Житомирський апеляційний суд
Справа №295/8743/20 Головуючий у 1-й інст. Комнацький О. В.
Категорія ч.1 ст. 130 КУпАП Доповідач Бережна С. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2020 року м.Житомир

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду Бережна С.В., за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Богунського районного суду м. Житомира від 30 липня 2020 року за ч.1 ст.130 КУпАП щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Житомира, проживаючого у АДРЕСА_1 , працюючого водієм на TOB "Акріс Логістик", за ч. 1 ст. 130,

в с т а н о в и в:

Постановою Богунського районного суду м. Житомира від 30 липня 2020 року за ч.1 ст.130 КУпАП ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави в особі ДСА України судовий збір у розмірі 420 грн. 40 копійок.

Згідно постанови суду, 15.07.2020 року о 15 годині 20 хвилин ОСОБА_1 у м.Житомирі по вулиці Вільський Шлях, 181 А, керував транспортним засобом ВАЗ 210430-20, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, порушення мови. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, у встановленому законом порядку, водій відмовився у присутності двох свідків.

В поданій апеляційній скарзі просить особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , просить скасувати зазначену постанову суду, а провадження по справі відносно нього закрити за відсутністю в моїх діях складу адміністративного правопорушення. Стверджує, що за матеріалами справи, і це не оспорюється, та прямо значиться у складеному відносно нього протоколі, не проходив жоден із видів огляду на стан сп`яніння, і результатів такого огляду немає. Натомість, складеним відносно нього протоколом ініційовано притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП саме за відмову від проходження огляду. Ніхто за керування транспортним засобом у стані сп`яніння протокол відносно нього не складав, притягнення за це правопорушення ніхто не ініціював, і відповідних доказів перебування його саме у стані алкогольного сп`яніння суду не подавав і матеріали справи цих оглядів не містять. За змістом складеного відносно нього протоколу і доданих пояснень свідків, суть порушення зводиться до відмови від проходження огляду на стан сп`яніння. враховуючи, що результатів огляду на стан сп`яніння ані у вигляді огляду спеціальними технічними засобами на місці зупинки поліцейським у присутності двох свідків, ані у вигляді результатів огляду у медичному закладі у матеріалах справи немає. Більше того, протокол про адміністративне правопорушення відносно за ч.1 ст.130 КУпАП у виді саме «керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння» не складався, а у тому протоколі, що надійшов до суду, і яким керувався районний суд, зафіксовано наявне, на переконання, працівника поліції, порушення у виді відмови від проходження огляду у медичному закладі, а не керування у стані сп`яніння, як те обгрутовано вважав суд, та належних і достатніх доказів, чого у справі немає. Крім того, апелянт зазначає, що судом першої інстанції не надано правової оцінки тому факту, що він був пасажиром авто, особисто не здійснював керування автомобілем, а лише мав намір такого керування, тобто, зробив замах на керування автомобілем. На момент коли їх зупинили співробітники поліції за кермом перебував ОСОБА_2 , а він був пасажиром автомобіля. Коли зупинили співробітники поліції і водій авто відійшов до них, він, апелянт, вирішив, що автомобіль припарковано таким чином, що він заважає руху інших авто і може бути пошкоджений автомобілями, що рухаються поруч. Тому, вирішив від`їхати трохи в бік. Сів за кермо, завів автомобіль і мав їхати, однак його зупинили співробітники поліції. Тобто, не їхав, а лише мав намір. Отже, не здійснював керування автомобілем, а лише зробив спробу його керування. Метою його, апелянта, дій було мінімізувати шкоду від можливого ДТП через невдалу паркову (фактично діяв при крайній необхідності - ст. 18 КУпАП). Дану обставину суд першої інстанції не дослідив, правової оцінки даному факту не надав. Суд першої інстанції не врахував, що він, апелянт, має на утриманні трьох дітей та є фаховим водієм (працює водієм) і це є його єдиним джерелом прибутку. Останні десять років він працює водієм вантажного автомобіля. За роки своєї роботи водієм він жодного разу не притягався до авмінвідповідальності за порушення правил дорожнього руху. Даний проступок ним скоєно вперше. На роботі водієм характеризується виключно, як відповідальний та дисциплінований водій. Єдиним джерелом доходу є заробітна плата водія, позбавлення права керування автомобілем, не матиме коштів на утримання сім`ї, де є троє неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 16 років. ОСОБА_4 10 років, ОСОБА_5 7 років.

Допитаний апеляційним судом свідок ОСОБА_2 надав апеляційному суду покази, згідно яких він 15.07.2020 року був разом з ОСОБА_6 . Їхав за кермом він, ОСОБА_7 . Спинили працівники поліції. Він, ОСОБА_7 , був у стані алкогольного сп`яніння. Працівники поліції склали протокол. ОСОБА_6 був пасажиром, був п`яний. Він трохи неадекватно себе вів. Коли складали протокол, ОСОБА_6 сів за кермо, але не рухався, з місця не рушив.

В судовому засіданні особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 пояснив, що наміру їхати не мав, не встиг покерувати та перепаркуватися, не мав наміру керувати автомобілем. Апеляційну скаргу та її вимоги підтримав з викладених в ній мотивів, надав пояснення, аналогічні доводам апеляційної скарги. При цьому апелянт також просив за можливості вважати його правопорушення малозначним, таким, що не потягло негативних наслідків, та врахувати це при ухваленні рішення.

Заслухавши доводи особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , пояснення свідка, перевіривши матеріали справи, вважаю, що апеляційна скарга останнього підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.280 КУпАП зазначається, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Так, ч.1 ст.130 КУпАП передбачає наступні склади адміністративного правопорушення: керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, як самим протоколом про адміністративне правопорушення серії ОБ №006697 від 15.07.2020 року (а.с.1), так і наданими до протоколу про адміністративне правопорушення доказами, зокрема поясненнями свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 (а.с.2-3), а також відеозаписом з нагрудної камери поліцейського (а.с.5).

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ №006697 від 15.07.2020 року 15.07.2020 року ОСОБА_1 о 15 годині 20 хвилин у м.Житомирі по вулиці Вільський Шлях, 181 А, керував транспортним засобом ВАЗ 210430-20, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, порушення мови; від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, у встановленому законом порядку, водій відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

Відповідно до письмових пояснень свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 їх було запрошено працівниками поліції в якості свідків щодо водія водія ОСОБА_1 , якому у їх присутності було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу Драгер або у лікаря в медичному закладі для проходження такого огляду, на що останній відмовився.

З відеозапису з нагрудної камери патрульного поліцейського слідує, що ОСОБА_1 перебував за кермом автомобіля в стані алкогольного сп`яніння , та з розмови його з працівниками поліції вбачається, що він під час оформлення матеріалів адміністративного правопорушення щодо ОСОБА_2 , який перед цим керував даним автомобілем, сів за кермо, рушив з місця, однак був відразу зупинений працівниками поліції та фактично не встиг проїхати на ньому будь-якої дистанції. Після чого пройти огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного засобу або проїхати до медичного закладу охорони здоров`я для проходження такого огляду відмовився в присутності двох свідків.

Вказані докази узгоджуються між собою в своєму взаємозв`язку, доповнюють один одного та є такими, що підтверджують і пояснення самого ОСОБА_1 , надані ним в суді першої інстанції, а саме, що він сів за кермо автомобіля і проїхав на ньому, приблизно, 2-5 метрів, мав намір перегнати автомобіль в інше місце, однак був зупинений працівниками поліції, які запропонували пройти огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або проїхати для такого огляду до медичного закладу, на що він відмовився в присутності двох свідків; перед зупинкою вживав алкогольні напої.

Враховуючи вище наведене, в діях ОСОБА_1 вбачається склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, і його вина з огляду на перелічені вище докази є доведеною.

З цих підстав такими, що не відповідають дійсності є доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про відсутність в його діях складу правопорушення, оскільки він автомобілем не керував, а тільки хотів це зробити, не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного перегляду справи.

Разом з тим, враховуючи встановлені в ході апеляційного розгляду справи обставини вчинення ОСОБА_1 правопорушення, вбачаються підстави вважати його малозначним.

Так відповідно до ст.22 КУпАП при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 хоча формально і вчинив правопорушення, однак керування його автомобілем було вкрай нетривалим, спонтанним, викликаним попередніми подіями, пов`язаними з зупинкою автомобіля під керуванням іншого водія працівниками поліції, та не мало і не могло мати негативних наслідків, при цьому доводи апелянта про те, що наміру керувати автомобілем він не мав, а хотів лише перепаркувати його, і це бажання було пов`язано з перебуванням ним в стані алкогольного сп`яніння, про що він дуже жалкує, матеріалами справи не спростовуються, а на запит апеляційного суду Управління патрульної поліції інших доказів на спростування таких доводів, як то відеозапису з відеореєстратора патрульного автомобіля, тощо, не надало.

Крім того заслуговує на увагу також і те, що ОСОБА_1 має двох неповнолітніх дітей 2003 та 2013 років народження, що підтверджується наданими апеляційному суду копіями свідоцтв про народження. З характеристики (а.с.24), наданої апеляційному суду, вбачається, що останній працює у ТОВ «АКРІС ЛОГІСТИК» з 15.09.2010 року на посаді водія автотранспортних засобів департаменту транспортно-експедиційного забезпечення, за час роботи в компанії зарекомендував себе як ініціативний, дисциплінований, відповідальний, грамотний та кваліфікований спеціаліст, здатний виконувати доручені завдання у встановлений строк, за час роботи не мав дисциплінарних стягнень, довів, що здатний приймати рішення у складних ситуаціях та нести відповідальність за результат своєї діяльності. При цьому правопорушник щиро розкаявся у вчиненому та зазначив, що позбавлення його права керування транспортними засобами позбавить його в свою чергу можливості працювати та утримувати свою сім`ю.

Проаналізувавши наведені вище обставини, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що безальтернативність стягнення за ч.1 ст. 130 КУпАП позбавляє суд можливості враховувати особливості вчинення правопорушення та особу правопорушника, призначити індивідуально визначене стягнення, та в даному випадку, не дивлячись на малозначність правопорушення та відсутність негативних його наслідків, призведе до вкрай негативних наслідків для правопорушника у вигляді втрати останнім роботи на посаді водія, якає єдиним джерелом утримання його сім`ї, зокрема двох неповнолітніх дітей.

Таким чином, враховуючи наведені вище обставини, апеляційний суд вважає за можливе визнати вчинене ОСОБА_1 правопорушення малозначним та звільнити його від адміністративноїв відповідальності за його вчинення відповідно до положень ст.. 22 КУпАП, обмежившись усним зауваженням, у зв`язку з чим постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови.

Керуючись ст.ст.285, 294 КУпАП, суддя апеляційного суду , -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Богунського районного суду м.Житомира від 30 липня 2020 року про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, у зв`язку з його малозначністю на підставі ст. 22 КУпАП, обмежившись усним зауваженням.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя: