КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№33/824/835/2020 Постанова винесена суддею Суботіним А.В.
Категорія: ч. 1. ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2020 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Горб І.М., за участю особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Фастівського міськрайонного суду Київської області від 18 грудня 2019 року стосовно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Фастів Київської області, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, маючого на утриманні доньку, 2011 р.н., приватного підприємця, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , який раніше до адміністративної відповідальності не притягувався,

в с т а н о в и л а:

Постановою судді Фастівського районного суду Київської області від 18 грудня 2019 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Також постановлено стягнути з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 384 грн. 20 коп.

Згідно з постановою, суд розглянув складений 25.10.2019 року поліцейським взводу №1 роти №2 батальйону патрульної поліції в м. Біла Церква УПП у Київській області протокол про адміністративне правопорушення серії ОБ № 181513 про те, що 25.10.2019 року о 05 год. 20 хв. на бульварі Олександрійський в м. Біла Церква Київської області ОСОБА_1 керував автомобілем BMW, державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан сп`яніння у визначеному законом порядку ОСОБА_1 відмовився у присутності двох свідків.

Суд у постанові дійшов висновку про те, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , вважаючи постанову суду незаконною та необгрунтованою внаслідок неправильного застосування судом норм матеріального та порушення норм процессуального права, просить вказану постанову скасувати, а провадження по справі закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що судом першої інстанції в описовій частині постанови суду зазначено, що ОСОБА_1 порушив п. 2.9 а ПДР України, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, однак протокол про адміністративне правопорушення щодо нього було складено за порушення п. 2.5 ПДР України, тобто за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння. Оскільки до відповідальності ОСОБА_1 притягнуто за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, а у матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні належні та допустимі докази того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, то суд незаконно наклав на нього стягнення саме за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Також вказує, що він не відмовлявся від проходження жодного з видів огляду на стан сп`яніння, однак йому ніхто не пропонував пройти вказаний огляд, а свідків, які вказують на його відмову від проходження огляду на стан сп`яніння, при зупинці транспортного засобу взагалі не було.

Крім того, зазначає, що його не було належним чином повідомлено про розгляд справи про адміністративне правопорушення Фастівським міськрайонним судом Київської області, чим було позбавлено його права допитувати свідків, які дають показання проти нього або право на те, щоб ці свідки були допитані.

Більше того, у тексті письмових пояснень свідків, які є заздалегідь заготовленими технічними засобами бланками, зазначається, що він відмовився від проходження огляду за допомогою з використанням технічного засобу, але, якби і було таке, то це є його правом і не утворює складу правопорушення, а про відмову від проходження огляду в медичному закладі нічого не значиться. Разом з тим, після того, як йому було запропоновано пройти огляд на приладі Драгер, він запропонував працівникам поліції надати сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку вказаного технічного засобу, і відповідно до вимог п. 8 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, наркотичного сп`яніння чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських засобів, що знижують увагу чи швидкість реакції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1103 від 17.12.2008 року, лише у разі відмови водія від проведення огляду у медичному закладі поліцейський у присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння та дії водія щодо ухилення від огляду.

Крім цього, в порушення вимог п. 8 вищевказаного Порядку, у протоколі навіть незафіксована сама суть правопорушення.

Все це додатково підтверджує, що йому ніхто ніякого огляду не пропонував пройти і в нього навіть не вилучали посвідчення водія чи транспортний засіб, що підтверджує зміст протоколу.

Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, пояснення ОСОБА_1 на підтримку доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та відеозапис з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясовувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Всупереч тверджень апелянта, ці вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 були дотримані, а висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі та постанові судді, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними по справі доказами у їх сукупності, які були досліджені в судовому засіданні та наведені у постанові.

Зокрема, такий висновок ґрунтується на даних, що зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення, який, на противагу твердженням апелянта, складено з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП, підписано відповідною посадовою особою, свідками та й самим ОСОБА_1 , поясненнях свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , якими засвідчено факт відмови ОСОБА_1 від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, рапортом інспектора поліції Павлова А.Л. щодо зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 внаслідок того, що в нього не підсвічувався задній номерний знак в темний час доби, виявлення в ОСОБА_1 , під час спілкування з ним, ознак алкогольного сп`яніння та його відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці з використанням приладу Драгер та у медичному закладі, направленням ОСОБА_1 на огляд до Білоцерківської міської лікарні №4, постановою від 25.10.2019 року про накладення на ОСОБА_1 стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, а саме за те, що 25.10.2019 року о 5 год. 20 хв. ОСОБА_1 керував транспортним засобом з неосвітленим заднім державним номером в темний час доби та не пред`явив посвідчення водія, розпискою ОСОБА_5 про отримання ним транспортного засобу BMW 730, державний номерний знак НОМЕР_1 , і зобов`язання не допускати водія до керування ним, а також відеозаписом з нагрудних камер поліцейських, яким зафіксовано факт пропозиції працівниками поліції ОСОБА_1 пройти огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння на місці з використанням спеціальних технічних засобів та в медичному закладі та його категоричної відмови від цього у присутності двох свідків.

При цьому, що стосується доводів апелянта про те, що судом першої інстанції в описовій частині постанови суду зазначено, що ОСОБА_1 порушив п. 2.9 а ПДР України, чим вчинив правопорушення передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, однак протокол про адміністративне правопорушення було складено за порушення п. 2.5 ПДР України, тобто за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння, та відсутність в матеріалах справи доказів, які б підтверджували факт керування ним транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, є надуманими, оскільки протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 складено за порушення п. 2.5 ПДР України, тобто його відмову від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан алкогольного сп`яніння, відповідальність за що передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП, що й встановлено постановою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 18.12.2019 року на підставі вищезазначених доказів, а відмова особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного чи іншого сп`яніння, всупереч доводам апелянта, утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП.

Також не можуть бути взяті до уваги і твердження ОСОБА_1 про те, що він не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння, однак йому ніхто не пропонував пройти вказаний огляд, і свідків, які вказують на його відмову від проходження огляду на стан сп`яніння, при зупинці транспортного засобу взагалі не було, як такі, що не відповідають дійсності, бо спростовуються зазначеними вище доказами і зокрема, даними відеозапису з нагрудних камер поліцейських, з якого слідує, що ОСОБА_1 категорично відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння на місці з використанням спеціальних технічних засобів та в медичному закладі у присутності двох свідків. Водночас, що стосується посилання ОСОБА_1 на відсутність свідків на момент зупинки транспортного засобу, то слід вказати, що свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є свідками саме відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння, та не засвідчують факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом.

Тим більше, що в наведеному аспекті, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння, однак йому ніхто не пропонував пройти вказаний огляд, доводи його апеляційної скарги є і суперечливими, адже, стверджуючи про це, ОСОБА_1 сам зазначає, що він відмовився проходити огляд на місці з використанням приладу «Драгер» та вимагав надати на нього сертифікат та свідоцтво про повірку, що не лише не відповідає дійсності, бо спростовується відеозаписом з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції, який свідчить про те, що ОСОБА_1 працівниками поліції пропонувалося пройти огляд на стан сп`яніння, як із застосуванням приладу «Драгер», так і в закладі охорони здоров`я, але ОСОБА_1 від проходження всіх видів огляду відмовився і при цьому ніяких документів на прилад «Драгер» не вимагав, але й вказує на дотримання працівниками поліції пропозиції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння відповідно до встановленої законом процедури такого огляду, згідно положень ст. 266 КУпАП, та оскільки ОСОБА_1 відмовився від проходження будь-якого огляду на встановлення стану алкогольного сп`яніння, відносно нього і було складено протокол про адміністративне правопорушення у присутності двох свідків.

Що стосується наданих в суді апеляційної інстанції пояснень ОСОБА_1 про те, що 25.10.2019 року він не керував транспортним засобом, а стояв, будучи припаркованим, та очікував на свого племінника, то вони судом до уваги не приймаються, оскільки спростовуються доказами у справі.

Зокрема, згідно з постановою від 25.10.2019 року, на ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, було накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн., а саме за те, що 25.10.2019 року о 5 год. 20 хв. по бул. Олександрівській, 124 в м. Біла Церква ОСОБА_1 , керуючи автомобілем BMW, державний номерний знак НОМЕР_1 , рухався з неосвітленим заднім державним номерним знаком в темний час доби та не пред`явив посвідчення водія, яку ОСОБА_1 підписав без-будь-яких зауважень.

При цьому під час апеляційного розгляду ОСОБА_1 вказав, що дану постанову він нікуди не оскаржував, тобто погодився з викладеними у ній даними про допущені ним порушення правил дорожнього руху під час керування транспортним засобом, що беззаперечно вказує на те, що ОСОБА_1 був водієм транспортного засобу та керував ним.

А тому такі твердження ОСОБА_1 розцінюються як спосіб захисту та намагання ухилитися від відповідальності за вчинене.

Щодо розгляду справи судом першої інстанції у відсутність ОСОБА_1 та порушення у зв`язку із цим його прав на допит свідків та заявлення клопотань про їх допит, то зазначені права ним в повній мірі реалізовані в суді апеляційної інстанції, проте будь-яких вагомих доказів та доводів на спростування правильності висновків суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, ним не надано.

Водночас та обставина, що безпосередньо в суді не допитувались свідки, які брали участь у фіксуванні обставин зазначеного адміністративного правопорушення, не може свідчити про неповноту з`ясування всіх обставин справи, оскільки письмові пояснення свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,відповідно до ст. 251 КУпАП, були досліджені суддею та прийняті до уваги як такі, що узгоджуються з іншими доказами у справі та підтверджують обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, який складений щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Щодо долученого до апеляційної скарги Акту медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, №221 від 25.10.2019 року, складеного лікарем Фастівської центральної лікарні, то він не спростовує висновків суду і не підлягає врахуванню, оскільки, відповідно до вимог п. 9 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом МВС та МОЗ № 1452/735 від 09.11.2015 року, з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, вказаний огляд повинен бути проведений не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення у присутності поліцейського, який забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я, а до того ж в даному випадку ОСОБА_1 притягнутий до відповідальності саме за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, що утворює окремий склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Таким чином, Акт щодо результатів медичного огляду ОСОБА_1 , на який він посилається, у даному випадку не має доказового значення.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з`ясовані повно та об`єктивно, а вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки його притягнуто до адміністративної відповідальності за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння, доведена повністю, і тому твердження апеляційної скарги про відсутність в діях ОСОБА_1 складу цього адміністративного правопорушення не ґрунтуються на доказах у справі.

Інших доводів, які б заслуговували на увагу і підтверджували позицію апелянта щодо незаконності постанови судді місцевого суду та наявності підстав для закриття провадження в справі, в апеляційній скарзі не наведено.

Таким чином, висновок в протоколі про адміністративне правопорушення і в постанові судді про вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є обґрунтованим, відповідає матеріалам справи і фактичним обставинам події.

При цьому суд, дотримавшись вимог ст.ст. 33, 34 КУпАП, наклав на ОСОБА_1 стягнення в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, що за своїм видом та розміром є законною і обґрунтованою мірою відповідальності за вчинене правопорушення, і відповідає меті виховання особи, що його вчинила, та запобіганню вчиненню нових правопорушень, як це передбачено ст. 23 КУпАП.

За таких обставин, постанова суду є законною та обґрунтованою, тому підстави для її скасування - відсутні, а відтак,апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Фастівського міськрайонного суду Київської області від 18 грудня 2019 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду Горб І.М.