328/62/20
ПОСТАНОВА

Іменем України

10 лютого 2020 року м. Токмак

Суддя Токмацького районного суду Запорізької області Петренко Людмила Василівна, розглянувши адміністративний матеріал, який надійшов із Токмацького ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Балашовка Чернігівського району Запорізької області, громадянина України, РНОКПП НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,

за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

встановив:

До Токмацького районного суду Запорізької області надійшов протокол про адміністративне правопорушення серії ОБ № 060197 від 22 грудня 2019 року, складений о 18 год. 05 хв. в м. Токмак вул. Гоголя, інспектором СРПП № 2 Токмацького ВП старшим лейтенантом поліції Крикуновим Яном Володимировичем, до якого додано копію протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ № 060197 від 22 грудня 2019 року, письмові пояснення свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та компакт диск.

В протоколі ОБ № 060197 від 22 грудня 2019 року, складеному о 18 год. 05 хв., зазначено, що ОСОБА_1 , 22 грудня 2019 року о 18-00 год. в м. Токмак по вул. Гоголя керував автомобілем Mersedes державний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: почервоніння в очах, запах алкоголю з ротової порожнини, нечітка мова, від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці за допомогою алкотестеру Drager або в медичному закладі відмовився в присутності свідків. Від права керування був відсторонений.

Порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, тим самим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Судове засідання призначене на 16 січня 2020 року о 09-30 год. відкладено за клопотанням ОСОБА_1 для залучення до участі у справі захисника. Судове засідання відкладено на 23 січня 2020 року о 14-00 год.

В судовому засіданні 23 січня 2020 року ОСОБА_1 в присутності захисника Вараниці О.О. надав пояснення по справі. Пояснив, що близько 17-00 год. 22 грудня 2019 року його син керував автомобілем Mersedes державний номер НОМЕР_2 , він і його знайомий ОСОБА_4 були пасажирами. Коли син зупинив автомобіль, щоб вирішити деякі питання попросив останнього сісти за кермо, щоб машина не заглухла і в цей час підійшов працівник поліції. Працівник поліції був один, жодних свідків не було. Автомобілем він не керував, а тому його ніхто не відсторонював від керування автомобілем. Автомобіль йому не належить, на підтвердження чого надано належним чином завірену копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу де власником вказаного автомобіля зазначено ОСОБА_5 .

За клопотанням захисника адвоката Вараниці О.О., яке підтримав і ОСОБА_1 , було допитано в якості свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , які були очевидцями подій описаних в протоколі.

ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що близько 17-00 год. 22 грудня 2019 року він керував автомобілем Mersedes державний номер НОМЕР_2 , підвозив батька, ОСОБА_1 , і його знайомого ОСОБА_4 у справах, вони сиділи на пасажирських сидіннях. Побачив проблискові маячки зупинив автомобіль і попросив батька сісти за кермо, щоб машина не заглухла, а сам пішов взяти куртку. Він повідомив працівнику поліції, що керував автомобілем і готовий пройти огляд на стан сп`яніння, свідків зазначених в протоколі на місці події не було, був лише працівник поліції, який вимагав від його батька, який не керував автомобілем пройти огляд. Протокол на місці події не складався. Автомобіль перебуває у його користуванні, ОСОБА_1 автомобіль не належить.

ОСОБА_1 не був відсторонений від права керування, оскільки автомобілем не керував.

Після допиту свідка в судовому засіданні оголошена перерва до 03 лютого 2020 року до 14-00 год. для виклику заявленого захисником свідка і виклику свідків зазначених в протоколі.

В судовому засіданні, 03 лютого 2020 року, свідок ОСОБА_4 пояснив, що близько 17-00 год. 22 грудня 2019 року Савон ОСОБА_7 віз його і ОСОБА_8 додому, зупинився по вул. Гоголя біля приміщення ритуальних послуг, вони вийшли в цей час підійшли працівники поліції, почали говорити, що ОСОБА_9 був за кермом і вимагали пройти огляд, почалося з`ясування обставин хто керував автомобілем. Очевидцями були лише він ОСОБА_10 і ОСОБА_11 інших свідків події не було, працівники поліції нікого не запрошували. Протокол на місці події не складали. ОСОБА_6 , який керував автомобілем погоджувався пройти медогляд на стан сп`яніння. Ніяких прав не роз`яснювалося. Після чого вони з ОСОБА_12 вийшли з автомобіля і пішли до нього додому.

Після допиту свідка в судовому засіданні оголошена перерва до 10 лютого 2020 року до 14-00 год. для виклику свідків зазначених в протоколі ОСОБА_2 , ОСОБА_3

В судові засідання призначені на 16 січня 2020 року на 09-30 год., на 23 січня 2020 року на 14-00 год., на 03 лютого 2020 року на 14-00 год., на 10 лютого 2020 року на 14-00 год., свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , зазначені в протоколі, в судові засідання жодного разу не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись у встановленому порядку на адреси вказані в протоколі, причини неявки суду не повідомили.

Суддя, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , заявлених захисником свідків події ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, доданий до протоколу компактдиск, та копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до положень ч. 2 та ч. 3 ст. 266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.

У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Процедура встановлення факту перебування особи, що керує транспортним засобом, у стані алкогольного сп`яніння нормативно врегульована положеннями «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої Наказом МВС України, МОЗ України від 09.11.2015 р. № 1452/735, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 р. за N 1413/27858 (далі - Інструкція), відповідно до пункту 2 Розділу І Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі - поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Ознаками алкогольного сп`яніння, згідно пункту 3 Розділу І Інструкції, є: - запах алкоголю з порожнини рота; - порушення координації рухів; - порушення мови; - виражене тремтіння пальців рук; - різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; - поведінка, що не відповідає обстановці.

Відповідно до пунктів 6, 7 Розділу І Інструкції - огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі - спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - заклад охорони здоров`я).

Згідно пункту 1 Розділу ІІ Інструкції за наявності ознак, передбачених пунктом 3 розділу I цієї Інструкції, поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом.

Відповідно до пунктів 5, 6 Розділу ІІ Інструкції перед проведенням огляду на стан сп`яніння поліцейський інформує особу, яка підлягає огляду на стан сп`яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу та на її вимогу надає сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.

Огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу проводиться в присутності двох свідків.

Відповідно до Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 р. N 1103 (далі Порядок), в п. 3, 4 передбачено, що огляд проводиться: - поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ і Держспоживстандартом; - лікарем закладу охорони здоров`я (в сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Огляд на місці зупинки транспортного засобу проводиться у присутності двох свідків.

Не можуть бути залучені як свідки працівники Національної поліції або особи, щодо неупередженості яких є сумніви.

Згідно з пунктами 6-8 Порядку водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.

Огляд може також проводитися в спеціально обладнаних пересувних пунктах (автомобілях), що належать закладам охорони здоров`я і відповідають установленим МОЗ вимогам.

Поліцейський забезпечує проведення огляду водія транспортного засобу в закладі охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення відповідних підстав.

У разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Чинним законодавством передбачені також спеціальні нормативні вимоги до процедури оформлення співробітниками поліції матеріалів за фактом відмови особи, що керує транспортним засобом, від проходження медичного огляду у встановленому порядку.

Так, згідно п. 6, п. 7 Розділу Х «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженої Наказом МВС від 07.11.2015 р. № 1395, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 р. за N 1408/27853, у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Не можуть бути залучені як свідки поліцейські або особи, щодо неупередженості яких є сумніви.

Відповідно до абзацу 2 пункту 27 постанови Пленуму Верховного суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» - якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

Дослідивши в судовому засіданні протокол про адміністративне правопорушення серії ОБ № 060197 від 22 грудня 2019 року, в якому зазначено, що ОСОБА_1 , 22 грудня 2019 року о 18-00 год. в м. Токмак по вул. Гоголя керував автомобілем Mersedes державний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: почервоніння в очах, запах алкоголю з ротової порожнини, нечітка мова, від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці за допомогою алкотестеру Drager або в медичному закладі відмовився в присутності свідків.

Проте відомості зазначені в протоколі не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи.

Відповідно до п. 2 Розділу ІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 № 1395, протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності. За наявності свідків і потерпілих протокол про адміністративне правопорушення підписується також цими особами.

У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу про адміністративне правопорушення в ньому робиться відповідний запис.

Відповідно до положень ч. 2, 3 ст. 256 КУпАП протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

Свідки, допитані за клопотання захисника, ОСОБА_6 та ОСОБА_4 пояснили, що крім них інших очевидців події не було, працівники поліції свідків не запрошували, протокол про адміністративне правопорушення на місці події не складався, права особі щодо якої складено протокол не роз`яснювалися, суд бере до уваги пояснення допитаних в судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , оскільки ці пояснення узгоджуються з дослідженим в судовому засіданні відеоматеріалом зафіксованим на дівіді диску.

З доданого до протоколу фрагментарного відеозапису (1 фрагмент 6 хв. 24 с. розпочато запис о 16-38 год. 22 грудня 2019 року; 2 фрагмент 3 хв. 39 с. розпочато о 16-45 год.; 3 фрагмент 0,22 с розпочато запис о 16-52 с) взагалі не вбачається наявність свідків під час зупинки ОСОБА_1 , не вбачається факту складання протоколу про адміністративне правопорушення, відмови ОСОБА_1 від підписання протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ № 060197 від 22.12.2019 року, а також час вчинення правопорушення зазначений в протоколі не відповідає обставина, які зафіксовані на дівіді диску.

В протоколі відсутні підписи свідків, які в ньому зазначені.

У п. 27 постанови Пленуму Верховного суду України від 23.12.2005 №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» та п. 8 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 р. N 1103 зазначено, якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, яких поліція не залучила.

Таким чином, протокол про адміністративне правопорушення складений з порушенням вимог закону і не може вважатися допустимим доказом у справі про адміністративне правопорушення і підставою для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

В матеріалах справи також відсутні докази того, що автомобіль Mersedes державний номер НОМЕР_2 , належить ОСОБА_1 , а відповідно до ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно дослідженого, за клопотання захисника, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, власником вказаного автомобіля зазначено ОСОБА_5 .

Згідно з вимогами ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного. наркотичного чи іншого сп`яніння, або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами.

При цьому матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять будь-яких доказів відсторонення ОСОБА_1 від керування автомобілем Mersedes державний номер НОМЕР_2 та передачі цього автомобіля для керування іншій особі.

В матеріалах адміністративної справи відсутні належні та допустимі докази винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Письмові пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не можна вважати належним доказом вини ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП, оскільки пояснення цих свідків не узгоджуються з матеріалами відеозапису, на якому вказані свідки відсутні.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно з приписами статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року N 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до п. 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Розглядаючи такі справи і досліджуючи питання про розповсюдження гарантій статті 6 Конвенції на вказані випадки, необхідно звернути увагу, що виходячи з прецедентної практики ЄСПЛ хоч і за національним законом особа притягується до адміністративної відповідальності, їй пред`явлено «кримінальне обвинувачення» в його автономному розумінні ЄСПЛ, яке повинно тлумачитися в світлі трьох критеріїв, а саме з урахуванням кваліфікації розгляду з точки зору внутрішньодержавного законодавства, його сутності і характеру, суворості потенційного покарання (пункт 51 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Михайлова проти Російської Федерації»).

Зокрема, в даному випадку можна врахувати, що адміністративне стягнення у виді штрафу, разом з позбавленням права керування транспортним засобом, мають каральний і стримуючий характер.

Адміністративне правопорушення передбачене статтею 130 КУпАП може бути віднесено до «кримінального обвинувачення» в розумінні статті 6 Конвенції із розповсюдженням відповідних гарантій щодо справедливого судового розгляду.

Також в деяких інших справах проти України ЄСПЛ розглядав питання про віднесення правопорушень передбачених КУпАП до «кримінального аспекту» в розумінні Конвенції, що з огляду на суворість передбаченого покарання правопорушення, не є незначним (пункт 33 рішення у справі «Гурепка проти України» (№ 2) та такі адміністративні провадженні слід вважати по суті кримінальними і такими, що вимагають застосування всіх гарантій статті 6 Конвенції.

Процедура розгляду справ про адміністративні правопорушення не передбачає участі при судовому розгляді сторони обвинувачення, що може призвести до змішування ролі обвинувача і судді і тим самим дати підстави для законних сумнівів неупередженості суду, порушити принцип змагальності (див. наприклад пункти 75-79 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Карелін проти Росії», пункт 54 справи «Озеров проти Росії», пункти 44-45 справи «Кривошапкін проти Росії»).

Суд не може самостійно перебирати на себе «функції обвинувачення» і відшукувати докази вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, винуватість особи має доводитися саме в суді, що вимагає «обережності дій суду» при вирішені питання про тягар доказування в такій категорії справ.

Свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 неодноразово викликались в судове засідання за адресами вказаним в протоколі, проте до суду повертались поштові відправлення згідно довідки ф. 20 з поміткою «адресат відсутній». Суддя зверталася з листом до Токмацького ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області з проханням забезпечити в судове засідання зазначених в протоколі свідків. Свідки на неодноразові виклики в судові засідання жодного разу не з`явилися.

Письмові пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не можна вважати належним доказом вини ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП, оскільки враховуючи положення пункту «d» частини третьої статті 6 Конвенції, яким кожному обвинуваченому гарантовано право допитувати свідків обвинувачення або вимагати, щоб їх допитали, а також вимагати виклику й допиту свідків захисту на тих самих умовах, що й свідків обвинувачення.

В своїй прецедентній практиці даючи тлумачення Конвенції Європейський Суд неодноразово повторював, що з метою забезпечення змагальності процесу всі докази мають, як правило, подаватися у відкритому судовому засіданні у присутності обвинуваченого. Існують винятки з цього принципу, але вони не можуть призводити до порушення права на захист. За деяких обставин може виникнути потреба у використанні показань, отриманих на етапі розслідування. Якщо підсудному було надано достатню й належну можливість спростувати такі показання - при їх оголошенні або на пізнішому етапі провадження, - саме по собі їх прийняття як доказів не суперечитиме вимогам пункту 1 та підпункту «d» пункту 3 статті 6 Конвенції. Але з цього природно випливає, що в разі, якщо обвинувальний вирок виключно або вирішальною мірою ґрунтується на показаннях особи, яку обвинувачений (підсудний) не мав можливості допитати особисто чи домогтися її допиту під час розслідування справи або судового розгляду, права сторони захисту виявляються обмеженими настільки, що передбачені статтею 6 Конвенції гарантії виявляються порушеними. Щодо показань свідків, допитати яких у присутності підсудного або його захисника виявилося неможливим, Європейський Суд зауважує, що пункт 1 статті 6 Конвенції, узятий у поєднанні з пунктом 3 статті 6 Конвенції, вимагає від Договірних Сторін ужити конкретних заходів для того, щоб підсудний мав можливість допитати свідків, які свідчать проти нього, чи домогтися їх допиту. Однак, якщо немає підстав звинувачувати органи влади в недостатньо старанних зусиллях із забезпечення підсудному можливості допитати відповідних свідків, відсутність цієї можливості як така не означає необхідності припинення кримінального переслідування. Водночас слід з надзвичайною обережністю ставитися до доказів, отриманих від свідка за обставин, що не давали змоги забезпечити право сторони на захист тією мірою, якою Конвенція завжди вимагає забезпечувати його. Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися виключно або вирішальною мірою на показаннях, які сторона захисту не мала можливості спростувати (пункт 41 справи «Олег Колесник проти України»).

Так, частини 1 і 3 (d) статті 6 Конвенції, як загальне правило вимагають надання підсудному відповідної та належної можливості заперечувати докази свідка обвинувачення і допитати його або під час надання останнім своїх показань, або пізніше. Обвинувачення не може ґрунтуватися виключно чи вирішальною мірою на показаннях, які сторона захисту не може заперечити. Із цього випливає, що якщо засудження виключно або вирішальною мірою ґрунтується на показаннях особи, допитати яку чи домогтися допиту якої підсудний не мав можливості ані під час досудового слідства, ані під час судового розгляду, права захисту виявляються обмеженими в тій мірі, що є несумісною з гарантіями, передбаченими статтею 6 Конвенції (пункт 54 Рішення Європейського Суду у справі «Корнєв і Карпенко проти України»).

Так, єдині пояснення свідків, які додані до протоколу мають одне із вирішальних значень для встановлення вини особи, при цьому дані пояснення свідків спростовуються поясненнями останнього, що потребує перевірки пояснень свідків «обвинувачення» в судовому засіданні, але як і особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, так і суд позбавляються можливості зробити відповідну «перевірку».

Таким чином, не можна покласти в основу обвинувачення пояснення вказаних свідків, які не були допитані в судовому засіданні і пояснення яких мають вирішальне значення по даній справі.

Свідки правопорушення на відео відсутні. Відеозапис складання протоколу про адміністративне правопорушення відсутній. Вказаний запис не може бути визнаний судом належним та допустимим доказом.

Інших доказів вини ОСОБА_1 за ч.1ст.130 КУпАП не надано.

Для того, щоб особа була притягнута до адміністративної відповідальності, необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.

Отже в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Відповідно до положень статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням не інакше як на підставах та у порядку, встановлених законом.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення повинен прийти до висновку про винуватість особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, поза розумним сумнівом.

Зважаючи на те, що згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, суд оцінивши наявні в даній адміністративній справі докази, приходить до висновку про недоведеність поза розумним сумнівом наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у зв`язку з чим справа про адміністративне правопорушення відносно останнього підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КупАП - за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 62 Конституції України, ст. ст. 245, 247, 251, 252, 279, 280, 283-285 КУпАП, суддя, -

постановив:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу, протягом десяти днів з дня винесення постанови до Запорізького апеляційного суду через Токмацький районний суд Запорізької області шляхом подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Суддя: