Справа № 442/3798/20
Провадження №3/442/1538/2020
П О С Т А Н О В А

Іменем України

16 вересня 2020 року суддя Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області Нагірна О.Б., розглянувши матеріали, які надійшли з Дрогобицького ВП ГУНП у Львівській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого по АДРЕСА_1 ,

за ч.1 ст. 130, ст.. 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

в с т а н о в и в:

До Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області для розгляду по суті надійшли матеріали справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 про вчинення ним адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 130 , ст.. 185 КУпАП.

Згідно протоколів про адміністративне правопорушення серії БД № 323507 та серії ВАБ № 260553 від 22.06.2020 ОСОБА_1 22.06.2020 о 00.05 год., в с. Воля Якубова по вул.. Волянська,48 Дрогобицького району Львівської області керував автомобілем марки Volkswagen Transporter д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння - нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота, згідно медичного висновку був в стані алкогольного сп`яніння, відмовився пред`явити документи, на прохання проїхати в приміщення Дрогобицького ВП ГУНП у Львівській області відповів відмовою при цьому висловлювався в грубій формі на адресу поліцейських. Отже, своїми діями ОСОБА_1 порушив п.2.9 а ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП., та ч.1 ст. 185 КУпАП.

Отримавши матеріали адміністративної справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності встановлено, що зареєстровано відносно останнього два адміністративних матеріали за ст.185 КУпАП та за ч. 1 ст.130 КУпАП.

Дані матеріали взаємозв`язані і спільний розгляд є доцільним, приходжу до висновку про необхідність об`єднання даних матеріалів.

Згідно ст. 36 КУпАП, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої зі більш серйозне правопорушень з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь яке з вчинених правопорушень.

Виходячи з вказаної правової норми, вважаю, що вищезазначені справи повинні бути об`єднанні в одне провадження, та за результатами їх розгляду має бути прийнято одне рішення.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні вказаного правопорушення не визнав та пояснив, що 22.06.2020 ввечері відвіз племінника і повертався додому. Зупинився на вулиці, поблизу сусідського двору, оскільки побачив, що на вулиці стоїть сусідка ОСОБА_2 і когось чекає. Зупинив автомобіль, вийшов з нього, та підійшов до сусідки спитати, що сталось. Виявилось, що вона викликала поліції, яку чекала, через те, що її чоловік вчиняв домашнє насильство. Коли приїхали працівники поліції, вони забрали ключі від автомобіля, побили його, склали протокол про керування в стані алкогольного сп`яніння. Жодних свідків на місці вчинення правопорушення не було, вони йому не пропонували проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці. Крім цього, він сам наполіг відвезти до медичного закладу. Вважає, що працівниками поліції було порушено порядок складання протоколу, автомобілем не керував, перебував у нетверезому стані, але вже значно пізніше після того, як поставив машину. Жодного опору не чинив.

В судовому засіданні були допитані свідки.

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив, що 22.06.2020 посварився з дружино, яка викликала поліцію. Поки чекали поліцію, до подвір`я під`їхав автомобіль, з якого вийшов ОСОБА_1 приїхали працівники поліції, вони подумали, що ОСОБА_1 є правопорушником і почали з ним сваритись. Після цього, поліціянти зайшли до хати, через деякий час на ними зайшов ОСОБА_1 і просив віддати йому ключі від автомобіля. На це , працівники поліції його кілька разів штовхнули та копнули. ОСОБА_1 пішов додому і згодом прийшов з дружиною. Що відбувалось далі не знає.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що 22.06.2020 чоловік ОСОБА_1 прийшов додому близько 11 вечора і пояснив, що після того як відвіз племінника і повертався додому, зупинився біля сусідської хати, щоб подивитись, що відбувається. Працівники поліції забрали в нього ключі від машини і побили. Вона після посутого зібралась і пішла з ним на вулицю, де при ній працівники поліції його скрутили, посадили в машину, та кудись повезли. Потім серед ночі його привезли, відпустили і віддали ключі від автомобіля. Більше нікого на вулиці не було.

Свідок ОСОБА_2 в суді пояснила, що в той день посварилась з чоловіком і викликала поліцію. Коли стояла на дорозі, чекаючи поліцію, приїхав ОСОБА_1 , зупинився і почав питати , що сталось. Вийшов з автомобіля і стояв разом з нею. Коли приїхали працівники поліції, вони подумали, що ОСОБА_1 , то її чоловік і почали з ним розмову щодо правопорушення. Однак згодом один з поліціянтів пішов з нею до хати, інший-залишився з ОСОБА_1 . Що відбувалось далі-не бачила.

Заслухавши пояснення особи, що притягується до адміністративної відповідальності, свідків, оцінивши досліджені у судовому засіданні адміністративні матеріали, суд дійшов наступного висновку.

Згідно вимог ст.245 КУпАП, завданням у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом. При розгляді кожної справи суддя зобов`язаний з`ясувати обставини, передбачені ст.280 КУпАП, а винесене у справі судове рішення має ґрунтуватись на конкретних доказах.

Відповідно до п. 4 ст. 278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці справи про адміністративне правопорушення до розгляду вирішує питання чи витребувано необхідні додаткові матеріали.

У відповідності до вимог ст.251 КУпАП адміністративний матеріал повинен містити фактичні дані, на основі яких встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст.130 КУпАП відповідальність за вказане адміністративне правопорушення настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Об`єктом правопорушень, передбачених статтею 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, є суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху і на річковому транспорті та маломірних судах.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого частино 1 статтею 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, є керуванням транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані сп`яніння, так само ухилення осіб, які керують транспортними засобами, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.

Суб`єктивна сторона правопорушень, передбачених статтею 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, характеризується наявністю прямого умислу.

Суб`єктом правопорушень, передбачених частиною 1 статтею 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, є водії транспортних засобів.

Таким чином, керування транспортним засобом це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу.

Крім того, суть адміністративного правопорушення викладена як «керування автомобілем з явними ознаками алкогольного сп`яніння» суперечить диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП.

Відповідно до норми статті 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного сп`яніння підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами та оглядові на стан сп`яніння. Огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарський препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків. У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Відповідно до п. 2 розділу І інструкції Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним Наказом Міністерства внутрішніх справ та Міністерства охорони здоров`я № 1452/735 від 9 листопада 2015 року, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейськими на місці зупинки або у найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на проведення такого огляду, у тому разі, якщо водій відмовився огляду на місці чи був незгоден з його результатами (п.п. 6 та 7 розділу І Інструкції).

У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

У відповідності до вимог Розділу ІІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції затвердженої спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 року № 1452/735 використання в закладах охорони здоров`я для проведення лабораторних досліджень вимірювальної техніки та обладнання, дозволених МОЗ, підтверджується сертифікатом відповідності та свідоцтвом про повірку робочого засобу вимірювальної техніки. Предметом дослідження біологічного середовища можуть бути слина,сеча та змиви з поверхні губ, шкірного покриву обличчя і рук. Для дослідження біологічного середовища може використовуватися кров, якщо в обстежуваної особи неможливо взяти зразки біологічних середовищ, вказаних у пункті 12 цього розділу.

Відповідно до п.п. 15 Інструкції за результатами огляду на стан сп`яніння та лабораторними дослідженнями встановлюється діагноз, який вноситься до акта медичного огляду.

Дослідивши висновок медичного огляду, суд встановив, що в такому зазначено, що ОСОБА_1 перебуває в стані алкогольного сп`яніння при тому, що ніде не зафіксовано, що водій відмовився від проходження перевірки на місці зупинки, відсутні відомості, які відображали б стан алкогольного сп`яніння у випадку проведення лабораторних досліджень. Є незрозумілим, за результатами якого саме огляду чи лабораторного дослідження встановлено діагноз алкогольне сп`яніння. Таким чином, можна зробити висновок, що діагноз встановлено без проведення лабораторних досліджень, що суперечить Інструкції.

Отже, матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували той факт, що ОСОБА_1 було запропоновано пройти медичний огляд на місці зупинки, та в медичному закладі - шляхом відібрання у нього біологічних зразків слини, змивів поверхні губ, шкірного покриву обличчя і рук, а також крові та відмови його надати такі біологічні зразки для їх дослідження.

Крім цього судом беззаперечно встановлено, що працівники поліції транспортного засобу, яким керував ОСОБА_1 не зупиняли під час керування, а запропонували пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння під час перебування останнього за місцем його проживання.

Таким чином, суд беручи до уваги покази свідків, викладене в протоколі про адміністративне правопорушення, дійшов висновку, що таке не узгоджується з диспозицією ч.1 ст. 130 КУпАП та з об`єктивною стороною такого правопорушення, та не доводить факту перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння саме під час керування транспортним засобом.

Щодо питання кваліфікації дій особи за ст. 185 КУпАП, то слід відмітити, що зібрані матеріали, як докази, уповноваженою на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу, особою, за своєю суттю залишать місце сумнівам, як наслідок, не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», з огляду на таке.

Статтею 185 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність, у т.ч. за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків.

Відповідно Конституції України виключно законами України визначаються діяння, які є адміністративними правопорушеннями.

КУпАП передбачає відповідальність за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі працівника міліції, члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, військовослужбовця (стаття 185).

Злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника міліції при виконанні ним службових обов`язків, члена громадського формування з охорони громадського порядку чи військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку або відмова, виражена у зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок (абзац другий пункту 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 червня 1992 року N 8 «Про застосування судами законодавства, щопередбачає відповідальність за посягання на життя, здоров`я, гідність та власність суддів і працівників правоохоронних органів»).

Слово «непокора» означає відмову від виконання або ігнорування виконання певної вимоги.

Системний аналіз норм указаного Кодексу дає підстави для висновку, що в ньому встановлена відповідальністьлише за злісну непокору законній вимозі працівника міліції (Рішення Конституційного Суду України від 11 жовтня 2011 року N 10-рп/2011).

Виходячи з наведеного, на наявність складу даного правопорушення в діях особи впливає не лише вимога, яка була поставлена працівниками поліції, але і у зв`язку з чим вона висувалась.

Таким чином, для того щоб притягнути особу до відповідальності за ст.185 КУпАП необхідно щоб були: законне розпорядження або вимога працівника поліції при виконанні ним службових обов`язків, злісна непокора порушника.

З урахуванням того, що ВСУ в узагальненні «Практика розгляду судами справ про адміністративні правопорушення, що посягають на встановлений порядок управління (статті 185-185-2 КпАП)» (надалі - Узагальнення) висловив позицію щодо того, що дане правопорушення обов`язково передбачає наявність правомірної вимоги поліцейського, саме законної, адже його вимоги та розпорядження - акт, юридично рівнозначний наказу, що виражений у категоричній формі, - мають бути законодавчо обґрунтовані, зокрема, про перебування його при виконанні службових обов`язків мають свідчити установлена форма одягу, нагрудний знак, а також пред`явлене відповідне посвідчення, у зв`язку з чим у протоколі про адміністративне правопорушення повинні бути відображені які саме законні вимоги були висунуті поліцейським, дані про те, що він знаходився при виконанні службових обов`язків.

Однак, у даному випадку, протокол вказаним вимогам не відповідає, оскільки не містить взагалі викладених даних щодо суті правопорушення з урахуванням вищезазначених обставин, адже з нього не можливо встановити, який саме поліцейський висував вимоги та які саме, й у зв`язку з чим, через що суд позбавлений змоги перевірити факт того чи є вони законними.

Матеріали справи не містять будь-яких даних про те, що не ідентифікований поліцейський, який висував певні вимоги до особи, того дня перебував при виконанні ним службових обов`язків, що прямо суперечить ст. 256 КУпАП

Уточнювати, відредактовувати протокол з цього питання суд змоги не має, адже ЄСПЛ у справі«Карелін проти Росії»(«Karelin v. Russia»,заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому, за логікою ЄСПЛ, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч.1 ст.6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Інших доказів, які б, були належними та допустимими, та підтверджували дані вказані у протоколах матеріали справи не містять.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення суд, відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, повинен належним чином з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи по суті. Постанова судді, згідно ст. 283 КУпАП, має ґрунтуватися на обставинах, встановлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах.

Враховуючи встановлене в судовому засіданні, суддя вважає, що відсутні належні докази щодо керування транспортним засобом ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння, встановлені судом обставини підтверджують те, що лабораторні дослідженні на визначення алкогольного стану належним чином не проводились, а отже в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, а тому суд вважає, що протокол про адміністративне правопорушення, як основний доказ вчинення правопорушення складений без дотримання вимог ст. 130 КУпАП.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Кодексу України про адміністративні правопорушення, стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп / 2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпції, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинності.

Така позиція Конституційного Суду України відповідає і правовим позиціям Європейського Суду з прав людини, практика якого при розгляді справ судами в обов`язковому порядку використовується як джерело права відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

До цього ж, в рішенні від 21.07.2011 року у справі "Коробов проти України" Європейський суд з прав людини висловив позицію, що суд має право обґрунтувати свої висновки лише доказами, що випливають з співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту. Тобто, таких, які не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення "поза розумним сумнівом".

Крім цього, Європейський суд з прав людини підкреслив, що обов`язок адміністративного органу нести тягар доведення є складовою презумпції невинності і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до скоєння порушення.

Згідно з ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці данні встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення та іншими документами.

Постанова судді, згідно ст. 283 КУпАП має ґрунтуватися на обставинах, установлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах

Отже, оглянувши матеріали справи, вивчивши пояснення ОСОБА_1 , свідків, суд дійшов висновку про відсутність складу адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_1

Таким чином, вважаю такими, що не можуть бути визнані належними та допустимими доказами відомості, що містяться у протоколі про адміністративне правопорушення, виходячи з того, що сам по собі протокол не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом", (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), оскільки такі відомості не випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).

Тим самим, з огляду на обставини, встановлені під час судового розгляду, винуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.ст. 130, 185 КУпАП, за обставин, викладених у протоколах про адміністративні правопорушення, не доведена. Однак, нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення не передбачено закриття провадження у зв`язку з недоведеністю винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення, а тому вважаю, що провадження у справі підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю в його діях складу вказаного адміністративного правопорушення на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, який вказує на те, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за умови відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст.251, 266, 283, 284, п. 1 ст.247 КУпАП,-

ПОСТАНОВИВ :

Об`єднати в одне провадження справи 442/3798/20, № 442/3800/20, щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 та ст. 185 КУпАП, присвоївши єдиний номер № 442/3798/20.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130, ч.1 ст. 185 КУпАП закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП в зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 130 та ст. 185 КУпАП.

Постанова не оскаржується.

Суддя: Нагірна О.Б.