Справа 703/3115/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2020 року суддя Смілянського міськрайонного суду Черкаської області Опалинська О.П., при секретарі судового засідання Холодняк Л.П., за участі прокурора Смілянської місцевої прокуратури Черкаської області Міщенко В.М., особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши адміністративну справу, яка надійшла від Управління стратегічних розслідувань в Черкаській області Департаменту стратегічних розслідувань Нацональної поліції України, про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючої,

до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.172-6 КУпАП, -

встановив:

До Смілянського міськрайонного суду Черкаської області надійшов протокол № 210/2020 від 09 вересня 2020 року складений начальником 1-го сектору управління стратегічних розслідувань в Черкаській області Найчук Г.О. про вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП відносно ОСОБА_1 .

Відповідно до вказаного протоколу ОСОБА_1 , будучи суб`єктом декларування в розумінні Закону, а саме: особою, зазначеною у підпункті «е» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» та, відповідно, суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією - головним державним ревізором-інспектором відділу податків і зборів з юридичних осіб управління у м. Черкаси Головного управління ДФС у Черкаській області, в порушення вимог ч. 1 ст.45 Закону України «Про запобігання корупції», без поважних причин, несвоєчасно подала до Національного агентства з питань запобігання корупції щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2019 рік, оскільки граничний термін подачі був 31 травня 2020 року, а декларація фактично подана 02 червня 2020 року, чим вчинила адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, передбачене ч. 1 ст.172-6 КУпАП.

ОСОБА_1 в судовому засіданні вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, не визнала та надала пояснення про причини несвоєчасного подання декларації.

ОСОБА_1 пояснила, що працює на державній службі починаючи з 2008 року, з них 5 років на керівних посадах, при цьому вона завжди своєчасно та правдиво подавала щорічні декларації про свої доходи.

Однак, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» на всій території України починаючи з 16 березня 2020 року оголошено карантин. Бажаючи не наражати на небезпеку зараження інфекційним захворюванням свою родину та малолітню дитину, ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_1 разом із дитиною на період карантину виїхала за межі міста Сміла в сільську місцевість до своїх батьків. Посилаючись на відсутність за місцем її перебування засобів інтернет-зв`язку, а також в зв`язку з обмеженням руху міського та міжміського транспорту в умовах посилення карантину, ОСОБА_1 стверджує, що не мала фізичної та технічної можливості вчасно подати на офіційний веб-сайт Національного агентства з питань запобігання корупції щорічну декларацію за 2019 рік.

Прокурор в судовому засіданні зазначила, що ОСОБА_1 є суб`єктом декларування, будучи ознайомленою з вимогами антикорупційного законодавства в період з 01 січня 2020 року по 01 червня 2020 року мала можливість подати щорічну декларацію, однак без поважних причин проігнорувала вимоги розділу VII «Фінансовий контроль» Закону України «Про запобігання корупції», тобто в її діях наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.172-6 КУпАП, просила накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та прокурора, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Так, при вирішенні питання про притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, щодо порушення вимог фінансового контролю, яке полягало у несвоєчасному поданні без поважних причин декларації особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, слід враховувати об`єктивні ознаки складу цього адміністративного правопорушення, зокрема його об`єктивну сторону, яка має активну форму прояву та полягає у несвоєчасному поданні без поважних причин декларації.

Для розкриття об`єктивних складових адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, слід зазначити, що диспозиція цієї норми за своїм змістом лише називає або описує правопорушення, а для повного визначення його ознак відсилає до інших норм. Так, примітка до ст. 172-6 КУпАП, містить вказівку на суб`єкт цього правопорушення, відсилає до норм спеціального антикорупційного закону, зокрема частин 1 і 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», в яких, крім іншого, передбачено певну деталізацію відповідних положень нормативно-правових актів, що наповнює норму ч. 1 ст. 172-6 КУпАП більш конкретним змістом для встановлення саме тих ознак, які мають значення для правової кваліфікації зазначеного діяння.

Так, для кваліфікації діяння за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП необхідним є встановлення несвоєчасності подання декларації, тобто подання поза строком, визначеним законом.

Конструктивною ознакою цього правопорушення є також несвоєчасне подання декларації без поважних на те причин. Тобто за наявності останніх відповідальність за аналізованою частиною статті виключається. Під поважними причинами слід розуміти неможливість особи подати вчасно декларацію у зв`язку з хворобою, перебуванням особи на лікуванні, внаслідок стихійного лиха (повені, пожежі, землетрусу), технічних збоїв офіційного веб-сайту Національного агентства з питань запобігання корупції, витребуванням відомостей, необхідних для внесення в декларацію, перебуванням (триманням) під вартою тощо.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу; вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

В ході судового розгляду встановлено, що відповідно до наказу № 458-0 від 04 грудня 2018 року «Про переведення працівників» ОСОБА_1 - головного державного ревізора-інспектора відділу камеральних перевірок податкової звітності з ПДВ та податку на прибуток управління податків і зборів з юридичних осіб, переведено на посаду головного державного ревізора-інспектора відділу податків і зборів з юридичних осіб управління у м. Черкасах Головного управління ДФС у Черкаській області (а.с.31).

11 травня 2017 року ОСОБА_1 було попереджено про обмеження, встановлені ЗУ ЗУ «Про запобігання корупції» та повідомлено про зобов`язання подавати електроні декларації про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру до Єдиного державного реєстру декларацій за формою і в порядку, визначеними ЗУ «Про запобігання корупції», про що свідчить її особистий підпис у попередженні (а.с.32).

Згідно повідомлення в.о. завідувача сектору з питань запобігання та виявлення корупції № 3628/23-00-25-009 від 02 червня 2020 року, направленого на адресу Національного агентства з питань запобігання корупції, встановлено факт несвоєчасного подання ОСОБА_1 , яка працює на посаді головного державного ревізора-інспектора відділу податків і зборів з юридичних осіб управління у м. Черкаси Головного управління ДФС, декларації особи, уповноваженої на виконання функції держави або місцевого самоврядування, а саме щорічної декларації за 2019 рік (а.с.16).

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування ОСОБА_1 було подано щорічну декларацію за 2019 рік о 18 годині 13 хвилин 02 червня 2020 року(а.с.21)

Відповідно до листа в.о. керівника Управління проведення спеціальних перевірок та моніторингу способу життя Національного агентства з питань запобігання корупції направленого до Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України, національним агентством встановлено, що ОСОБА_1 несвоєчасно подала декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (а.с.14-15).

Згідно з п.п. «е» п.1 ч. 1 ст. 3 Закону суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону, є посадові та службові особи центрального органу виконавчої влади, що реалізовує державну податкову політику. Одночасно, зазначена категорія віднесена до суб`єктів вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, та на них розповсюджуються обмеження і обов`язки передбачені ст.45 Закону.

Згідно із ст.45 Закону особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а" і "в" пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ XIII Прикінцевих положень Закону України «Про запобігання корупції» доповнено пунктом 2-1, та встановлено, що декларації особи уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, які відповідно до ст. 45 Закону подаються до 1 квітня, у 2020 році суб`єкти декларування подають до 1 червня.

Таким чином ОСОБА_1 зобов`язана була подати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2019 рік, у період з 01 січня до 01 червня 2020 року.

Відповідно до Єдиного державного реєстру декларацій ОСОБА_1 подала декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2019 рік, лише 02 червня 2020 року, тобто несвоєчасно.

В судовому засіданні встановлено, що несвоєчасність подачі ОСОБА_1 декларації як особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2019 рік обумовлено тим, що остання, в зв`язку із запровадженням карантину на території України та обмеженням руху транспорту, перебуваючи разом із своєю малолітньою дитиною за межами міста в сільській місцевості, не маючи інтернет-зв`язку фактично не мала технічної та фізичної можливості подати таку декларацію у визначений законом строк. Відтак, вона не мала на меті уникнення фінансового контролю і у неї були відсутні мотиви та бажання вчинити порушення закону.

Згідно із ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Під складом адміністративного правопорушення розуміється встановлена адміністративним законодавством сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням.

Відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу адміністративного правопорушення в цілому.

Суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, а відповідальність настає лише за умови, що особа усвідомлювала протиправний характер своїх дій і усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала або свідомо припускала настання цих наслідків. Вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності. Крім того, на умисну форму вини, а також наявність відповідного корисливого або іншого особистого інтересу особи, чи інтересу третіх осіб, як на обов`язкові ознаки корупційного правопорушення також звертає увагу Конституційний Суд України в рішенні від 6 жовтня 2010 (справа №1-27/2010).

Протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 не містить даних про форму її вини, яка, виходячи із визначення зазначеного у ст. 1 Закону України «Про засади запобігання та протидії корупції» поняття корупційного правопорушення, характеризується лише умисною формою.

Крім того, відповідно до протоколу № 210/2020 від 09 вересня 2020 року щодо ОСОБА_1 зазначено, що фактичним моментом виявлення вчиненого нею адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією є дата складання протоколу, тобто 09 вересня 2020 року.

Однак, таке твердження є помилковим, оскільки моментом виявлення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, є день отримання компетентними органами інформації, з якої вбачається наявність в діянні особи ознак правопорушення, пов`язаного з корупцією.

Разом з цим, матеріали справи не містять, та прокурором у судовому засіданні не надано доказів, які б вказували на те, що ОСОБА_1 , подавши декларацію 02 червня 2020 року мала умисел, спрямований на порушення вимог фінансового контролю чи переслідувала будь-який корупційний інтерес.

Отже, у даному випадку відсутність умислу ОСОБА_1 , спрямованого на вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, свідчить про відсутність однієї із складових його елементів, а саме суб`єктивної сторони, а отже і складу адміністративного правопорушення в цілому.

У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року, та «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, Європейський суд з прав людини зазначає, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Разом з цим, за викладених обставин, з точки зору достатності доказів, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять тієї сукупності доказів, яка б усунула обґрунтований сумнів щодо доведеності наявності в діянні ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, а тому усі сумніви і припущення стосовно наявності в діях особи складу адміністративного правопорушення повинні бути визнані на її користь.

Частиною 1 ст. 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Разом з тим, приймаючи рішення у справі, суд має керуватися презумпцією невинуватості, закріпленою у ст. 62 Конституції України, відповідно до якої тягар доказування вини покладено на орган, який склав відповідний матеріал. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності суд приходить до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 умислу на вчинення вказаного адміністративного правопорушення.

В матеріалах адміністративної справи відсутні докази, які б підтверджували наявність в діях особи умислу на порушення вимог фінансового контролю.

Відповідно до вимог п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За наведених обставин, вважаю, що провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 172-6, 247, 251, 252, 283, 284, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

постановив:

Провадження по адміністративній справі про притягнення ОСОБА_1 за ч.1 ст.172-6 КУпАП закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду через Смілянський міськрайонний суд Черкаської області протягом 10 днів з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строків на її оскарження, в разі оскарження після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст постанови виготовлено 08 жовтня 2020 року.

Суддя О.П.Опалинська