печерський районний суд міста києва
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2020 року суддя Печерського районного суду м. Києва Шапутько С. В., за участю секретаря Галаган Г. О., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника Тимошик І. О., прокурора Шкурпела Р. В., розглянувши матеріали, що надійшли з Національного агентства з питань запобігання корупції, про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, -

встановив:

ОСОБА_1 , як посадова особа, на яку поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», 30.08.2019 вчинила дії в умовах реального конфлікту інтересів - реалізовуючи повноваження народного депутата України, за наявності приватного інтересу звернулася з письмовим поданням у порядку статті 34 Закону України «Про статус народного депутата України» та відповідно до абзацу першого частини першої статті 3.3 Положення про помічника-консультанта народного депутата України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 13.01.1995 № 379/95-ВР, до першого заступника Керівника Апарату Верховної Ради України Боднаря П. О. про зарахування свого чоловіка ОСОБА_2 на посаду помічника-консультанта народного депутата України (патронатна служба) з 03 вересня 2019 року на час її депутатських повноважень із встановленням заробітної плати у розмірі 24 025 грн. на місяць, чим порушила вимоги пункту 3 частини 1 статті 28 Закону України «Про запобігання корупції».

У судовому засіданні особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, винною себе не визнала, заперечувала проти протоколу про адміністративне правопорушення. Зазначила, що у своєму роз`яснені НАЗК не надало підтвердження про наявність конфлікту інтересів, оскільки відповідне роз`яснення, на думку ОСОБА_1 , було нечітким. Більше того, ОСОБА_1 стверджувала, що вона не розраховувала на заробітну плату, яку отримував її чоловік, тому приватний інтерес в даному випадку відсутній. Зазначила, що її чоловік виконував функції водія, відправлення та отримання службової кореспонденції.

Захисник ОСОБА_1. вказав, що рішення про зарахування ОСОБА_2 на посаду помічника-консультанта народного депутата України було прийнято згідно з розпорядженням заступника Керівника апарату Верховної Ради України, а відтак в діях ОСОБА_1 відсутній будь-який конфлікт інтересів, вона відповідне рішення не мала повноважень приймати та не приймала. Крім того, захисник зазначив, що посадові особи НАЗК помилково вважають моментом виявлення адміністративного правопорушення дату складення відповідного протоколу, оскільки про дії ОСОБА_1 посадовим особам НАЗК стало відомо щонайменше 15.10.2019.

Прокурор у судовому засіданні надав висновок, відповідно до якого вважав наявним у діях ОСОБА_1 склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

Суд, вислухавши позицію особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, її захисника, прокурора, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до статей 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно з ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» правопорушення, пов`язане з корупцією - діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Так, винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, підтверджується даними, що містяться в матеріалах справи, а саме: протоколі про адміністративне правопорушення № 30/5 від 09.04.2020 /а. м. 3-10/; копії тексту присяги на вірність Україні ОСОБА_1 , як народним депутатом України дев`ятого скликання, скріпленою підписом від 29.08.2019 /а. м. 15/; копії розпорядження про зарахування ОСОБА_2 на посаду помічника-консультанта народного депутата України ОСОБА_1 /а. м. 17/; копії подання ОСОБА_1 від 30.08.2019 /а. м. 18/; копії заяви ОСОБА_2 від 30.08.2019 /а. м. 19/; копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян від 29.02.2020 № 2 щодо актового запису про шлюб ОСОБА_1 /а. м. 23-24/; копії витягу з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми доходів, нарахованих фізичній особі податковим агентом, та/або суми доходів, отриманих самозайнятими особами, а також суму річного доходу, задекларованого фізичною особою в податковій декларації про майновий стан і доходи від 11.02.2020 /а. м. 25/.

Всі вищезазначені докази належні, оскільки вони підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, достовірні, оскільки фактичні дані отримані з цих доказів, не спростовані жодним іншим доказом.

Положенням п. 3 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» встановлено, що особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Так, ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» дає визначення, зокрема, наступним термінам:

1) реальний конфлікт інтересів - суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень;

2) приватний інтерес - будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв`язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях.

Тобто складовими реального конфлікту інтересів є: приватний інтерес (будь-який майновий чи немайновий); службові/представницькі повноваження (безпосередні та загальнослужбові); суперечність між ними, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 3.3 Положення про помічника-консультанта народного депутата України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 13.10.1995 № 379/95-ВР, зарахування на посаду помічника-консультанта народного депутата України проводиться на підставі письмового подання народного депутата України Керівнику Апарату Верховної Ради України чи керівнику виконавчого комітету відповідного органу місцевого самоврядування, а у містах Києві та Севастополі - секретаріату міської ради, державного підприємства, установи та організації, в якому зазначаються: прізвище, ім`я та по батькові кандидата на посаду, зарахування на постійній основі чи за сумісництвом, строк дії трудового договору, розмір встановлюваної заробітної плати, дата зарахування. До письмового подання народного депутата України додаються особиста заява особи, яку приймають на цю посаду, та інші документи, передбачені законодавством.

Згідно з ч. 3 Постанови Верховної Ради України від 07.12.2017 № 2240-VIII «Про фінансове забезпечення діяльності народних депутатів України» установлено загальний місячний фонд для оплати праці помічників-консультантів народного депутата України в розмірі 25 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня календарного року.

Отже, ОСОБА_1 , як народний депутат України, має дискреційні повноваження в частині самостійного вирішення питання щодо підбору помічників-консультантів та встановлення заробітної плати кожному помічнику-консультанту.

Відповідно до ч. 4 ст. 55 Сімейного кодексу України дружина та чоловік зобов`язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім`ї.

Згідно з ч. 2 ст. 61 Сімейного кодексу України об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Крім того, суд приймає до уваги позицію Конституційного Суду України, зазначену в абзаці четвертому пункту 3.6 Рішення від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004, згідно якої поняття «право» у логічно-смисловому зв`язку має один і той самий зміст із поняттям «охоронюваний законом інтерес». Натомість, розкриваючи зміст слова «інтерес», Конституційний Суд України в абзаці першому пункту 3.1 цього Рішення зазначив, що в юридичних актах термін «інтерес», ураховуючи його як етимологічне, так і загальносоціологічне, психологічне значення, вживається у широкому чи вузькому значенні як самостійний об`єкт правовідносин, реалізація якого задовольняється чи блокується нормативними засобами.

В абзаці четвертому пункту 3.5 Рішення від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 Конституційний Суд України відзначив, що конфлікт інтересів притаманний не тільки правовим і неправовим інтересам, а й конгломерату власне законних, охоронюваних законом і правом інтересів. Зокрема, певною конфліктністю характеризуються інтереси громадянина і держави, особи і суспільства, приватні та публічні.

Отже, на думку суду, при зверненні ОСОБА_1 з письмовим поданням до першого заступника Керівника Апарату Верховної Ради України Боднаря П. О. про зарахування ОСОБА_2 на посаду помічника-консультанта народного депутата України приватний інтерес ОСОБА_1 , зумовлений сімейними стосунками з її чоловіком, полягав у зацікавленості забезпечити свого чоловіка роботою та заробітком, покращити матеріальне становище сім`ї.

Вказані обставини зумовили виникнення реального конфлікту інтересів у ОСОБА_1 , а саме: суперечності між службовими повноваженнями ОСОБА_1 , як народного депутата України, та її приватним інтересом, що вплинула на об`єктивність та неупередженість вчинення нею дій під час виконання зазначених повноважень, зокрема звернення з письмовим поданням до першого заступника Керівника Апарату Верховної Ради України Боднаря П. О. про зарахування ОСОБА_2 на посаду помічника-консультанта народного депутата України.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_1 , як посадова особа, на яку поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», 30.08.2019 вчинила дії в умовах реального конфлікту інтересів - реалізовуючи повноваження народного депутата України, за наявності приватного інтересу звернулася з письмовим поданням у порядку статті 34 Закону України «Про статус народного депутата України» та відповідно до абзацу першого частини першої статті 3.3 Положення про помічника-консультанта народного депутата України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 13.01.1995 № 379/95-ВР, до першого заступника Керівника Апарату Верховної Ради України Боднаря П. О. про зарахування свого чоловіка ОСОБА_2 на посаду помічника-консультанта народного депутата України (патронатна служба) з 03 вересня 2019 року на час її депутатських повноважень із встановленням заробітної плати у розмірі 24 025 грн. на місяць, чим порушила вимоги пункту 3 частини 1 статті 28 Закону України «Про запобігання корупції».

Відповідно до ч. 5 ст. 28 ЗУ «Про запобігання корупції» в разі існування в особи сумнівів щодо наявності у неї конфлікту інтересів, вона має право звернутись за роз`ясненням до Національного агентства. У разі якщо особа не отримала підтвердження про відсутність конфлікту інтересів, вона діє відповідно до вимог, передбачених у цьому розділі Закону.

З огляду на норми ч. 6 ст. 28 ЗУ «Про запобігання корупції» підтвердження про відсутність конфлікту інтересів може бути надане Національним агентством щодо конкретних дій (рішень), можливість вчинення (прийняття) яких у майбутньому або наразі викликає в особи сумніви щодо наявності в неї такого конфлікту. Тобто звернення за роз`ясненням має бути своєчасним, до моменту, коли особа вчинила дії або прийняла відповідне рішення.

Так, 29.10.2019 (вже під час перебування її чоловіка ОСОБА_2 на посаді помічника-консультанта народного депутата, з 03.09.2019), ОСОБА_1 звернулась до Національного агентства за роз`ясненням про можливий конфлікт інтересів, щодо недопущення роботи у прямому підпорядкуванні з близькою особою ОСОБА_2 , який перебуває на посаді помічника-консультанта народного депутата України ОСОБА_1 /а. м. 78/.

Поряд із тим, у зазначеному зверненні не було вказано, що ОСОБА_2 є чоловіком ОСОБА_1 , а також не вказано, можливість вчинення яких конкретно дії (процедура призначення на посаду), викликала сумнів щодо наявності конфлікту інтересів.

Листом від 26.11.2019 № 34-07/81893/19 Національне агентство повідомило ОСОБА_2 , що на народних депутатів України не поширюються обмеження щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, проте акцентувало увагу, що на них поширюються вимоги ст. 28 ЗУ «Про запобігання корупції» щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів. Одночасно Національне агентство зазначило, що у зверненні не зазначено, під час реалізації яких повноважень у ОСОБА_1 виник сумнів щодо наявності/відсутності конфлікту інтересів і в чому саме полягає приватний інтерес, а тому неможливо надати обґрунтований висновок щодо наявності/відсутності конфлікту інтересів в описуваній ситуації /а. м. 31-33/.

Тобто ОСОБА_1 не отримала підтвердження про відсутність конфлікту інтересів, проте і не вжила дій щодо врегулювання конфлікту інтересів, ні звернулась до Національного агентства за отриманням роз`яснення повторно, із зазначенням даних, які відповідно до листа Національного агентства від 26.11.2019 були необхідні для надання обґрунтованого висновку. ОСОБА_2 залишався на посаді помічника-консультанта народного депутата ОСОБА_1 до 02.03.2020. /а. м. 30/.

Дії ОСОБА_1 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, як вчинення дій в умовах реального конфлікту інтересів.

ОСОБА_1 , заперечуючи свою винуватість у вчиненні адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, не наводить беззаперечних доводів, які б свідчили про відсутність в її діях складу адміністративного правопорушення.

Посилання захисника ОСОБА_1. на ті обставини, що в її діях відсутній будь-який конфлікт інтересів, оскільки таке подання не має імперативного характеру, через те що юридичні наслідки виникають лише після відповідного розпорядження про зарахування особу на посаду, не заслуговують на увагу. Так, до повноважень ОСОБА_1 , як народного депутата України, входить здійснення підбору помічників-консультантів та надання письмового подання Керівнику Апарату Верховної Ради України стосовно зарахування на посаду помічника-консультанта народного депутата України, що в подальшому дозволило отримати її чоловіку вказану посаду та отримувати дохід.

Доводи захисника ОСОБА_1., що датою виявлення адміністративного правопорушення є щонайменше 15.10.2019 (дата звернення НАЗК до Першого заступника Керівника апарату Верховної Ради України), суд вважає хибними, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, після направлення вказаного звернення до дати складення протоколу відповідальна особа вживала заходів щодо встановлення підстав для висновку про наявність чи відсутність факту правопорушення.

Так, підставою для порушення провадження у справі про адміністративне корупційне правопорушення є наявність достатніх та достовірних даних, що вказують на вчинення особою адміністративного правопорушення. Зокрема, такі відомості встановлюються під час проведення об`єктивної перевірки компетентними органами.

Як вбачається з матеріалів справи, фактичним моментом виявлення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, яке вчинено ОСОБА_1 , є 09.04.2020 -дата складання і підписання уповноваженою особою протоколу про вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, що був складений після отримання спеціально уповноваженим суб`єктом у сфері протидії корупції достовірної інформації про факт вчинення корупційного правопорушення.

При накладенні стягнення суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу ОСОБА_1 , зокрема те, що ОСОБА_1 здійснює повноваження народного депутата України, одружена, раніше до адміністративної відповідальності не притягалася.

Обставин, що згідно з ст. ст. 34-35 КУпАП пом`якшують та обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення, судом не встановлено.

Відповідно до положень ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчинення нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

На підставі вищевикладеного, з урахуванням особи порушника, майнового стану, ступеню вини, відсутності обставин, що пом`якшують та обтяжують її відповідальність, а також характеру та суспільної небезпеки вчиненого нею правопорушення, суд вважає, що ОСОБА_1 слід призначити стягнення у вигляді мінімального розміру штрафу в межах санкції, встановленої ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, що є достатньою мірою відповідальності з метою її виховання, а також запобігання вчиненню нових правопорушень.

На підставі ст. 40-1 КУпАП з ОСОБА_1 на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп.

Керуючись ст. ст. 9, 23, 33-35, 36, 172-7, 221, 276, 277, 283, 284 КУпАП, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 визнати винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, та накласти адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 3 400 (три тисячі чотириста) грн.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 420 (чотириста двадцять) грн. 40 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 307 КУпАП штраф має бути сплачений ОСОБА_1 не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення їй постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 300-1 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що у випадку несплати накладеного на неї штрафу у передбачений законом строк, постанова надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби. У порядку примусового виконання постанови з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду у десятиденний строк з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Печерський районний суд м. Києва.

Суддя С. В. Шапутько