Справа № 219/6660/20
Провадження № 3/219/2529/2020
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

5 жовтня 2020 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

судді Лапченко О.М.,

за участі секретаря Андрусенка С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут Донецької області адміністративний матеріал у відношенні

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , фізичної особи підприємця, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , -

у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КпАП України,

встановив:

згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 160463, 8.07.2020 року о 22.20 годині ОСОБА_1 , який є фізичною особою підприємцем, бар кальян «Крафт», що розташований в м. Бахмут Донецької області, вул. Горбатова, 29, здійснював роботу свого закладу в нічний час після 22.00 години, чим порушив вимоги Постанови Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та протокол № 28 засідання обласної комісії.

ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав та вказав, що він дійсно є ФОП і ним відкритий бар «Кальян КРАФТ». 8.07.2020 р о 22 год. 20 хв. до нього в бар зайшли співробітники поліції і склали протокол за порушення Постанови КМУ № 392 від 20.05.2020 року і протоколу № 28 засідання обласної комісії, яке виразилося нібито в тому, що бар працював після 22.00 години. Зазначив, що бар працював до 22.00 годин. На момент приходу поліції о 22 год. 20 хв. відвідувачів в залі не було, операцій з обслуговування клієнтів не проводилося. В приміщенні бару перебувало три особи це його дівчина та дві її подруги, які прийшли допомогти закрити бар, а на відкритій ділянці бару на вулиці були його родичі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 . Вказав, що Постановою КМУ № 392 від 20.05.2020 р. передбачені права та обов`язки, а також порядок здійснення діяльності органами влади, установами і організаціями, підприємствами та підприємцями, а також громадянами, під час карантину, однак обмежень по режиму роботи барів, ресторанів, розважальних закладів дана постанова не містить. В порушення вимог ст. 256 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення не містить імені та по батькові особи, яка склала протокол, відсутні свідки порушення, в протоколі не зазначено порушення якого саме нормативного акту ним допущені, відсутні докази порушення. До протоколу не додане його пояснення, а пояснення, складене працівником поліції, як і сам протокол, він відмовився підписувати, тому що викладені в них відомості не відповідають дійсності. Налогосив, що на офіційному сайті Донецької адміністрації 14.07.2020 року опублікована інформація в розділі новин про те, що розважальним закладам, кафе і ресторанах в Донецькій області дозволено працювати з 7 до 23 годин. Просив закрити провадження у справі в зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Гуревич М.Г. в судовому засіданні просив провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 160463 від 8.07.2020 р. закрити у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення. Вказав, що в протоколі про адміністративне правопорушення не зазначені в якості свідків будь-які особи, які були відвідувачами вказаного закладу, пояснення від них не відібрано, не з`ясовано, чи були вони відвідувачами закладу чи ні та яке відношення вони мають до спірних подій, якими послугами закладу вони користувались (якщо таке мало місце на думку поліцейського). Пояснив, що при складанні протоколу про адміністративне правопорушення поліцейський, описуючи нормативно-правовий акт, яким заборонено дії, вчинені ОСОБА_1 , не зазначив конкретного посилання на частину та пункт нормативно-правового акту, який встановлює певну заборону. Тобто фабула події адміністративного правопорушення, викладена з протоколі, не містить чіткого посилання на правові норми, а, отже, при складанні протоколу про адміністративне правопорушення порушені приписи ст.256 КУпАП. Крім того, звернув увагу суду, що комісія з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій не є органом місцевого самоврядування, її рішення носять рекомендаційний характер і не є обов`язковими для їх розгляду громадянами. Протокол № 28 від 3.07.2020 року є протоколом засідання обласної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій та містить посилання на необхідність органам місцевого самоврядування забезпечити введення певних обмежень, а не покладає безпосередньо на громадян такі обмеження. Зазначив, що в матеріалах справи міститься також протокол засідання місцевої комісії з питань техногенно-екологічної безпеки і надзвичайних ситуацій № 17 від 7.07.2020 р., проте в протоколі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 відсутнє посилання на порушення ним протоколу № 17 від 7.07.2020р., а тому суд позбавлений можливості вирішувати питання про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за порушення вимог, на які відсутнє посилання в протоколі про адміністративне правопорушення та самостійно виходити за межі цього протоколу.

Суд, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, прийшов до наступних висновків.

Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ч.1 ст.256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Так, на підтвердження наявності вказаного правопорушення суду надано: протокол про адміністративне правопорушення серії № 160463 від 8.07.2020 року; копія паспорта ОСОБА_4 ; пояснення ОСОБА_1 з вказівкою, що останній відмовся підписувати пояснення; рапорти працівників поліції; диск з відеозаписом з бодікамери від 8.07.2020 року; копія протоколу № 17 від 7.07.2020 року засідання місцевої комісії з питань техногенноекологічної безпеки та надзвичайних ситуацій; копія протоколу № 28 від 3.07.2020 року засідання обласної комісії з питань техногенноекологічної безпеки та надзвичайних ситуацій.

Стаття 44-3 КУпАП передбачає відповідальність осіб, у тому числі посадових, за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Норма ст. 44-3 КУпАП є бланкетною, тобто нормою, яка лише називає або описує правопорушення, а для повного визначення його ознак відсилає до інших галузей права. Конкретизований зміст бланкетної диспозиції передбачає певну деталізацію відповідних положень інших нормативно-правових актів, що наповнює норму більш конкретним змістом, для встановлення саме тих ознак, які мають значення для правової кваліфікації за відповідною статтею чи частиною статті КУпАП.

Формулювання суті правопорушення не може обмежуватися посиланням на нормативний акт, а повинно також містити відомості про вчинене правопорушення згідно з диспозицією ст. 44-3 КУпАП з конкретизацією суті порушення у відповідності до вказаного Закону.

До суду направлений адміністративний протокол, згідно якого зазначено, що 8.07.2020 року о 22.20 годині ОСОБА_1 , який є фізичною особою підприємцем, бар кальян «Крафт», що розташований в м. Бахмут Донецької області, вул. Горбатова, 29, здійснював роботу свого закладу в нічний час після 22.00 години, чим порушив вимоги Постанови Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та протокол № 28 засідання обласної комісії.

Між тим, протокол про адміністративне правопорушення не містить вказівки, який саме пункт Постанови Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» був порушений ОСОБА_1 та в чому конкретно полягали його дії в розрізі пункту Постанови.

При цьому слід зауважити, що протокол № 28 від 3.07.2020 року є протоколом засідання обласної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій та містить рішення рекомендаційного характеру органам місцевого самоврядування щодо введення певних обмежень.

Відповідно до ст. 5 КУпАП сільські, селищні, міські, обласні ради мають право приймати в межах, що визначаються законами, рішення з питань боротьби зі стихійним лихом і епідеміями, які передбачають за їх порушення адміністративну відповідальність, а також рішення з питань боротьби з епізоотіями, за порушення яких відповідальність встановлено статтею 107 цього Кодексу.

Сільські, селищні, міські ради встановлюють відповідно до законодавства правила, за порушення яких адміністративну відповідальність передбачено ст.ст. 152,159, 182 цього Кодексу.

Слід зазначити, що на теперішній час на території Донецької області діють військово-цивільні адміністрації, що утворились як тимчасовий вимушений захід з елементами військової організації управління для забезпечення безпеки та нормалізації життєдіяльності населення в районі відсічі збройної агресії Російської Федерації.

Відповідно ст. 1 Закону України «Про військово-цивільні адміністрації» для виконання повноважень місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування у випадках, встановлених цим Законом, в районі відсічі збройної агресії Російської Федерації, зокрема в районі проведення антитерористичної операції можуть утворюватися військово-цивільні адміністрації.

Військово-цивільні адміністрації - це тимчасові державні органи у селах, селищах, містах, районах та областях, що діють у складі Антитерористичного центру при Службі безпеки України (у разі їх утворення для виконання повноважень відповідних органів у районі проведення антитерористичної операції) або у складі Об`єднаного оперативного штабу Збройних Сил України (у разі їх утворення для виконання повноважень відповідних органів у районі здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях) і призначені для забезпечення дії Конституції та законів України, забезпечення безпеки і нормалізації життєдіяльності населення, правопорядку, участі у протидії актам збройної агресії, диверсійним проявам і терористичним актам, недопущення гуманітарної катастрофи в районі відсічі збройної агресії Російської Федерації, зокрема проведення антитерористичної операції.

Військово-цивільні адміністрації району, області - це тимчасові державні органи, що здійснюють на відповідній території повноваження районних, обласних рад, державних адміністрацій та інші повноваження, визначені цим Законом.

Військово-цивільні адміністрації населених пунктів - це тимчасові державні органи, що здійснюють на відповідній території повноваження сільських, селищних, міських рад, районних у містах рад, виконавчих органів сільських, селищних, міських, районних у містах рад та голів та інші повноваження, визначені цим Законом.

Пунктом 12 ст. 3 Закону України «Про військово-цивільні адміністрації» визначено, що повноваження військово-цивільних адміністрацій здійснюються ними в порядку, визначеному законами України для здійснення повноважень відповідних органів місцевого самоврядування, з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.

У пункті 2 ст. 4 Закону України «Про військово-цивільні адміністрації» зазначено, що військово-цивільні адміністрації населених пунктів здійснюють делеговані повноваження органів виконавчої влади, надані органам місцевого самоврядування законами України.

Аналізуючи наведені норми закону, суд зазначає, що військово-цивільні адміністрації - це тимчасові органи місцевого самоврядування, які при здійснені своєї діяльності повинні керуватися ЗУ «Про місцеве самоврядування».

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Закону України «Про місцеве самоврядування» сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її створення), районна, обласна рада проводить свою роботу сесійно. Сесія складається з пленарних засідань ради, а також засідань постійних комісій ради.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Обласні та районні ради є органами місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст у межах повноважень, визначених Конституцією України, цим та іншими законами, а також повноважень, переданих їм сільськими, селищними, міськими радами.

Відповідно до ст. 47 Закону України «Про місцеве самоврядування» постійні комісії ради є органами ради, що обираються з числа її депутатів, для вивчення, попереднього розгляду і підготовки питань, які належать до її відання, здійснення контролю за виконанням рішень ради, її виконавчого комітету. За результатами вивчення і розгляду питань постійні комісії готують висновки і рекомендації. Висновки і рекомендації постійної комісії приймаються більшістю голосів від загального складу комісії і підписуються головою комісії, а в разі його відсутності - заступником голови або секретарем комісії. Протоколи засідань комісії підписуються головою і секретарем комісії. Висновки і рекомендації постійної комісії, протоколи її засідань є відкритими та оприлюднюються і надаються на запит відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації". Рекомендації постійних комісій підлягають обов`язковому розгляду органами, підприємствами, установами, організаціями, посадовими особами, яким вони адресовані. Про результати розгляду і вжиті заходи повинно бути повідомлено комісіям у встановлений ними строк.

Тобто, міська комісія з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій не є органом місцевого самоврядування, її рішення носять рекомендаційний характер і не є обов`язковими для їх розгляду громадянами.

Відповідно до ст.26 ч.1 п.45 «Про місцеве самоврядування в Україні», виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання прийняття у межах, визначених законом, рішень з питань боротьби зі стихійним лихом, епідеміями, епізоотіями, за порушення яких передбачено адміністративну відповідальність. Прийняття таких рішень є виключною компетенцією сільських, селищних, міських рад.

Також суд звертає увагу, що у ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування» визначено акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування, при цьому в пункті 1 вказаної статті зазначено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

З огляду на наведені норми права, будь-які протоколи засідання обласної чи міської комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій не є рішенням органу місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Таким чином суд доходить висновку, що в протоколі про адміністративне правопорушення вказане невірне посилання на конкретну норму закону щодо дотримання вимог в умовах карантину, що є обов`язковою складовою об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, що прямо суперечить принципу правової визначеності, закріпленому у численних рішеннях ЄСПЛ (п. 31 рішення від 28 жовтня 2003 року у справі «Ракевич проти Росії» (Rakevich v. Russia), заява № 589973/00); п. 109 рішення від 13 грудня 2001 року у справі «Церква Бесарабської Митрополії проти Молдови» (Metropolitan Church of Bessarabia v. Moldova), заява № 45701/99); п. 54 рішення від 23 вересня 1998 року у справі «Стіл та інші проти Сполученого Королівства» (Steel and Others v. the United Kingdom), згідно яких «закон має бути доступним та передбачуваним, що стосується його наслідків, тобто вираженим із достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку».

Викладене вище свідчить про те, що ОСОБА_1 не вчиняв дій, за які, в розумінні диспозиції ст.44-3 КУпАП, настає адміністративна відповідальність за цим законом, а саме - не порушував правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами, як це вказано у протоколі.

Відповідно до ч.1 ст.256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Протокол у справі про адміністративне правопорушення є основним джерелом доказів, на підставі якого суд встановлює наявність чи відсутність у діянні особи правопорушення. Лише належно оформлений протокол дозволяє всебічно розглянути справу по суті.

Відповідно до ст.62 Конституції України, положення якої знайшли подальшу конкретизацію в національному законодавстві України, особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення і не може бути піддана покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Згідно з ч. 1 ст. 55 Господарського Кодексу України суб`єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством.

Суб`єктами господарювання є: 1) господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до ЦК України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку; 2) громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці (ч. 2 ст. 55 ГК України).

Для керівництва господарською діяльністю підприємства власник чи наглядова рада такого підприємства (у разі її утворення) призначає (обирає) керівника підприємства, який є підзвітним власнику чи наглядовій раді. Керівник підприємства, головний бухгалтер, члени наглядової ради (у разі її утворення), виконавчого органу та інших органів управління підприємства відповідно до статуту є посадовими особами цього підприємства. Статутом підприємства посадовими особами можуть бути визнані й інші особи (ст.65 ГК України).

Зокрема, організаційно-розпорядчі функції полягають у здійсненні керівництва галуззю промисловості, трудовим колективом, ділянкою роботи, виробничою діяльністю окремих працівників на підприємствах, в установах та організаціях (планування роботи, організація праці, забезпечення трудової дисципліни тощо). Такі функції здійснюють, зокрема, керівники міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, державних чи комунальних підприємств, установ і організацій, їх заступники, керівники структурних підрозділів (начальники цехів, завідувачі відділів, лабораторій) та їх заступники, особи, які керують ділянками робіт (майстри, виконроби, бригадири) тощо.

Адміністративно-господарські обов`язки включають повноваження з управління або розпорядження державним, комунальним чи колективним майном, що полягає в установленні порядку його зберігання, переробки, реалізації, забезпеченні контролю за цими операціями тощо. Такі повноваження у тому чи іншому обсязі мають начальники планово-господарських, постачальних, фінансових відділів та служб, завідувачі складів, магазинів, майстерень, ательє, їх заступники, керівники відділів підприємств, відомчі ревізори та контролери тощо.

Тобто, в матеріалах справи необхідно зібрати необхідні документи (докази) того, що та чи інша особа, що притягується до адміністративної відповідальності є саме посадовою особою і вона виконує організаційно-розпорядчі чи адміністративно-господарські обов`язки.

Водночас у протоколі про адміністративне правопорушення відсутні будь-які відомості про те, який правовий статус має бар кальян «Крафт» (комунальна чи приватна власність), реєстраційні документи закладу, наявність посадових осіб, яке відношення має ОСОБА_1 до вказаного закладу (майна), зокрема чи є це майно його особистою власністю чи такий перебуває в трудових відносинах з вказаним закладом, якщо так, то яку посаду займає, які його функціональні обов`язки.

В судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , які вказали, що 8.07.2020 року прийшли до їх спільного знайомого ОСОБА_1 до бару з метою допомогти прибирати та закрити бар. Бар не працював, відвідувачів в приміщення не було. Вони були присутніми при тому, коли зайшли працівники поліції, однак свідків правопорушення не було, у них ніхто не брав пояснення, хоча вони були поряд.

Натомість в протоколі не вказані свідки правопорушення, не додані їх пояснення, не встановлені відвідувачі закладу.

Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. А згідно з положеннями ч. 3 ст. 6 Конвенції кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя, тощо.

У рішенні у справах «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.), «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) ЄСПЛ розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення без участі сторони обвинувачення, що цілком відповідало нормам російського законодавства, ініціював дослідження доказів обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому, за логікою ЄСПЛ, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч. 1 ст. 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

В межах розгляду справи про адміністративне правопорушення, суд не має права в порушення принципу змагальності та диспозитивності, принципу рівності сторін, перебирати на себе функції обвинувачення та виправити зазначені недоліки протоколу, зокрема, ставити особі у провину порушення інших вимог нормативного акту, який передбачає відповідальність за дане правопорушення, які не зазначені в протоколі, тому суд позбавлений можливості вирішувати питання наявності чи відсутності вини за вчинення будь-якого іншого адміністративного правопорушення.

Наявність вказаних даних виключають можливість притягнення ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП.

На підставі вищенаведеного, суд приходить до переконання, що протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаним належним доказом по даній справі у розумінні ст. 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини викладені у ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликати сумніви у суду.

Згідно п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю через відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи вищенаведене, з огляду на порушення, допущенні як при складенні протоколу про адміністративне правопорушення, так і оформленні інших матеріалів справи про адміністративне правопорушення, а також вищевикладених обставин, суд приходить до висновку, що провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 44-3 КУпАП підлягає закриттю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 44-3, 283, 294 КУпАП,

постановив:

закрити провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КпАП України, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного суду через Артемівський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з моменту її проголошення.

Суддя О. М.Лапченко