ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/817/417/20 Доповідач - Ваврів І.З.
Категорія - ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2020 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Ваврів І.З.

з участю: особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

розглянувши матеріали про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 вересня 2020 року, -

в с т а н о в и в:

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 вересня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП і застосовано відносно нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Як визнав суд, 25.06.2020 року близько 10 год. 33 хв. ОСОБА_1 , керував транспортним засобом марки ВАЗ 21063, номерний знак НОМЕР_1 , в м. Тернопіль на перехресті вулиць Довженка - Лесі Українки, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився на місці зупинки у присутності двох свідків із застосуванням газоаналізатора DragerAlcotest 7510 ARLM 0278 (повірка дійсна до 27.03.2021), на табло якого висвітлився показник 1,54 ‰. Вказаними діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність ч.1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 вересня 2020 року незаконною та необґрунтованою, винесену без всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин події, яку визнано правопорушенням. Просить оскаржувану постанову скасувати та провадження у справі закрити на підставі ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування своїх доводів апелянт зазначає, що суд не взяв до уваги той факт, що він двічі проходив огляд за допомогою приладу Драгеру і в першому випадку було встановлено відсутність алкогольного сп`яніння. Також апелянт не погоджується з результатами Драгеру, після продуття його другого разу, а саме 1, 54% проміле, оскільки не бачив цей результат на таблиці приладу. Вказує, що свідок ОСОБА_2 не підписувала на Акт огляду на стан алкогольного сп`яніння, ні пояснення свідка написане від її імені, підтвердженням чого є висновок експерт №3/3-305/20, який проводився Тернопільським НДУКЦ 10.07.2020 року.

Також заперечує письмові показання свідків так як вони не допитувались в судовому засіданні судом.

Вказує, що долучений до справи висновок експерта суд не оцінив як доказ, що підтверджує факт підробки підписів на Акті та поясненнях свідків.

Одночасно просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду від 18.09.2020 року як пропущений з поважних причин, оскільки повний текст постанови отриманий ним 29.09.2020 року, що підтверджується заявою поданою до Тернопільського міськрайонного суду 23 вересня 2020 року.

Заслухавши апелянта ОСОБА_1 , який повністю підтримав подану апеляційну скаргу та, з наведених уній мотивів, просить скасувати постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 вересня 2020 року відносно ОСОБА_1 ; дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, приходжу до висновку, що в її задоволенні слід відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.285 КУпАП копія постанови по справі про адміністративне правопорушення протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено. Копія постанови вручається під розписку. У разі якщо копія постанови висилається, про це робиться відповідна відмітка у справі.

В матеріалах справи містяться відомості про отримання апелянтом ОСОБА_1 29.09.2020 року копії постанови по справі про адміністративне правопорушення від 18 вересня 2020 року.

Апеляційна скарга подана ОСОБА_1 30 вересня 2020 року.

За таких обставин, вважаю, що строк на апеляційне оскарження пропущено ОСОБА_1 з поважних причин і тому, відповідно до ст.289 КУпАП, його потрібно поновити.

Згідно зі ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

З`ясовуючи ці обставини, суд повинен виходити з положень ст.251 КУпАП, згідно з якою доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд, з урахуванням вимог ст.252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Цих вимог закон суд першої інстанції, розглядаючи матеріали про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 не дотримався.

Як слідує з постанови Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 листопада 2019 року, в обґрунтування доведеності вини ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення (щодо відмови від проходження огляду на стан сп`яніння), суд першої інстанції зазначив наступні докази:

протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №423271 від 25.06.2020 року;

відеозапис з нагрудних камер працівників поліції;

результат тесту приладу газоаналізатора Drager Alcotest 7510 ALRM 0278 щодо виявлення с тану сп`яніння від 25.06.2020 року;

акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів;

письмові пояснення свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_2 .

Проте, аналіз цих доказів судом апеляційної інстанції, свідчить про недотримання судом першої інстанції положень ст.ст.251, 252 КУпАП, які регламентують загальний порядок оцінки доказів органом, що здійснює розгляд справи про адміністративне правопорушення.

Поклавши ці докази в основу свого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, суд першої інстанції не врахував, що висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Аналіз матеріалів справи дає підстави для висновку, що місцевий суд не дотримався цих приписів закону, оскільки належним чином не дослідив докази вини особи.

Зокрема, протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належним доказом по даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійними беззаперечним доказом, а обставини викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у Суду.

Як слідує зі змісту постанови, суд вказав як на доказ вини ОСОБА_1 письмові пояснення свідка ОСОБА_4 . Однак, вказані пояснення не можуть вважатися належним доказом правомірності притягнення апелянта до адміністративної відповідальності, оскільки ці особи в судовому засіданні безпосередньо судом не допитувалися, а тому їх свідчення не можуть бути беззаперечним доказом вчинення ним адміністративного правопорушення.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду 27 червня 2019 року у справі № 560/751/17, адміністративне провадження № К/9901/2047/18.

Відповідно до п.6 ст.13 Закону України Про судоустрій та статус суддів висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Допитана судом першої інстанції свідок ОСОБА_2 зазначила, що вона не підписувала Акт огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, про що зазначено у судовому рішенні. Незважаючи на це, суд не з`ясував з достатньою повнотою вказані обставини і тому необґрунтовано навів як доказ вини апелянта, як вищевказаний акт огляду, так і показання вказаного свідка.

Також, не може вважатися доказом вини ОСОБА_1 відеозапис із нагрудної камери відеореєстратора, на який також зіслався місцевий суд, мотивуючи свій висновок про притягнення апелянта до адмінвідповідальності, оскільки в протоколі про адміністративне правопорушення, на підставі якого проводився розгляд справи, відсутні будь-які відомості про проведення відеофіксації правопорушення, не зазначено про наявність такого відеозапису і відсутня інформація стосовно того, що такий відеозапис додається до протоколу.

Окрім того, оглядаючи в судовому засіданні вищевказаний відеозапис, місцевий суд не дав належної оцінки тому факту, що працівники поліції двічі проводили огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння із застосуванням газоаналізатора DragerAlcotest 7510 ARLM і в першому випадку у нього не було виявлено стан сп`яніння, що, в свою чергу, ставить під сумнів справність роботи технічного приладу.

Незважаючи на те, що ОСОБА_1 наголошував на цих обставинах в суді першої інстанції, про що свідчать його пояснення наведені у постанові, вони не були належно досліджені і, відповідно, не отримали належної правової оцінки.

Одним з доказів, яким суд обґрунтував доведеність вини ОСОБА_1 є результат тесту приладу газоаналізатора Drager Alcotest 7510 ALRM 0278 щодо виявлення стану сп`яніння, який у протоколі про адміністративне правопорушення зазначено як чек тесту з приладу Drager Alcotest.

Проте, судом не прийнято до уваги, що даний документ є дублікатом, про що зазначено безпосередньо на роздрукованому чеку, і не з`ясовано, чому в матеріалах справи відсутній оригінал результату огляду на стан сп`яніння.

Таким чином, обмежившись поверхневим аналізом доказів, якими обґрунтовано висновок про доведеність вини апелянта, без їх юридичної оцінки на предмет належності та допустимості, суд першої інстанції не забезпечив вимог закону щодо всебічності, повноти і об`єктивності з`ясування обставин справи, оскільки не обґрунтував належним чином своїх висновків щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення.

З урахуванням наведеного, вважаю, що висновки суду першої інстанції, в силу неповноти проведеного судового розгляду, містять істотні суперечності щодо наявності в діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за якою його Тернопільським районним судом притягнуто до адміністративної відповідальності.

За змістом ст.62 Конституції України обвинувачення особі не може ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитись на її користь.

Відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Враховуючи, що у матеріалах справи відсутні достатні докази, які б беззаперечно свідчили про вчинення ОСОБА_1 дій, вказаних у протоколі про адміністративне правопорушення, який розглядався судом першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а відтак провадження по справі відносно нього підлягає закриттю на підставі п.1 ст.247 КУпАП.

Керуючись ст.294 КУпАП,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 вересня 2020 року, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адмінправопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП скасувати та закрити провадження в справі на підставі п. 1 ст.247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.