Справа № 466/3267/20 Головуючий у 1 інстанції: Донченко Ю.В.
Провадження № 33/811/1259/20 Доповідач: Урдюк Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2020 року Львівський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Урдюк Т.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на постанову судді Шевченківського районного суду м. Львова від 09 липня 2020 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП,

в с т а н о в и в :

вищенаведеною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) грн. 00 коп. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь державного бюджету України судовий збір в розмірі 420 грн. 40 коп.

Згідно з постановою, ОСОБА_1 28 квітня 2020 року о 19 год. 30 хв. у м. Львові на вул. Лінкольна, 37, керував транспортним засобом «Chevrolet Aveo», д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови та координації рухів), чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР та скоїв правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки автомобіля та в медичному закладі водій відмовився у присутності двох свідків.

Не погоджуючись із рішенням судді районного суду, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати постанову судді Шевченківського районного суду м. Львова від 09 липня 2020 року та прийняти нову постанову, якою провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, відносно нього закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог ОСОБА_1 покликається на те, що суддя не встановив фактичних обставин справи, не врахував вимоги ст.280 КУпАП та не з`ясував, що відсутність доказів про наявність у нього ознак алкогольного сп`яніння свідчили про відсутність підстав для проведення відповідного огляду.

Як зазначає ОСОБА_1 , в матеріалах справи відсутнє направлення на його огляд, що передбачено «Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарський препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою наказом МВС України та МОЗ України від 09 листопада 2015 року №1452/735, працівниками поліції не надавався для підпису протокол про адміністративне правопорушення, при оформленні протоколу не було його ознайомлено з правами, передбаченими ст. 268 КУпАП, зокрема з правом на захист.

Окрім цього, на переконання ОСОБА_1 провадження у справі підлягає закриттю на підставі п.6 ст.247 КУпАП у зв`язку із скасуванням акта, який встановлює відповідальність, оскільки Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» набрав чинності 01 липня 2020 року, і з 01 липня 2020 року в КУпАП відсутня диспозиція ч.1 ст.130 КУпАП.

В обґрунтування поважності пропуску строку на апеляційне оскарження ОСОБА_1 покликається на те, що він не був повідомлений про час та місце розгляду справи у суді, на судовому засідання, на якому було прийнято оскаржувану постанову, він не був присутній, а паперовий варіант постанови ним так і не одержано.

ОСОБА_1 у судове засідання з розгляду його апеляційної скарги не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце апеляційного розгляду, про причини неявки суд не повідомив, з огляду на це, з метою дотримання розумних строків розгляду справи, апеляційний суд вважає за можливе проводити розгляд у його відсутності.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що така не підлягає до задоволення.

Оскільки судове засідання, на якому було прийнято оскаржувану постанову, проводилося у відсутності ОСОБА_1 , таким станом на 20.08.2020 року не отримано копію оскаржуваного рішення, апеляційний суд вважає, що строк на апеляційне оскарження пропущений з поважних причин та такий підлягає поновленню.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясовувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Всупереч тверджень апеляційної скарги ці вимоги закону суддею першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 були дотримані, а висновок судді про доведеність винуватості останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі та постанові судді, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними по справі доказами у їх сукупності, які були досліджені в судовому засіданні та наведені у постанові.

Зокрема, такий висновок ґрунтується на даних, що зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення від 28 квітня 2020 року серії ДПР18№080010 (а.с.1), згідно з яким 28 квітня 2020 року ОСОБА_1 о 19 год. 30 хв. у м. Львові на вул. Лінкольна, 37, керуючи «Chevrolet Aveo», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови та координації рухів), від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння із застосуванням приладу «Драгер» на місці зупинки та в медичному закладі відмовився у присутності двох свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Зі змістом складеного протоколу ОСОБА_1 ознайомився, зазначивши при цьому, що вважає, що не був у стані алкогольного сп`яніння, відмовився проходити тест, бо не довіряє, чим спростовуються твердження останнього про те, що йому не надавався протокол для підпису та зі змістом такого він не ознайомлений.

Факт відмови від проходження огляду на стан сп`яніння підтверджується письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.4, 5), які власноручно зазначили, що 28 квітня 2020 року о 20 год. 30 хв. у м. Львові на вул. Лінкольна, 37 працівниками патрульної поліції їх було залучено в якості свідків при оформленні адмінправопорушення за ознаками ст.130 КУпАП. В їх присутності водій транспортного засобу «Chevrolet Aveo», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_1 від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан сп`яніння на місці зупинки і в медичному закладі відмовився.

Як вбачається з матеріалів справи, причиною перевірки водія автомобіля «Chevrolet Aveo», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_1 стало порушення ним Правил дорожнього руху, що спричинило ДТП, зокрема 28 квітня 2020 року о 19 год. 30 хв. у м. Львові на вул. Лінкольна, 37, керуючи «Chevrolet Aveo», д.н.з. НОМЕР_1 , під час руху заднім ходом не переконався, що це буде безпечно, не створить перешкод і небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, не звернувся за допомогою до сторонніх осіб, в результаті чого вчинив наїзд на транспортний засіб, який був припаркований поруч, внаслідок чого транспортні засоби отримали пошкодження.

Сам ОСОБА_1 у своїх письмових поясненнях (а.с.6) не заперечив, що здійснив наїзд на транспортний засіб, який був припаркований поруч.

На переконання апеляційного суду, працівниками поліції дотримано вимог «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року № 1452/735, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині не заслуговують на увагу.

Твердження ОСОБА_1 про відсутність в матеріалах справи направлення водія на проходження огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я є непереконливими, оскільки він відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння, у тому числі в медичному закладі, окрім цього таке направлення надається не водієві, а медичному закладу в разі доставляння водія туди для проходження огляду.

Пункт 2.5 Правил дорожнього руху передбачає, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

До набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» № 2617-VІІІ від 22 листопада 2018 року, тобто до 01 липня 2020 року, КУпАП передбачав адміністративну відповідальність, зокрема за керування транспортним засобом в стані сп`яніння, та відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження огляду на стан сп`яніння.

Після набрання чинності зазначеного вище закону, тобто з 01 липня 2020 року, відповідальність, зокрема за керування транспортним засобом в стані сп`яніння, відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження огляду на стан сп`яніння, виключено з ч.1 ст. 130 КУпАП та закріплено у ст. 286-1 Кримінального кодексу України «Керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції».

Разом з тим, Законом України від 17 червня 2020 року № 720-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень», який набрав законної сили 03 липня 2020 року, внесені нові зміни до Закону № 2617-VIIІ, а саме, згідно з вимогами пункту 117 Розділу І Закону № 720-IX: у пункті 1 Розділу І Закону № 2617-VIIІ виключено підпункт 4, який запровадивши нову редакцію ст. 130 КУпАП виключав адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами у стані сп`яніння, відмову від проходження огляду, відтак відновлена адміністративна відповідальність за ці дії; у пункті 2 Розділу І Закону № 2617-VIIІ виключено підпункт 171, який доповнивши КК України ст. 286-1 криміналізував відповідальність за керування транспортними засобами особами у стані сп`яніння, відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження огляду на стан сп`яніння - відтак відбулася декриміналізація цих дій.

Однак, відповідно до ч.1 ст. 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Зазначені положення кореспондуються з положеннями частини другої ст. 58 Конституції України, згідно з якою ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Виходячи із цих положень, до осіб, які до 01 липня 2020 року вчинили правопорушення у виді відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження огляду на стан сп`яніння, має бути застосований закон, що діяв під час і за місцем вчинення правопорушення.

Підстава для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачена п.6 ст. 247 КУпАП, відсутня. Згідно з цим пунктом провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в разі скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність. В цьому пункті йдеться про випадки скасування акта, яким встановлена адміністративна відповідальність, натомість у результаті внесення змін до ст. 130 КУпАП юридична відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, або інші дії, виключені зі ст. 130 КУпАП, була не скасована, а навпаки посилена.

За таких обставин доводи ОСОБА_1 є необґрунтованими та не підлягають до задоволення.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що фактичні обставини справи суддею першої інстанції з`ясовані повно та об`єктивно, відмовляючись від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.5 ПДР, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП в редакції Закону № 1446-VIII від 07 липня 2016 року.

Наведеними письмовими доказами, достовірність яких в апеляційного суду не викликає сумнівів, в повній мірі стверджується вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а отже твердження останнього про відсутність вини у вчиненні адміністративного правопорушення розцінюються апеляційним судом як спосіб захисту та намагання ухилитися від відповідальності за вчинене.

При обранні ОСОБА_1 адміністративного стягнення суддя районного суду в повній мірі врахував характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, та наклав стягнення у відповідності до вимог ст. 33 КУпАП в межах безальтернативної санкції ч. 1 ст.130 КУпАП в редакції Закону № 1446-VIII від 07 липня 2016 року, що є достатнім для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Твердження ОСОБА_1 про те, що під час складання протоколу його позбавили права на захист не підтверджуються матеріалами справи. Окрім цього, в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 було надано можливість користувався всіма правами особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, передбаченими КУпАП, зокрема надавати пояснення, заявляти клопотання, користуватися кваліфікованою юридичною допомогою адвоката, що спростовує посилання останнього на порушення його права на захист.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді, апеляційним переглядом не встановлено.

З огляду на зазначене, оскаржувана постанова судді є законною та обґрунтованою, а отже підстави для її зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження.

Постанову судді Шевченківського районного суду м. Львова від від 09 липня 2020 року, якоюОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін, його апеляційну скаргу без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Львівського апеляційного суду Т.М. Урдюк