П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.10.2020 Справа №607/11496/20

м. Тернопіль

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Сливка Л.М., розглянувши матеріали, що надійшли від Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України , жителя АДРЕСА_1 , , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ,

за частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

за участі особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Заводовської М. Л. ,

ВСТАНОВИВ:

Як убачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №423214 складеного 07 липня 2020 року,

ОСОБА_1 07 липня 2020 року, о 00 год. 39 хв., вулицею Б. Хмельницького у м. Тернополі , керував транспортним засобом Джип Гранд Черокі, номерний знак НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, нечітка мова, нестійка хода . Від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки за допомогою газоаналізатора Alkotest 75100 ARLM-0278 (повірка дійсна до 27 березня 2021 року) та огляду в медзакладі водій відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху , за що відповідальність передбачена частиною 1 ст. 130 КУпАП.

ОСОБА_1 у судовому засіданні зазначив, що повністю розуміє зміст роз`яснених йому прав, передбачених статтею 63 Конституції України та статтею 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення; свою вину у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення заперечив. Підтримав подані ним та його захисником письмові пояснення . Вказав, що транспортним засобом за обставин викладених у протоколі про адміністративне правопорушення не керував, транспортний засіб просто стояв припаркований. Також ,зазначив , що будь-які докази на підтвердження керування ним транспортним засобом відсутні, а відтак порушення ним Правил дорожнього руху та вчинення адміністративного правопорушення відсутні .

Захисник підтримала вказану позицію ОСОБА_2 , вказала , що викладені у протоколі про адміністративне правопорушення обставини, щодо керування її підзахисним автомобілем з явними ознаками алкогольного сп`яніння не мають жодного доказового забезпечення та стороною захисту категорично заперечуються. Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, у справах «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року, «Леванте проти Латвії» від 07 листопада 2002 року неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій. Тобто усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь. З цих підстав просила провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити на підставі п. 1 ст. 1 ст. 247 КУпАП.

Оцінивши наявні у адміністративних матеріалах докази суд вважає за необхідне зазначити наступне:

згідно із вимогами частини 1 ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до вимог статті 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами (стаття 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення).

Статтею 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Окрім вказаного протоколу про адміністративне правопорушення , у матеріалах про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за частиною 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, із документів, котрі відповідно до статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення містять будь-які фактичні дані щодо події та можуть вважатись доказами у справі, наявні: письмові пояснення свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 від 07 липня 2020 року; копія Свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 12-01/186 , з якого вбачається , що повірка технічного приладу газоаналізатора Drager Alcоtest 7510 ARLM-0278 чинна до 27 березня 2020 року ; відеозаписи з нагрудних камер працівників поліції ВО-0036, 113 ,152 ; розписки ОСОБА_6 про те, що вона бере на зберігання транспортний засіб Джип НОМЕР_2 та зобов`язується не передавати даний транспортний засіб до повного витверезення ; рапорт інспектора роти № 1 батальйону УПП в Тернопільській області Сеньків Н. А. від 07 липня 2020 року ; копія постанови серії БР№488420 від 07 липня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адмінвідповідальності за ч. 1 ст. 126, ч. 2 ст. 122 КУпАП .

Оцінюючи ці матеріали через призму доводів ОСОБА_1 та його захисника про те, що за описаних у вказаному протоколі про адміністративне правопорушення обставин, автомобілем він не керував, суд вважає за необхідне зазначити таке:

адміністративним правопорушенням передбаченим ч. 1 ст. 130 КУпАП є керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

У абзацах 3 та 4 пункту 27 постанови пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз`яснено, що керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Процедуру проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі стан сп`яніння), та оформлення результатів такого огляду визначає Інструкція про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року № 1452/735 (далі Інструкція).

У адміністративних матеріалах відсутні докази того, що автомобіль, здійснював рух за описаних у протоколі обставин, а ОСОБА_1 виконував функції його водія.

Так із письмових пояснень ОСОБА_3 та ОСОБА_4 07 липня 2020 року , вбачається, що вони не бачили моменту керування ОСОБА_1 автомобілем за обставин, описаних у протоколі, а були лише свідками його відмови проходження огляду на стан сп`яніння.

Також само, у судовому засіданні свідок ОСОБА_3 пояснив, що не може підтвердити факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом за обставин вказаних у протоколі про адмінправопорушення, за його присутності транспортний засіб руху не здійснював , а перебував у дворі по вул. Качали у м. Тернополі.

У матеріалах справи про адміністративне правопорушення наявні пояснення свідка ОСОБА_5 від 07 липня 2020 року, у яких вказано, що « 07.07. 2020 р. близько 00:30 він був свідком того як водій який керував ТЗ Jeep білого кольору номерний знак НОМЕР_3 керував по вулиці Хмельницького у м. Тернополі грубо порушуючи ПДР. Водій збив мусорник на ЖД вокзалі і під`їхав до магазину 23/7, вийшов з машини з явно вираженими признаками оп`яніння, пішов магазин, потім вийшов , сів у машину і поїхав ».

Викликаний у судове засідання за клопотанням ОСОБА_1 та його захисника , свідок ОСОБА_5 , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання, про що свідчать особисто отримані ним повідомлення про виклик у судові засідання, повторно до суду не прибув , про причини неявки суд не повідомив . ( а. с. 23, 33 )

За таких обставин, суд невправі вважати вказані пояснення свідка ОСОБА_5 належним та беззаперечним доказом винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення .

Така правова позиція висловлена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду 27 червня 2019 року у справі № 560/751/17, адміністративне провадження № К/9901/2047/18.

Не підтверджують факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом й копія Свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 12-01/1186 технічного приладу газоаналізатора ARLM-0278 (повірка дійсна до 27 березня 2021 року) та розписка ОСОБА_6 від 07 липня 2020 року .

Також, не зафіксовано факту керування ОСОБА_1 автомобілем та руху вказаного транспортного засобу Джип Гранд Черокі, номерний знак НОМЕР_2 , за обставин, описаних у протоколі на відеозаписах з нагрудних відеокамер працівників поліції ВО0036, 113 та 152.

У цьому контексті слід зазначити про те , що заперечення ОСОБА_2 щодо факту керування автомобілем зафіксовані на долучених відеозаписах з нагрудних відеокамер працівників поліції .

Щодо рапорту інспектора роти № 1 батальйону УПП в Тернопільській області ДПП Сеньків Н. А. від 07 липня 2020 року та копії постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії серії БР№488420 від 07 липня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адмінвідповідальності за ч. 1 ст. 126, ч. 2 ст. 122 КУпАП, то викладена у них інформація щодо керування ОСОБА_1 транспортним засобом за обставин, що викладені у протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №423214, не є беззаперечними доказами вчинення останнім правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130КУпАП, оскільки складені самими працівниками поліції, і не підтверджуються іншими доказами, у тому числі матеріалами відеофіксації з нагрудних камер поліцейських , ОСОБА_1 заперечуються та ним оскаржуються .

Наведене породжує об`єктивний сумнів у їх відповідності реальним обставинам справи.

З урахуванням вищенаведеного викладені у вказаному протоколі обставини, щодо керування ОСОБА_1 автомобілем з явними ознаками алкогольного сп`яніння не мають жодного доказового забезпечення та ним заперечуються.

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення, без наявних інших доказів, які б підтверджували обставини, викладені у ньому, не є беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом", оскільки не випливає зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Це породжує об`єктивний сумнів у їх відповідності фактичним обставинам справи, котрі, згідно статті 62 Конституції України, тлумачаться на його користь.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, у справах «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року, «Леванте проти Латвії» від 07 листопада 2002 року неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Тобто усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

За вказаних обставин судом установлено, що докази вини ОСОБА_1 не є переконливими і достатніми, не відповідають фактичним обставинам справи та не дають змоги беззаперечно встановити, що 07 липня 2020 року о 00 год. 39 хв. водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння, та відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння , тобто вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Тому , суд приходить до переконання, про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутність події і складу адміністративного правопорушення (пункт 1 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення).

З цих підстав провадження у даній справі слід закрити.

Керуючись частиною 1 статті 130 , статтями 221, 247, 283, 284, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративну справу стосовно ОСОБА_1 за частиною 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

СуддяЛ. М. Сливка