Справа № 761/1453/20 Головуючий в суді І інстанції - Левицька Т.В.
Провадження № 33/824/1676/2020 Доповідач в суді II інстанції - Рудніченко О.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2020 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Рудніченко О.М.,

секретар: Ганжа В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Дрижакової Діни Юріївни на постанову Шевченківського районного суду міста Києва від 10 березня 2020 року, якою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаїв, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,-

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В :

Як встановлено судом першої інстанції, 28 грудня 2019 року, о 13 год. 00 хв. в м. Києві по вул. Січових Стрільців, 91, водій ОСОБА_1 керував автомобілем марки «Renault Logan» д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: зіниці очей не реагують на світло, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці, від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ст.130 КУпАП.

Постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 10 березня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 гривень, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 420 грн. 40 коп.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції захисник ОСОБА_1 - адвокат Дрижакова Д.Ю. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Шевченківського районного суду міста Києва від 10 березня 2020 року та закрити провадження по справі за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування апеляційної скарги захисник зазначає, що оскаржувана постанова є не обґрунтованою, оскільки ухвалена з недотриманням вимог діючого КУпАП, за результатами неповного дослідження доказів, а саме: не досліджено правомірність підстав для складання протоколу про адміністративне правопорушення та сам протокол про адміністративне правопорушення.

Так, в протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що водій керував транспортним засобом з ознаками наркотичного сп`яніння. У протоколі зазначено, що місце роботи не повідомив, але ОСОБА_1 працював таксистом та їхав на офіційній машині «БОЛТ» з пасажиром, що видно з нагрудних камер і підтверджується виписками поїздок ОСОБА_1 .

Крім того, на камеру ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження експертизи, а забажав її пройти в добровільному порядку протягом 2 годин, тому що поспішав здійснити замовлення та відвезти пасажира. ОСОБА_1 просив працівників поліції надати йому відповідне направлення на проходження огляду на стан наркотичного та алкогольного сп`яніння, але останні відмовили, чим порушили встановлений Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом МВС та МОЗ України від 09.11.2015 №1452/735, порядок направлення водіїв на огляд за їх бажанням.

Так, ОСОБА_1 самостійно пройшов огляд на стан наркотичного та алкогольного сп`яніння, і жодних ознак сп`яніння у нього не було виявлено.

У судовому засіданні 10 березня 2020 року ОСОБА_1 було надано відповідну довідку Київської міської наркологічної клінічної лікарні «Соціотерапія», але суддею дана довідка жодним чином не була взята до уваги і проігнорована.

Також, захисник звертає увагу на те, що в судовому засіданні суддею були досліджені відеоматеріали з нагрудних камер поліцейських де було видно, що ОСОБА_1 веде себе абсолютно адекватно, розмовляє з працівниками поліції чітко, обґрунтовує свою думку та ніяких ознак наркотичного сп`яніння у нього не вбачається, а працівники поліції здійснюють тиск на ОСОБА_1 та вмовляють його поїхати з ними.

Окрім того, апелянт звертає увагу на те, що першопричина зупинки не мала жодного відношення до стану водія. Поліцейський, не маючи обґрунтованих підстав, запропонував водію пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння обґрунтовуючи це тим, що у водія спостерігалося тремтіння пальців рук, неприродна блідість та порушення координації рухів. Водій не відмовлявся, а забажав пройти огляд самостійно оскільки працював та поспішав.

При цьому, у зв`язку із відсутністю у працівників поліції технічної можливості провести огляд на стан наркотичного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, вирішив пройти такий огляд у відповідному закладі охорони здоров`я, про що одразу ж повідомив працівникам поліції. Крім того, ОСОБА_1 неодноразово до початку складення протоколу про адміністративне правопорушення відносно нього та під час складання вказаного протоколу вимагав від працівників поліції забезпечити проведення його огляду в закладі охорони здоров`я. Однак, працівниками поліції було складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП

Захисник звертає увагу на те, що працівник поліції не дотримався встановленого Інструкцією порядку огляду на стан сп`яніння, не направив ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я, а склав протокол за ч.1 ст.130 КУпАП, що є порушенням прав ОСОБА_1 , вимог Інструкції та норм КУпАП.

Також, викликає сумніви, чому працівники поліції дозволили ОСОБА_1 після складання протоколу продовжити керувати транспортним засобом, якщо вони підозрювали, що він перебуває у стані наркотичного сп`яніння.

Окрім того, доказів, що зупинка автомобіля була правомірна нічим не обґрунтовано, тому що працівники поліції не вели повну відеофіксацію, а лише бажання пройти огляд самостійно в медичному центрі, а це наштовхує на питання про фальсифікацію відеозапису.

Також, апелянт зазначає, що свідки не давали письмових пояснень, вони підписали те, що їм дали працівники поліції і навіть не читали, що підписували.

Окрім того, захисник звертає увагу на те, що службовими особами поліції порушено право ОСОБА_1 на правову допомогу закріплене Конституцією України.

Заслухавши доповідь судді,

пояснення захисника Дрижакової Д.Ю., яка підтримала подану апеляційну скаргу та просила її задовольнити,

дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного.

Так, належним чином повідомлена про час і дату розгляду провадження захисник Дрижакова Д.Ю. в наступні судові засідання апеляційного суду неодноразово не з`явилася, направляла клопотання про відкладення розгляду справи, однак будь-яких підтверджуючих обставин поважності причини неявки до суду апеляційної інстанції до них надано не було.

Відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що положення підпункту «а» п.3 ст.6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті.

У своїх рішеннях ЄСПЛ визначає правові підходи щодо розуміння порушення права особи на участь у судовому розгляді як з точки зору принципу процесуальної рівності ,так й самої процесуальної поведінки сторони провадження,та наголошує, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження («Олександр Шевченко проти України», «Трух проти України», «Пономарьов проти України»).

А тому, враховуючи принцип судочинства, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, апеляційний суд прийшов до висновку про можливість проведення розгляду справи за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності так і його представника, оскільки безпідставне умисне затягування справи нівелює завдання КУпАП, яким є охорона конституційного ладу України, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції, законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (стаття 1 КУпАП).

Відповідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з вимогами ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у ст.251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Водночас, положеннями ст.252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

З матеріалів справи щодо ОСОБА_1 слідує, що наведені вимоги закону суддею місцевого суду під час її розгляду були дотримані.

Так, ч.1 ст.130 КУпАП визначено декілька діянь, які утворюють об`єктивну сторону зазначеного правопорушення. Зокрема, адміністративна відповідальність за цією нормою закону передбачена за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За змістом п. 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Згідно ж з пунктом 12 розділу ІІ Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою спільним наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє таку особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Отже, відмова водія від проходження огляду на стан, зокрема, наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я є підставою притягнення особи до відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП.

З провадження в справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 вбачається, що суддя місцевого суду при її розгляді вислухав пояснення порушника та його захисника, дослідив письмові докази у справі, та, за відсутності жодних клопотань щодо дослідження додаткових доказів або виклику і допиту в суді свідків, постановив рішення на підставі наявних у провадженні доказів.

На противагу доводам апеляційного прохання, винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, підтверджується перш за все письмовими доказами, які правильно були враховані судом на обґрунтування свої висновків, а саме даними, які містяться:

- в протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 260157 від 28 грудня 2019 року, який складений уповноваженою на те особою, а його зміст у повній мірі відповідає вимогам ст.256 КУпАП. При цьому протокол був підписаний особою, яка його склала, двома свідками та безпосередньо ОСОБА_1 , якому були роз`яснені права, передбачені ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП, зауважень на дії працівників поліції він не вказав, а лише власноручно зазначив: "не згоден з процедурою в примусовому порядку» (а.с. 1);

- в письмових поясненнях свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які підтвердили фактичні обставини події, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, а саме відмову водія ОСОБА_1 28 грудня 2019 року о 13 год. 00 хв. від проходження огляду на стан сп`яніння, та жодних зауважень щодо правомірності дій працівників поліції як у письмових поясненнях, так і в протоколі не указали (а.с. 2);

- у відеозаписі з нагрудної камери інспектора патрульної поліції щодо обставин пригоди, з якого вбачається, що водій ОСОБА_1 був зупинений за порушення Правил дорожнього руху України, під час спілкування з ним були виявлені ознаки наркотичного сп`яніння, а тому водію було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння у лікаря-нарколога, від якого ОСОБА_1 відмовився в присутності двох свідків (а.с. 3).

Таким чином, суддя місцевого суду, проаналізувавши усі докази по справі, правильно встановив фактичні обставини правопорушення, визнавши доведеним невиконання водієм п. 2.5 Правил дорожнього руху України, отже дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Посилання в апеляційній скарзі на порушення працівниками поліції п. 12 Інструкції, а саме не надання йому відповідного направлення для проходження огляду на стан сп`яніння до найближчого закладу охорони здоров`я, в результаті чого він був позбавлений можливості у встановленому законом порядку пройти огляд на стан сп`яніння, є безпідставним, оскільки доказами по справі доведено, що ОСОБА_1 на пропозицію поліцейського відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я, а тому у поліцейського не було підстав для оформлення письмового направлення водія на огляд.

Доводи апелянта про те, що медичний висновок щодо відсутності у ОСОБА_1 станом на 14 год. 30 хв. 28 грудня 2019 року ознак сп`яніння, доводить його невинуватість у правопорушенні, не заслуговують на увагу, оскільки ОСОБА_1 не притягався до відповідальності за порушення п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху України, тобто керування транспортним засобом в стані, зокрема, наркотичного сп`яніння, його дії щодо відмови від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння утворюють окремий склад правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, до того ж огляд на стан сп`яніння, результати якого, на думку апелянта, повинні бути враховані в цьому провадженні, був проведений з порушенням вимог ст 266 КУпАП, отже вважається недійсним.

Інших доводів, які б заслуговували на увагу і підтверджували позицію апелянта щодо незаконності постанови судді місцевого суду та наявності підстав для закриття провадження в справі, в апеляційній скарзі не наведено.

Адміністративне стягнення на ОСОБА_1 накладено з дотриманням вимог ст.33, ч.1 ст.130 КУпАП та в межах строків, передбачених ст.38 цього Кодексу.

З огляду на те, що апеляційним переглядом справи щодо ОСОБА_1 не встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права, а висновки судді місцевого суду в постанові від від 10 березня 2020 року відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на належних та допустимих доказах і не спростовуються доводами апеляційної скарги, вважаю, що апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Дрижакової Д.Ю. слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Дрижакової Діни Юріївни - залишити без задоволення.

Постанову Шевченківського районного суду міста Києва від 10 березня 2020 року щодо ОСОБА_1 - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О.М. Рудніченко