Справа № 595/1415/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.10.2020

м. Бучач

Суддя Бучацького районного суду Тернопільської області Созанська Л.І., розглянувши матеріали, що надійшли з Бучацького відділення поліції Теребовлянського ВП ГУНП в Тернопільській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительки АДРЕСА_1 ,

за ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 714322 від 15 вересня 2020 року, 15 вересня 2020 року о 11 год. 55 хв. ОСОБА_1 , яка являється власником кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що в АДРЕСА_2 , здійснювала діяльність кафе із порушенням карантинних норм на території району, у якому встановлений червоний рівень небезпеки, яким заборонено прийняття відвідувачів закладами громадського харчування, чим порушила п.п. 3 п. 15 Постанови Кабінету Міністрів України № 641 від 22 липня 2020 року.

Такі дії ОСОБА_1 при складанні протоколу кваліфіковано за ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Представник особи, що притягується до адміністративної відповідальності, - адвокат Чеканівський В.Р. в судовому засіданні вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення заперечив та пояснив, що у протоколі інспектор у графі «місце роботи, посада» зазначає, що ОСОБА_1 являється приватним підприємцем, однак зазначене твердження не відповідає дійсності, оскільки згідно відомостей, зазначених у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_1 , являється фізичною особою-підприємцем, яка окрім Діяльності ресторанів, надання послуг мобільного харчування, має право здійснювати також Роздрібну торгівлю в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами, Інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах. Кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 » та Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 не є тотожними поняттями.

Приймання відвідувачів, як суб`єктом господарювання, ОСОБА_1 не здійснювалося. Заклад громадського харчування здійснював діяльність із застосування адресної доставки замовлень.

Зафіксувавши «умовних» відвідувачів у кафе «Вікторія», інспектор не встановив кількість цих відвідувачів, їх особу, а саме: їх прізвищ імен по батькові, мети їх перебування, асортимент замовлення, розрахункових з ними документів (чек), як вимагає п.15 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», не відібрав у них жодного пояснення, не зазначив їх у протоколі як свідків.

Долучене до протоколу відео не може вважатися належним доказом, оскільки у матеріалах справи відсутнє посилання на найменування технічного запису, яким воно зроблено, відсутня інформація про час, дату, рік, місце, автора їх створення та події, які ним зафіксовані. Іншими чотирма записами з нагрудних відеокамер поліцейських відображено лише процесуальну дію інспектора у вигляді складання протоколу, а не саме приймання відвідувачів закладом о 11 год. 55 хв.

У даній адміністративній справі відсутні свідки, що підтверджується прочерками у графі протоколу «Свідки 1. 2.». Цим інспектор суперечить своєму ж висновку проте, що у кафе «Вікторія» відбувалося приймання відвідувачів, але свідків цього немає.

Незрозумілим є також процесуальний статус ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , пояснення яких інспектор додав до матеріалів адміністративної справи, оскільки у відповідності до глави 21 КУпАП є вичерпний перелік осіб, які є беруть участь у проваджені в справі про адміністративне правопорушення, а саме: особа, яка притягається до адміністративної справи, потерпілий, законні представники та представники, захисник, свідок, експерт, перекладач.

З викладених підстав представник особи, що притягується до адміністративної відповідальності, - адвокат Чеканівський В.Р. просить справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 закрити на підставі ст. 247 КУпАП.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , якій інкримінується вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, суд вважає, що провадження у даній справі підлягає закриттю за відсутністю складу адміністративного правопорушення в діях останньої, з наступних підстав.

Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Крім того, статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, та іншими.

Згідно ст. 280 КУпАП, суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, чи було вчинене адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 252 КУпАП, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

У відповідності до п. 15.3 Постанови Кабінету Міністрів України № 641 від 22 липня 2020 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» передбачено на території регіону (адміністративно територіальної одиниці ), на території регіону (адміністративно-територіальної одиниці), на якій установлено «червоний» рівень епідемічної небезпеки, додатково до протиепідемічних обмежень, передбачених для «зеленого», «жовтого» та «помаранчевого» рівня епідемічної небезпеки забороняється приймання відвідувачів суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сферах культури, закладів громадського харчування (ресторанів, кафе тощо), торговельно-розважальних центрів, інших закладів розважальної діяльності, фітнес-центрів, торговельного і побутового обслуговування населення, крім: торгівлі продуктами харчування, пальним, засобами гігієни, лікарськими засобами та виробами медичного призначення, ветеринарними препаратами, кормами, пестицидами та агрохімікатами, насінням і садивним матеріалом; провадження банківської та страхової діяльності, а також медичної практики, ветеринарної практики, діяльності автозаправних комплексів, діяльності з технічного обслуговування та ремонту транспортних засобів, технічного обслуговування реєстраторів розрахункових операцій, діяльності з ремонту комп`ютерів, побутових виробів і предметів особистого вжитку, об`єктів поштового зв`язку; торговельної діяльності та діяльності з надання послуг громадського харчування із застосуванням адресної доставки замовлень.

Статтею 44-3 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Закон України «Про захист населення від інфекційних хвороб» визначає правові, організаційні та фінансові засади діяльності органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, спрямованої на запобігання виникненню і поширенню інфекційних хвороб людини, локалізацію та ліквідацію їх спалахів та епідемій, встановлює права, обов`язки та відповідальність юридичних і фізичних осіб у сфері захисту населення від інфекційних хвороб.

Статтею 1 вказаного Закону визначено: карантин - адміністративні та медико-санітарні заходи, що застосовуються для запобігання поширенню особливо небезпечних інфекційних хвороб.

За приписами ст. 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України. Питання про встановлення карантину порушує перед Кабінетом Міністрів України центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, за поданням головного державного санітарного лікаря України. Рішення про встановлення карантину, а також про його відміну негайно доводиться до відома населення відповідної території через засоби масової інформації. У рішенні про встановлення карантину зазначаються обставини, що призвели до цього, визначаються межі території карантину, затверджуються необхідні профілактичні, протиепідемічні та інші заходи, їх виконавці та терміни проведення, встановлюються тимчасові обмеження прав фізичних і юридичних осіб та додаткові обов`язки, що покладаються на них, підстави та порядок обов`язкової самоізоляції, перебування особи в обсерваторі (обсервації), госпіталізації до тимчасових закладів охорони здоров`я (спеціалізованих шпиталів). Карантин встановлюється на період, необхідний для ліквідації епідемії чи спалаху особливо небезпечної інфекційної хвороби. На цей період можуть змінюватися режими роботи підприємств, установ, організацій, вноситися інші необхідні зміни щодо умов їх виробничої та іншої діяльності.

Відеозапис, долучений до матеріалів справи, на підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, суд не вважає належним доказом у зв`язку з тим, що в матеріалах справи не міститься посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено даний відеозапис, у зв`язку з чим неможливо здійснити прив`язку даного відеозапису до подій, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 714322 від 15 вересня 2020 року.

Рапорт працівника поліції, що долучений до матеріалів справи, не є належним доказом у справі про притягнення особи до адміністративної відповідальності, оскільки він є внутрішнім службовим документом та не містить доказової бази про вчинене правопорушення.

Суд критично оцінює пояснення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , долучені до матеріалів адміністративної справи, оскільки вказані особи не зазначені свідками у протоколі про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 714322 від 15 вересня 2020 року.

Будь-які інші докази по справі до протоколу про адміністративне правопорушення, працівниками поліції не додані.

Згідно з ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь. Суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення повинен прийти до висновку про винуватість особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, поза розумним сумнівом.

Враховуючи вказане, приходжу до висновку про недоведеність поза розумним сумнівом наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, у зв`язку з чим справа про адміністративне правопорушення щодо нього підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП - за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.62 Конституції України, ст. 245, 251, 252, 279, 280, 283, 284 КУпАП, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст.44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення - закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на постанову може бути подана до Тернопільського апеляційного суду через Бучацький районний суд Тернопільської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Л. І. Созанська