30.09.2020
Справа № 720/1565/20
Провадження № 3/720/640/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2020 року суддя Новоселицького районного суду Чернівецької області Ляху Г.О., розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого по АДРЕСА_1 , за ст. 122 ч. 4 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 притягується до адміністративної відповідальності у зв`язку із тим, що 01 вересня 2020 року о 14 годині 20 хвилин в с. Тарасівці Новоселицького району Чернівецької області керуючи автомобілем марки «Volkswagen Jetta», державний номерний знак НОМЕР_1 , при наявності дорожнього знаку «Дати дорогу», не надав перевагу в русі автомобілю марки «Mercedes-Benz», державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , який рухався по головній дорозі, змусивши останнього різко гальмувати та змінювати напрямок руху, внаслідок чого створив аварійну ситуацію, чим порушив вимоги п. 2.1 ПДР України.

Його дії кваліфіковані за ч. 4 ст. 122 КУпАП.

В суді ОСОБА_1 свою вину у вчиненні правопорушення не визнав та пояснив, що 01 вересня 2020 року о 14 годині 20 хвилин він рухався по головній дорозі та здійснюючи обгін не створював нікому аварійної обстановки. Перед вказаним маневром переконався в безпечності своїх дій подивившись в дзеркала заднього виду та тільки після увімкнення лівого показника повороту розпочав обгін, після чого вже будучи на зустрічній смузі для руху помітив позаду себе на відстані приблизно 100 метрів, автомобіль марки «Mercedes-Benz», державний номерний знак НОМЕР_2 . Також зазначив, що вказаний автомобіль рухався на досить великій швидкості, понад 100 км/год, однак різко змінити швидкість, або напрямок руху йому не довелось. У зв`язку із зазначеним, просив суд провадження відносно нього закрити.

Дослідивши матеріали справи, вважаю, що провадження по справі слід закрити у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122 ч. 4 КУпАП з наступних підстав.

Так, згідно положень ст. 251 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення є доказом у справі про адміністративне правопорушення, на підставі якого встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні, та інші обставини, що мають значення для вирішення справи. Під час розгляду справ про адміністративне правопорушення надається оцінка саме обставинам, які були викладені в протоколі.

За змістом ст.ст. 251, 280 КУпАП доказуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення належними та допустимими доказами підлягає подія щодо вчинення адміністративного правопорушення, вина особи у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності на інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ст. 122 ч.4 КУпАП відповідальність особи настає у разі допущення порушень, передбачених частинами першою, другою або третьою цієї статті, що спричинили створення аварійної обстановки, а саме: примусили інших учасників дорожнього руху різко змінити швидкість, напрямок руху або вжити інших заходів щодо забезпечення особистої безпеки або безпеки інших громадян, а згідно ст. 9 КУпАП обов`язковою умовою скоєння адміністративного правопорушення є наявність вини з боку порушника.

Таким чином, допустимими та належними доказами у справі має бути підтверджено сам факт створення аварійної обстановки.

Протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 451182 від 01 вересня 2020 року відносно ОСОБА_1 був складений у зв`язку із тим, що він керуючи автомобілем марки «Volkswagen Jetta», державний номерний знак НОМЕР_1 , при наявності дорожнього знаку «Дати дорогу», не надав перевагу в русі автомобілю марки «Mercedes-Benz», державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , який рухався по головній дорозі, змусивши останнього різко гальмувати та змінювати напрямок руху, внаслідок чого створив аварійну ситуацію.

Однак, вищенаведений доказ вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122 ч.4 КУпАП не можна вважати достатнім та допустимим виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Висновок викладений у протоколі про адміністративне правопорушення про створення ОСОБА_1 аварійної обстановки ґрунтується на поясненнях ОСОБА_2 , які заперечуються ОСОБА_1 та не підтверджуються іншими доказами.

Таким чином, особою, якою складено протокол про адміністративне правопорушення не спростовано твердження ОСОБА_1 , а вказаний висновок у протоколі зроблений на припущеннях, що є неприпустимим та свідчить про безпідставність складеного протоколу.

За наведених обставин, протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаним допустимим доказом вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.122 КУпАП.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що деякі справи про адміністративні правопорушення, за своєю суттю мають кримінальний характер та повністю підпадають під гарантії ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п.п.21-22 рішення у справі «Надточій проти України», п.33 рішення у справі «Гурепка проти України»), що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку у цій справі представляє особа, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема по справам «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року, «Лавенте проти Латвії» від 07 листопада 2002 року неодноразово вказує, що оцінюючи докази суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростованих презумпцій.

Тобто, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Аналогічна норма міститься й в статті 62 Конституції України.

Приймаючи до уваги, що сумніви щодо доведеності вини ОСОБА_1 слід тлумачити на його користь та в матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують створення ним аварійної обстановки, вважаю, що викладені у протоколі обставини не знайшли свого підтвердження, а тому вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 122 ч. 4 КУпАП не доведена, у зв`язку із чим провадження по справі слід закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 62 Конституції України, ст.ст. 9, 122 ч.4, 247 п.1, 284 ч. 1 п. 3 КУпАП, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 122 ч. 4 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена в десятиденний строк з дня її винесення через Новоселицький районний суд до Чернівецького апеляційного суду.

Суддя Ляху Г.О.