Справа № 463/1147/20 Головуючий у 1 інстанції: Грицко Р.Р.
Провадження № 33/811/467/20 Доповідач в 2-й інстанції: Стельмах І. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2020 року Львівський апеляційний суд у складі:

судді Стельмаха І.О.,

з участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та її захисника Федькович Г.В.,

потерпілого ОСОБА_2 , його представника адвоката Балуш М.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Личаківського районного суду м. Львова від 10 березня 2020 року,

В С Т А Н О В И В :

Постановою судді Личаківського районного суду м. Львова від 10 березня 2020 року

ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

яка зареєстрована за адресою:

АДРЕСА_1 ,

визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.173-2 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10 (десяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 (сто сімдесят) гривень 00 коп. в дохід держави.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 420,40 грн.

ОСОБА_1 визнана винною у тому, що вона 25.01.2020 о 20 год. 00 хв. перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , вчинила психологічне домашнє насильство щодо чоловіка ОСОБА_2 , а саме: виражалася нецензурною лайкою та виганяла з квартири, чим вчинила правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Крім цього, ОСОБА_1 12.02.2020 о 19 год. 00 хв. знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , вчинила психологічне домашнє насильство відносно чоловіка ОСОБА_2 та сина ОСОБА_3 , а саме: виражалася нецензурною лайкою та погрожувала фізичною розправою, чим вчинила правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

На постанову судді ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій постанову судді скасувати та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 покликається на такі доводи: суд не взяв її пояснень щодо обставин справи та прийняв рішення виключно на підставі пояснень ОСОБА_2 ; стверджує, що 25.01.2020 саме ОСОБА_2 вчиняв насильство щодо неї, у зв`язку з чим вона викликала поліцію, проте протокол склали на неї; 12.02.2020 ОСОБА_2 та її син ОСОБА_3 не пускали її до квартири, де вона зареєстрована та є співвласницею, у зв`язку з чим вона 3 години змушена була сидіти на сходах, де їй стало погано через підвищений тиск, що зафіксувала бригада швидкої допомоги, яку вона викликала.

Вказує, що саме через насильство з боку її чоловіка вона змушена була покинути квартиру. Коли вона після розлучення сказала йому іти геть з квартири, він почав писати на неї заяви в поліцію.

Апелянт вважає, що суд відверто демонструє прихильне ставлення до ОСОБА_2 та упереджене ставлення до неї.

На апеляційну скаргу ОСОБА_1 - Смущук О.С., подав заперечення та просить відхилити апеляційну скаргу ОСОБА_1 , а постанову судді щодо неї залишити без змін. Зазначає, що ОСОБА_1 з серпня 2018 року покинула дітей та з чоловіком, який неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, переїхала у Волинську область. 28 грудня 2018 року цей співмешканець наніс удари сокирою по голові їх синові, що підтверджується висновком експерта №23 від 04.02.2019 та копією постанови слідчого від 21.11.2019. Заявляє, що з моменту знайомства з співмешканцем ОСОБА_1 стала зовсім іншою та почала вчиняти насильство щодо нього та дітей, у зв`язку з чим він неодноразово звертався до Личаківського ВП ГУНП у Львівській області, внаслідок чого щодо ОСОБА_1 були видані термінові приписи.

У суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 її захисник Федькович Г.В. апеляційну скаргу підтримали, просять постанову судді скасувати. ОСОБА_1 вказала, що неприязні відносини між нею та ОСОБА_2 розпочались з 2018 року, коли вона повідомила чоловіку, що буде з ним розлучатись, оскільки зустріла іншого чоловіка, з яким планувала одружитись. Відносно подій 25.01.2020, вказала, що вона конфлікту не вчиняла, поліцію в цей день викликала саме вона, оскільки ОСОБА_2 ображав її при дітях. Поліцію викликала неодноразово, але лише 25.01.202 було складено протокол, і чомусь відносно неї. Щодо подій, які мали місце 12.02.2020 то, такі відбувались на сходовій клітці під`їзду, оскільки ОСОБА_2 із сином не впускали її до квартири, яка належить їй на праві спільної часткової власності. Вона 3 години просиділа на сходовій клітці, у зв`язку з подіями, які відбувались їй стало погано, підвищився тиск і було викликано карету швидкої медичної допомоги. В обох випадках поліцію викликала вона.

Потерпілий ОСОБА_2 його представник адвокат Балуш М.Б. апеляційну скаргу заперечили, просили постанову судді залишити без змін. ОСОБА_2 пояснив, що між ним та ОСОБА_1 розпочались неприязні відносини з 2018 року, від коли вона зустріла іншого чоловіка. ОСОБА_1 залишила його та дітей, та почала проживати із співмешканцем, який неодноразово притягався до кримінальної відповідальності. ОСОБА_1 переїхала проживати у Волинську область, коли до неї приїхав син ОСОБА_4 то співмешканець побив його, завдавши тяжких тілесних ушкоджень, внаслідок чого син втратив зір. 25.01.2020 ОСОБА_1 накинулась на нього, обзивала в присутності дочки, шарпала за рукав, він викликав поліцію, і ОСОБА_1 теж її викликала, але хто здійснив виклик першим сказати не може. Відносно подій 12.02.2020, такі дійсно відбувались на сходовій клітці, він не впускав ОСОБА_1 до квартири, оскільки боявся її, вона йому погрожувала, обзивала, вибивала двері.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , її захисника Федькович Г.В. на підтримку апеляційної скарги, думку потерпілого ОСОБА_2 , його представника Балуш М.Б., перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що постанову судді слід скасувати, а справу закрити з таких підстав.

Згідно з ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Доказами у справах про адміністративні правопорушення, згідно з приписами ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи у його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При цьому, орган (посадова особа), відповідно до ст. 252 КУпАП оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Отже, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, у відповідності з вимогами ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинене таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Проте, суддею першої інстанції цих вимог закону в повній мірі дотримано не було, внаслідок чого суддя дійшов передчасного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Диспозицією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП передбачено, що вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, є умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення тягне за собою юридичну відповідальність.

Стаття 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначає, що домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Нормами наведеного закону визначено, що психологічним насильством є така форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Тобто, виходячи з граматичного тлумачення диспозиції даної норми КУпАП, орган поліції зобов`язаний при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, зазначати конкретно в чому саме полягало психологічне насильство, що прямо витікає з диспозиції статті (погрози, образи, чи переслідування, позбавлення житла, їжі, тощо) і це є обов`язковим.

У даному випадку протоколи від 25.01.2020 та 12.02.2020 відносно ОСОБА_1 складені без врахування вимог Закону. Так, у протоколі від 25.01.2020 зазначено, що ОСОБА_1 25.01.2020 близько 20.00 год. вдома за місцем проживання АДРЕСА_1 , вчинила психологічне домашнє насильство відносно чоловіка ОСОБА_2 , а саме: ображала його нецензурними словами, виганяла з квартири. У протоколі від 12.02.2020 зазначено, що ОСОБА_1 12.02.2020 біля 19.00 год. у АДРЕСА_1 , виражалась нецензурними словами, погрожувала фізичною розправою, чинила умисні дії психологічного характеру відносно чоловіка та сина, на зауваження не реагувала.

При цьому не конкретизовано в чому саме таке насильство полягало і яка шкода заподіяна, хоча це прямо випливає з диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Тобто фактично об`єктивна сторона правопорушення в протоколах не розкрита.

Отже, насильство в сім`ї, у розумінні ст. 173-2 КУпАП, є адміністративним правопорушенням, з матеріальним складом, оскільки він потребує наявності не тільки певного діяння, але й спричинення або загрози завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Як пояснили в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 та ОСОБА_2 12.02.2020 події відбувались на сходовій клітці під`їзду, ОСОБА_2 не впускав дружину до квартири, оскільки боявся її через погрози, які вона йому висловлювала та намагалась проникнути до квартири.

Разом з тим, при прийнятті рішення про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП поза увагою судді залишилось, саме місце вчинення правопорушення, та той факт, що саме, її ОСОБА_1 не впускали до квартири співвласником, якої вона є, що не може розцінюватись, як вчинення домашнього насильства саме нею, оскільки саме їй чинили перешкоди в доступі до квартири.

Не звернув уваги суддя першої інстанції на належність та допустимість доказів вини ОСОБА_1 у вчиненні домашнього насильства. З протоколів про адміністративні правопорушення вбачається, що останння виражалася нецензурною лайкою, але з доданих до протоколу матеріалів не слідує, що такі дії являються домашнім насильством, тобто дії, які можна кваліфікувати за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

З викладених вимог закону вбачається, що зазначені у протоколах про адміністративні правопорушення дії ОСОБА_1 , які полягали у вчиненні словесного конфлікту із ОСОБА_2 , не утворюють самі по собі складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

У протоколах про адміністративні правопорушення щодо ОСОБА_1 не розкрито об`єктивну сторону адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП. Натомість у протоколах зазначено, що ОСОБА_1 вчинила психологічне насильство (25.01.2020) та умисні дії психологічного характеру (12.02.2020).

Також в матеріалах справи відсутні належні та достовірні докази про те, що під час конфлікту ОСОБА_1 діяла з умислом спричинити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 емоційну невпевненість, нездатність захистити себе, а відтак завдати шкоди їх психічному здоров`ю.

У справі відсутні належні, допустимі та достатні докази, які б підтверджували наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

З огляду на викладене апеляційну скаргу слід задовольнити, постанову судді скасувати, а справу закрити на підставі п.1ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Керуючись п.1 ст.247, ст.294 КУпАП, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову судді Личаківського районного суду м. Львова від 10 березня 2020 року щодо ОСОБА_1 скасувати.

Справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст. 173-2 КУпАП закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Львівського апеляційного суду І.О. Стельмах