, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складений 28.12.2020 року.

Суддя Одеського апеляційного суду С.М. Сегеда