ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.10.2020 Справа №607/16220/20

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Сташків Надія Михайлівна, розглянувши матеріали, які надійшли від Тернопільського районного ВП Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, місце проживання: АДРЕСА_1 , не працює,

за ч. 1 ст.184 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В С Т А Н О В И Л А:

Як убачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР18 №716040 від 04 вересня 2020 року, громадянин ОСОБА_1 15 серпня 2020 року близько 07 години 30 хвилин, не виконував встановлених законом батьківських обов`язків щодо виховання неповнолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а саме перебував в стані алкогольного сп`яніння, вчинив конфлікт та вигнав жінку ОСОБА_6 з дому.

У судове засідання 06 жовтня 2020 року о 15 год. 45 хв. ОСОБА_1 не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що відповідно до ст. 268 КУпАП не перешкоджає розгляду справи в його відсутності.

Для вирішення питання про те, чи було вчинено дане правопорушення, та чи винен ОСОБА_1 у його вчиненні, судом досліджено зібрані у справі докази.

З рапорту працівника поліції від 15 серпня 2020 року вбачається, що 15 серпня 2020 року о 07 год. 30 хв. надійшло повідомлення про те, що по вул. Слов`янській, 37А у с. Петриків Тернопільського району чоловік в стані алкогольного сп`яніння поводиться неадекватно. Виїздом за викликом встановлено, що ОСОБА_5 просить притягнути до відповідальності за вчинення сімейного насильства свого чоловіка ОСОБА_1 , який 15 серпня 2020 року о 07 год. вчинив скандал, словесно ображав її, погрожував фізичною розправою, виганяв з будинку.

Як убачається з протоколу про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується від 15 серпня 2020 року, ОСОБА_6 просить притягнути до відповідальності за вчинення сімейного насильства свого чоловіка ОСОБА_1 , який 15 серпня 2020 року о 07 год. вчинив скандал, в ході якого словесно ображав її, виражався в присутності дітей нецензурними словами, погрожував фізичною розправою, виганяв з будинку на вулицю, здійснює психологічний тиск.

З письмових пояснень ОСОБА_6 від 15 серпня 2020 року вбачається, що 15 серпня 2020 року близько 07 год. ОСОБА_1 зайшов до неї в кімнату та безпричинно розбудив, після цього розпочав кричати, виганяв її з дому і виражався нецензурними словами, чинив моральний тиск на неї.

Як слідує з письмових пояснень ОСОБА_1 від 04 вересня 2020 року, 15 серпня 2020 року о 07 год. 30 хв. в нього виник конфлікт з його колишньою дружиною ОСОБА_6 , в ході якого вони розмовляли на підвищених тонах в присутності дітей та він ображав її словесно, висловлювався в її сторону нецензурною лайкою. В подальшому він помирився з ОСОБА_6 .

Згідно з рапортом інспектора ЮП Тернопільського РВП ТВП ГУНП в Тернопільській області старшого лейтенанта поліції Ратушного А. від 04 вересня 2020 року вбачається, що 15 серпня 2020 року близько 07 години 30 хвилин громадянин ОСОБА_1 , не виконував встановлених законом батьківських обов`язків щодо виховання неповнолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а саме перебував в їх присутності в стані алкогольного сп`яніння, вчинив конфлікт та вигнав дітей, та жінку ОСОБА_6 з дому.

Частина 1 статті 184 КУпАП передбачає відповідальність за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Так, законом України «Про охорону дитинства» визначено, що батьки або особи, які їх замінюють, зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Обов`язки батьків передбачені ст. 150 Сімейного кодексу України, згідно з якою батьки зобов`язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007р. № 3, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Проте, в протоколі про адміністративне правопорушення серії АПР18 №716040 від 04 вересня 2020 року, всупереч ст. 256 КУпАП, не викладено суть адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 184 КУпАП, зокрема не вказано, які дії ОСОБА_1 свідчать саме про ухилення від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітньої дитини.

Таким чином, докази вчинення ОСОБА_1 ухилення від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 184 КУпАП, у матеріалах справи відсутні.

Зазначення в протоколі обставин про те, що ОСОБА_1 04 вересня 2020 року близько 07 години 30 хвилин в м. Тернополі не виконував встановлених законом батьківських обов`язків щодо виховання неповнолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а саме перебував в стані алкогольного сп`яніння, вчинив конфлікт та вигнав жінку ОСОБА_6 з дому, може свідчити про вчинення домашнього насильства.

Так, стаття 10 Закону України «Про охорону дитинства» захищає право дітей на захист від усіх форм насильства.

Відповідно до пункту третього частини першої статті 1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству», дитина, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала дитина) - це дитина, яка стала свідком (очевидцем) такого насильства. Отже, вчинення домашнього насильства в присутності дітей охоплюється складом правопорушення, яке передбачає відповідальність за насильство в сім`ї, та само по собі не є достатнім доказом ухилення від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей та не потребує такої додаткової кваліфікації.

У справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v.Russia», рішення від 30.05.2013, заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v.Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, у справах «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002, неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Відповідно до ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст. 252 КУпАП України орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

За вказаних обставин судом установлено, що докази вини ОСОБА_1 у вчинені ним ухилення від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей, не є переконливими і достатніми та не відповідають фактичним обставинам справи. Зокрема, судом не встановлено жодного прямого доказу, на підставі якого суд міг би беззаперечно встановити, що ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 184 КУпАП.

З цих підстав суд приходить до переконання про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. ст. 184, 247, 280, 283, 284, 290, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя

П О С Т А Н О В И Л А:

Закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Апеляційна скарга подається до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Головуючий суддяН. М. Сташків