Дата документу Справа № 328/1387/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №328/1387/20 Головуючий в 1 інст. Андрущенко О.Ю.
Провадження №33/807/660/20 Доповідач в 2 інст. Тютюник М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 жовтня 2020 року місто Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Тютюник М.С., розглянувши в залі Запорізького апеляційного суду у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Токмацького районного суду Запорізької області від 11 серпня 2020 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, стягнуто судовий збір.

Згідно з оскаржуваною постановою, 21.06.2020 року о 10 год. 40 хв. громадянин ОСОБА_1 на автодорозі Н 21 Старобільськ-Луганськ керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння: різкий запах алкоголю з роту, почервоніння обличчя, тремтіння рук. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків. Від керування був відсторонений.

Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції ОСОБА_1 , вважає, постанову суду незаконною і такою, що прийнята з грубим порушенням норм діючого законодавства у зв`язку з наступним. Так, суд першої інстанції в порушення ст.268 КУпАП розглянув справу у відсутність ОСОБА_1 за наявності його заяви про відкладення розгляду справи, чим порушив його права на захист. Вказівка суду щодо затягування ним справи безпідставна, оскільки він військовослужбовець і має обмеження у пересуванні, судові повістки він не отримував так як не знаходиться за місцем реєстрації. Звертає увагу, що починаючи із 01.07.2020 року відповідальність за інкриміноване йому адміністративне правопорушення було виключено із ст. 130 КУпАП (на момент розгляду справи), а тому суд першої інстанції не мав правових підстав, для притягнення його до адміністративної відповідальності за вказаною нормою. Зазначає, що факт вживання алкоголю 21.06.2020 року не заперечує, однак категорично заперечує факт керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння. Так, того дня він перебував у автомобілі в якості пасажира, коли закінчилося пальне його товариші пішли за пальним, а він залишився в автомобілі. Співробітники поліції відразу запропонували йому пройти огляд на стан сп`яніння у Новоайдарській лікарні, на що він відмовився, оскільки не міг залишити транспортний засіб без нагляду, він не керував ним і не заперечував про вживання алкоголю. Він запропонував поліцейським пройти огляд на стан сп`яніння безпосередньо на місці, за допомогою спеціальних технічних засобів, але йому було відмовлено, тому огляд був проведений з порушенням вимог ч. 2 та 3 ст. 266 КУпАП. Крім того, він повністю заперечує пояснення свідків, стосовно того, що вів себе агресивно, погрожував лікарям та іншим присутнім, оскільки це не відповідає дійсності. Вказує, що в матеріалах справи відсутнє направлення на огляд. Просить скасувати постанову суду та закрити провадження у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

У призначене судове засідання апеляційного суду ОСОБА_1 не з`явився, був своєчасно та належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи в апеляційному суді, надав письмову заяву про розгляд справи у його відсутність, тому розгляд справи, згідно ч.6 ст. 294 КУпАП, проводиться за відсутності особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, встановивши відсутність порушення норм процесуального та матеріального права, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дослідити в судовому засіданні наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Вищевказані вимоги закону судом виконані в повному обсязі.

Відповідаючи на доводи апеляційної скарги щодо порушення судом вимог ст. 268 КУпАП, апеляційна інстанція виходить із наступного.

Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» в п.41 наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 був присутнім при складанні протоколу про адміністративне правопорушення серії БР № 032815 від 21.06.2020 року за ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с. 3).

Отже, ОСОБА_1 був попереджений про те, що йому слід очікувати виклику з суду, а відмова від отримання копії протоколу про адміністративне правопорушення, є його особистим вибором і переваг не надає.

Судом першої інстанції здійснювався виклик ОСОБА_1 у судові засідання, призначені на 21.07.2020 р. та 11.08.2020 року, однак останній до суду не з`явився.

У матеріалах справи наявна заява ОСОБА_1 від 10.08.2020 року про відкладення розгляду справи для надання йому можливості звернутися за юридичною допомогою (а.с.20).

Однак, суд першої інстанції проаналізувавши клопотання не знайшов підстав для його задоволення і розглянув справу про адміністративне правопорушення у відсутність належним чином повідомленої особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

При цьому, слід відмітити, що питання про відкладення розгляду справи є правом суду і залежить від поважності причин неможливості явки до судового засідання. Не завжди розгляд справи за відсутності певних осіб є проявом саме істотного порушення вимог процесуального закону, що могло завадити суду ухвалити законне рішення.

Суд апеляційної інстанції, констатуючи розгляд даної справи про адміністративне правопорушення за відсутності ОСОБА_1 не вважає, що це перешкодило суду прийняти за своєю суттю правильне рішення.

Відповідаючи на інші доводи апелянта суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Суд першої інстанції, з огляду на матеріали справи, дійшов обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Так, матеріали справи, які були також і у розпорядженні суду першої інстанції містять протокол про адміністративне правопорушення серії БР № 032815 від 21.06.2020 року (а.с. 3), письмові пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (4-5), довідка Новоайдарського ВП ГУНП в Запорізькій області від 21.06.2020 року відповідно до якої ОСОБА_1 протягом року до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП не притягувався (а.с. 8).

Місцевий суд, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, прийшов до правильного висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення.

Доводи апелянта, що він не керував транспортним засобом апеляційний суд вважає безпідставними з огляду на наступне.

Так, в суді першої інстанції були допитані свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які були очевидцями відмови ОСОБА_1 від проходження огляду для визначення стану алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку.

Так, свідок ОСОБА_2 зазначила, що під час виконання службових обов`язків в Новоайдарівській лікарні працівниками поліції був доставлений ОСОБА_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, який вів себе досить агресивно, погрожував лікарям та іншим присутнім. Від проходження огляду в лікарні ОСОБА_1 відмовився, в подальшому був складений відносно нього протокол про адміністративне правопорушення. Жодних заяв про те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом він не робив.

Свідок ОСОБА_3 , яка працює в Новоайдарівській лікарні, зазначила, що дійсно ОСОБА_1 доставили працівники поліції до лікарні для проведення огляду на стан сп`яніння. ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду, у зв`язку з чим, відносно нього був складений протокол про адміністративне правопорушення. Після того, як працівники поліції залишили приміщення лікарні, прибули співробітники Військової служби правопорядку у ЗСУ, в присутності яких, ОСОБА_1 погодився пройти огляд на стан сп`яніння. За результатами огляду виявлено в останнього стан алкогольного сп`яніння.

Об`єктивних підстав ставити під сумнів достовірність викладених обставин в поясненнях свідків, по справі не вбачається.

З огляду на зазначені свідчення свідків, які надали аналогічні пояснення тим, які були зафіксовані одразу після події, вбачається, що ОСОБА_1 не заперечував факту керування транспортним засобом за обставинами зазначеними у протоколі про адміністративне правопорушення.

Посилання апелянта, як на підставу не керування транспортним засобом на протокол серії ДНС-2/521 складений відносно нього за ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, в якому зазначено, зокрема, що солдат ОСОБА_1 , який перебував в автомобілі ВАЗ д.н. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння не здатні спростувати висновок місцевого суду, викладений в оскаржуваній постанові.

При цьому, співробітники військової комендатури смт. Новоайдар прибули вже після зупинення транспортного засобу за участю ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 не спростував покази свідків та не надав нових доказів щодо керування автомобілем іншою особою. Переконливих даних щодо керування транспортним засобом іншою особою апелянт не навів. Матеріали справи не містять відомостей щодо перебування у автомобіля поміж ОСОБА_1 інших осіб.

Таким чином, об`єктивні обставини на спростування висновків суду, викладених у оскаржуваній постанові відсутні.

Натомість, пояснення свідків узгоджуються із іншими доказами і повністю відображають обставини події, які зазначені у протоколі. Сукупність досліджених доказів засвідчує обґрунтованість висновків суду з приводу доведеності провини ОСОБА_1 і їх відповідність критерію достатності для такого висновку.

Сам ОСОБА_1 не заперечував факту вживання алкогольних напоїв і перебування в алкогольному сп`янінні, що в подальшому, після приїзду до медичного закладу представників Військової служби правопорядку у ЗСУпідтвердилося і висновком лікаря від 21.06.2020 року за № 197.

Наведене в свою чергу слугує підтвердженням обґрунтованих підозр працівників поліції щодо наявності у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння.

Доводи апеляційної скарги, що огляд був проведений з порушенням вимог ч. ч. 2, 3 ст. 266 КУпАП не заслуговують на увагу. ОСОБА_1 був доставлений до медичного закладу з явними ознаками алкогольного сп`яніння, де у присутності працівників поліції та свідків відмовився від проходження відповідного медичного огляду, що і було зафіксовано.

Подальша згода ОСОБА_1 на проходження медичного огляду відбувалась за присутності представників Військової служби правопорядку у ЗСУ та після фіксування факту відмови, що не спростовує доказів відмови ОСОБА_1 від проходження медичного огляду саме за пропозицією працівника поліції.

Що стосується твердження ОСОБА_1 про відсутність направлення на огляд, то наведена обставина не здатна спростувати висновків суду, які ґрунтуються на об`єктивних даних.

Відповідаючи на доводи апеляції, що з 01.07.2020 року відповідальність за інкриміноване йому адміністративне правопорушення було виключено із ст. 130 КУпАП, суд апеляційної інстанції доходить до наступних висновків.

До набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» № 2617-VІІІ від 22 листопада 2018 року, тобто до 01 липня 2020 року, КУпАП передбачав адміністративну відповідальність, зокрема за відмову особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Після набрання чинності зазначеного вище закону, тобто з 01 липня 2020 року, відповідальність, зокрема за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння було виключено з ч. 1 ст. 130 КУпАП та закріплено у ст. 286-1 Кримінального кодексу України «Керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції».

Відповідно до ч. 1 ст. 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Зазначені положення кореспондуються з положеннями частини другої ст. 58 Конституції України, згідно з якою ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Виходячи із цих положень, до осіб, які до 01 липня 2020 року вчинили правопорушення у виді, зокрема відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння має бути застосований закон, що діяв під час і за місцем вчинення правопорушення.

Одночасно слід зауважити, що відповідно до Закону України від 17 червня 2020 року № 720-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень», який набрав законної сили 03 липня 2020 року, внесені зміни до Закону № 2617-VIIІ. Згідно зі змістом пункту 117 Розділу І Закону № 720-IX:

- у пункті 1 Розділу І Закону № 2617-VIIІ виключено підпункт 4, який запровадивши нову редакцію ст. 130 КУпАП виключав адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами у стані сп`яніння;

- у пункті 2 Розділу І Закону № 2617-VIIІ виключено підпункт 171, який доповнивши КК України ст. 286-1 криміналізував відповідальність за керування транспортними засобами особами у стані сп`яніння.

Таким чином, з набранням чинності 03.07.2020 року вищевказаних змін, відбулася декриміналізація дій, визначених ст. 286-1 КК України та відновлена адміністративна відповідальність за ст. 130 КУпАП.

Отже, підстави для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачені п.6 ч.1 ст. 247 КУпАП, відсутні.

Таким чином, висновки суду першої інстанції, викладені у постанові, є обґрунтованими, належним чином вмотивованими, повністю відповідають фактичним обставинам справи, а суддя прийшов до правильного висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

При накладенні адміністративного стягнення суд дотримався вимог ст. 33 КУпАП, наклавши стягнення у межах встановлених цим Кодексом, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, яке стосується безпеки дорожнього руху і є грубим. Призначене стягнення відповідає санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, є безальтернативним.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження ні в матеріалах справи, ні під час дослідження доказів в суді апеляційної інстанції, тому визнаються необґрунтованими.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАп справа переглянута в межах апеляційної скарги.

Істотних порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст.294 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Токмацького районного суду Запорізької області від 11 серпня 2020 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною, й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду М.С. Тютюник