БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 3/497/2/20
УХВАЛА
про розгляд клопотання щодо відводу судді

13.03.2020 року року Болградський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Кравцової А.В.,

секретар судового засідання Бекметова Х.В.,

за участю особи, що притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 ,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Болград матеріали про адміністративне правопорушення відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Болград Одеської області, громадянина України, приватного підприємця, що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , особу якого встановлено за паспортом серії НОМЕР_1 , що виданий 09.07.2002 року Болградським РВ ГУ МВС України в Одеській області,

- про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:
29.09.2019 року поліцейським взводу №2 роти №1 батальону №1 полку УНП в Одеській області Козісом Владиславом Миколайовичем було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ОБ №132958, згідно якого в цей день, о 39-й хвилині на 3-тю годину ночі, гр. ОСОБА_2 в м.Одеса на вул.Ляпидевського, біля буд.№7, керував автомобілем Мерседес С200, д/з НОМЕР_2 з ознаками алкогольного сп`яніння: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, але від проходження медичного огляду на стан сп`яніння відмовився у присутності двох свідків.

28.11.2019 року відповідно до постанови судді Київського районного суду м.Одеси від 20.11.2019р. про передачу справи на розгляд до іншого суду за клопотанням ОСОБА_1 , справа про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 надійшла в провадження Болградського районного суду Одеської області та була призначена до розгляду на 02.12.2019 року.

Судове засідання фіксується за клопотанням ОСОБА_1 приладом аудіо- та відеофіксації "Аккорд", неодноразово відкладалося з різних поважних причин, у тому числі у зв`язку з задоволенням клопотань особи, яка обвинувачується у скоєнні адміністративного правопорушення, - для витребування доказів та виклику свідків.

До матеріалів справи 13.03.2020р. через канцелярію суду перед продовженням судового засідання, яке було відкладене з 12.03.2020р. для надання можливості ОСОБА_1 викласти його клопотання щодо свідків у письмовому виді, надійшли два клопотання, одне з яких про відвід головуючому у справі судді Кравцовій А.В.

У судовому засідання ОСОБА_1 підтримав своє клопотання, мотивуючи його тим, що йому не подобаються процесуальні рішення і дії головуючого.

Вислухавши ОСОБА_1 , який підтримав своє клопотання і просив задовольнити, вивчивши доводи клопотання та ознайомившись з матеріалами справи, суд дійшов наступного.

Нормами чинного Кодексу України про адміністративні правопорушення не врегульовано порядку вирішення клопотання про відвід судді, який розглядає справу про адміністративне правопорушення, незважаючи на те, що деякі санкції Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) суворіші за окремі санкції Кримінального кодексу України (далі - КК), тобто, законодавець не передбачив в КУпАП достатні запобіжники для забезпечення учасникам процесу справедливого судочинства.

Проте, згідно з ч.1.ст.1 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» судова влада в Україні відповідно до конституційних засад поділу влади здійснюється незалежними та безсторонніми судами, утвореними згідно із законом. Ч.1 ст.2 цього Закону передбачає що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Таким чином, кожен громадянин має право не на будь-який, а на справедливий судовий розгляд і не будь-яким, а безстороннім судом. Очевидно, що одним з механізмів забезпечення справедливого судового розгляду є право на відвід судді та передбачення процедури такого відводу.

Проте, незважаючи на те, що в КУпАП відсутня норма щодо розгляду клопотання про відвід судді та процедури розгляду такого відводу, відповідно до ч.1ст.2 КУпАП законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України.

А, відповідно до ст.ст.246 і 248 КУпАП, порядок провадження у справах про адміністративні правопорушення в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Оскільки дана справа розглядається на підставі протоколу про адміністративне правопорушення щодо порушення вимог правил дорожнього руху, а особа, щодо якої його складено - ОСОБА_1 - не погоджується з викладеними в протоколі обставинами, фактично заперечує правильність дій суб`єкта владних повноважень, суд дійшов висновку, що розгляд клопотання про відвід слід здійснювати за нормами кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАСУ).

Статтею 40 КАС України визначено, що питання про самовідвід судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про самовідвід вирішується в нарадчій кімнаті ухвалою суду, що розглядає справу. Питання про відвід судді вирішується судом, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 31 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід. Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу. Частина четверта статті 40 в редакції Закону № 460-IX від 15.01.2020. Якщо питання про відвід судді в порядку, визначеному частиною четвертою цієї статті, неможливо розглянути в суді, в якому розглядається справа, то справа для вирішення питання про відвід судді передається до суду відповідної інстанції, найбільш територіально наближеного до цього суду. Суддя, якому передано на вирішення заяву про відвід, вирішує питання про відвід в порядку письмового провадження. За ініціативою суду питання про відвід може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неявка учасників справи у судове засідання, в якому вирішується питання про відвід, не перешкоджає розгляду судом питання про відвід. Питання про відвід вирішується невідкладно. За результатами вирішення заяви про відвід суд постановляє ухвалу.

Частинами першою, другою статті 36 КАС України передбачено, що суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу): 1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі; 2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи; 3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді; 5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу. Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу.

Тобто, головна мета відводу гарантування безсторонності суду, зокрема, запобігання упередженості судді (суддів) під час розгляду справи, а мета самовідводу - запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді.

Разом з тим, як вбачається з заяви позивача про відвід головуючому судді, заявлений відвід обумовлений незгодою позивача з процесуальними діями судді, що вчинені під час розгляду даної справи, а також незгода з процесуальними рішеннями судді, та не містить передбачених статтею 36 КАС України підстав і доказів для відводу.

Відповідно до ч.4 статті36 КАС України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, або висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Окрім того, визначаючись щодо наявності підстав для відводу судді, суд враховує, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини наявність безсторонності має визначатись, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв.

Так, Європейський суд з прав людини у своїй практиці виділяє наступні критерії оцінки неупередженості: 1) суб`єктивний - беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі; 2) об`єктивний - визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд, як таковий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Враховуючи те, що безсторонність, зазвичай, означає відсутність упередження чи схильності, її відсутність чи, навпаки, наявність може бути перевірена різними способами відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції. У даному контексті можна провести розмежування між суб`єктивним підходом, що відображає особисті переконання конкретного судді з конкретної справи, і об`єктивним підходом, який визначає, чи були достатні гарантії, щоб виключити будь-який сумнів з цього приводу (рішення Європейського суду з прав людини у справах П`єрсак проти Бельгії, Кіпріану проти Кіпру, Грівз проти Сполученого Королівства). Суб`єктивний критерій полягає у з`ясуванні особистих переконань конкретного судді у певній справі.

Оскільки доказів протилежного не надано, то по суб`єктивному критерію особиста безсторонність головуючого судді презюмується.

Щодо об`єктивного критерію оцінки неупередженості, то необхідно визначити, поза межами особистої поведінки судді, чи немає підтверджених фактів, які могли б спричинити сумніви щодо неупередженості судді. При вирішенні питання про те, чи існують обґрунтовані причини вважати, що цих вимог не було дотримано, точка зору сторони є важливою, але не є вирішальною. Вирішальним є те, чи таке побоювання може бути об`єктивно виправданим (рішення Європейського суду з прав людини у справі Клейн та інші проти Нідерландів). Таким чином, не може бути підставою для відводу судді заява, яка містить лише припущення про існування обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді, не підтверджених жодними належними і допустимими доказами.

Ця позиція викладена в ухвалі окружного адміністративного суду м.Києва від 11.04.2019р. у справі № 826/7872/17. Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, в ухвалах від 10.05.2018 (справа №800/592/17) та від 01.10.2018 (справа №9901/673/18), а також ухвалою Верховного Суду від 03.07.2019р. у справі №826/14033/17, адміністративне провадження №Зі/9901/149/19.

Окрім того, згідно роз`яснення Пленуму Верховного Суду України в пункті 10 Постанови "Про незалежність судової влади" №8 від 13 червня 2007 року, зазначено, що процесуальні дії судді, законність і обґрунтованість рішень суду можуть бути предметом розгляду лише в апеляційному та касаційному порядку, визначеному процесуальним законом, відповідно, незгода сторони з ухваленням суддею судового рішення, а так само ухвалення суддею процесуальних рішень, - не може бути підставою для відводу судді, а має наслідком право сторони на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення.

Неодмінним конституційним правом людини й громадянина є право на судовий захист, закріплене у ст.55 Конституції України. У ст.17 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950р. зловживання правом визначається як діяльність або дії, спрямовані на скасування прав та свобод, визнаних у Конвенції, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції. У низці випадків ЄСПЛ зазначав у своїх рішеннях, що подання до суду клопотань про відкладення судових засідань на тривалий термін через хворобу сторони, неодноразова зміна заявлених вимог та заявлення необґрунтованих відводів тощо, не свідчать про зловживання правами. Однак реалізація суб`єктивного права на судовий захист має інший негативний аспект. Зокрема, мова йде про несумлінне використання процесуальних прав, у тому числі права на судовий захист.

Зловживання процесуальними правами є можливим, якщо внаслідок реалізації права створюється перешкода у вирішенні завдань адміністративного судочинства. Механізм зловживання процесуальними правами зводиться до того, що особа, яка прагне до досягнення певних правових наслідків, здійснює процесуальні дії (бездіяльність), зовні «схожі» на юридичні факти, з якими закон пов`язує настання певних наслідків. Незважаючи на те, що такі дії мають повністю штучний характер, тобто не підкріплюються фактами об`єктивної дійсності, певні правові наслідки, які вигідні особі, все ж таки можуть існувати.

Останнім часом в адміністративному судочинстві зловживання процесуальними правами стало занадто популярним та розповсюдженим з різною метою: затягування процесу, привернення до себе уваги, усунення певних ризиків до ухвалення судом остаточного рішення, тощо.

На думку Касаційного адміністративного суду у складі ВС (рішення від 13.03.2019 р. у справі №814/218/14), під зловживанням процесуальними правами слід розуміти форму умисних, несумлінних дій учасників процесу, що знаходить своє вираження, зокрема, у вчиненні дій, неспівмірних з наслідками, до яких вони можуть призвести; використанні наданих прав всупереч їхньому призначенню з метою обмеження можливості реалізації чи обмеження прав інших учасників провадження; перешкоджанні діяльності суду з правильного та своєчасного розгляду і вирішення справ; необґрунтованому перевантаженні роботи суду. Зокрема, в ухвалі Касаційного адміністративного суду у складі ВС від 13.03.2019 р. у справі №814/218/14 зазначено, що враховуючи конкретні обставини справи, суд може визнати зловживанням процесуальними правами вчинення інших аналогічних дій, які спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи або виконання судового рішення. Зловживання правом на подання скарги становить собою такий вид зловживань процесуальними правами, коли вся процедура розгляду спору є невиправданою та неефективною, адже особа звертається до суду з метою, відмінною від захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Серед таких зловживань можна виокремити подання сутяжницьких, завідомо безпідставних (явно необґрунтованих) заяв або скарг. Колегія суддів КАС ВС у цьому ж рішенні зауважує, що ознакою зловживання процесуальними правами є не просто конкретні дії, а дії, спрямовані на затягування розгляду справи, створення перешкод іншим учасникам процесу.

Так, клопотання ОСОБА_1 до Київського районного суду м.Одеси про передачу справи на розгляд до іншого суду, який розташований на відстані 250км. від місця складення адмінпротоколу та перебування (проживання, роботи) усіх свідків і учасників складання цього протоколу, а також наполеглива вимога ОСОБА_1 щодо допиту судом усіх свідків які він виявив бажання вислухати у судовому засіданні, і це при тому, що судом вже задоволено кілька його клопотань та допитано вже шість свідків, суд розцінює як намагання позбавити суд можливості ухвалити рішення у найкоротші і розумні строки на підставі доказів, що містяться в матеріалах справи. Крім того, чисельні тривалі виступи в ході судового засідання, усна безпідставна критика дій головуючого без посилання на конкретні його винні дії, демонстративна додаткова відеозйомка судового засідання на смартфон, незважаючи на те, що суд задовольнив його клопотання про відеофіксацію судового засідання, цілком викриває наміри позивача щодо демонстративної поведінки у суді для вчинення дій, неспівмірних з наслідками, для яких позивач бере участь у судовому засіданні - захисту його прав, а також з метою перешкоджання діяльності суду з правильного та своєчасного розгляду і вирішення справи; необґрунтованому перевантаженні роботи суду.

Таким чином, суд дійшов висновку, що сам факт участі у судовому засіданні, заявлення чисельних клопотань та критики головуючого Тащі Д.О. використовує не для захисту свого права, а для демонстрації власної позиції з приводу проблемних питань в державі, привернення до себе уваги, усунення певних, одному йому відомих ризиків до ухвалення судом остаточного рішення, тощо.

Усе викладене вище, а також необґрунтоване, надумане, не підкриплене доказами клопотання щодо відводу судді Кравцовій А.В. суд вважає зловживанням особи, стосовно якої складено протокол про адміністративне правопорушення наданими йому чинним законодавством процесуальними правами, що є недопустимим у процесі судового розгляду.

На підставі викладеного, керуючись статтями 36, 40 КАС України, а також ст.ст.2,246, 248,251,268,277,278, 280 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:
Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід головуючому у даній справі судді Кравцовій Аллі Валентинівні як у такій, що подана необґрунтовано та безпідставно, та яка не підкріплена належними, достатніми і допустимими доказами.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя А.В. Кравцова