Провадження №33/4820/625/20 Головуюча в 1 інстанції Вітушинська О.О.
Категорія: ст.124,ч.4ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2020 року м.Хмельницький

Суддя Хмельницького апеляційного суду Вітюк І.В., з участю секретаря Бондара О.В., захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 адвоката Флиса В.В., розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницькому апеляційну скаргу захисника на постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 червня 2020 року,

в с т а н о в и л а:

Цією постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.4 ст.130, ст.124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді адміністративного арешту на строк 15 діб, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 420 грн. 40 коп.

За постановою суду, ОСОБА_1 16.05.2020 року о 00 годин 55 хвилин на автодорозі Т-23-17, поблизу с. Суржинці Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, керуючи належним ОСОБА_2 транспортним засобом «GEELY GK», номерний знак НОМЕР_1 , в порушення п.п.12.1, 12.2, 12.3 Правил дорожнього руху України, у темну пору доби не вибрав в установлених межах безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, а саме асфальтно-бетонне покриття, яке було мокрим, внаслідок чого допустив зіткнення зі стовпчиком дорожнього обладнання з подальшим з`їздом в кювет та перекиданням автомобіля. В результаті дорожньо-транспортної пригоди вищевказаний транспортний засіб отримав механічні пошкодження.

Крім того, ОСОБА_1 , в порушення п.2.10 «є» Правил дорожнього руху України, вживав алкоголь, після дорожньо-транспортної пригоди з його участю до прийняття рішення про звільнення від проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння. Від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки та в медичному закладі відмовився в присутності двох свідків.

Не погоджуючись з рішенням суду, захисник подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження судового рішення, скасувати оскаржувану постанову та закрити провадження за відсутності в діях ОСОБА_1 складу інкримінованих адміністративних правопорушень.

Свої вимоги аргументує порушенням права на захист, яке виразилося в розгляді справи місцевим судом без належного повідомлення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

В обґрунтування поновлення строку апелянт звертає увагу, що з оскаржуваною постановою ОСОБА_1 ознайомився лише 18 вересня 2020 року, про яку дізнався від працівників поліції.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, вислухавши захисника на підтримку поданої апеляційної скарги з підстав наведених у ній, перевіривши доводи апеляційної скарги та клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, апеляційний суд вважає, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню, а апеляційна скарга частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.285 КУпАП постанова у справі про адміністративне правопорушення оголошується негайно після закінчення розгляду справи, а копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.

Матеріали судової справи містять супровідний лист про відправлення ОСОБА_1 копії оскаржуваної постанови, однак не містять даних про дату її отримання.

З огляду на викладене, враховуючи те, що обов`язок щодо належного підтвердження отримання копії судового рішення учасником провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, не може перекладатися на особу, якій направлено це рішення, апеляційний суд вважає за можливе поновити пропущений з поважних причин строк апеляційного оскарження постанови місцевого суду.

Як вбачається зі змісту апеляційної скарги апелянтом не оспорюється процедура проходження огляду на виявлення стану алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 , не заперечується факт існування дорожньо-транспортної події, що мала місце 16 травня 2020 року близько 00 годин 55 хвилин на автодорозі Т-23-17, поблизу с. Суржинці, Кам`янець-Подільського району, не ставляться під сумнів фактичні дані (докази), які суд поклав в основу висновку про наявність вини ОСОБА_1 , тощо.

Доводи апеляційної скарги зводяться виключно до порушення судом права на захист ОСОБА_1 та доступу до правосуддя, які виразилися у неналежному повідомленні останнього про дату розгляду справи.

Перевіряючи дані доводи, апеляційний суд враховує наступне.

Згідно із ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.41) наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Як вбачається з протоколів про адміністративні правопорушення серій ДПР18 №238050 від 16.05.2020 року та ДПР18 №238051 від 16.05.2020 року, ОСОБА_1 своїми особистими підписами засвідчив факт обізнаності щодо складання відносно нього протоколів, ознайомлення з їх змістом, повідомленням про місце розгляду справи, та підтвердив правильність зазначених в протоколах адреси його проживання, а також засобу мобільного зв`язку. При цьому, як вбачається з апеляційної скарги, засіб мобільного зв`язку ОСОБА_1 співпадає з вказаним у протоколах та його письмових поясненнях (а.м.с. 1, 5, 14, 18).

Суд першої інстанції використав процесуальні можливості щодо повідомлення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, про розгляд справи шляхом неодноразового інформування ОСОБА_1 про місце, час і дату судового засідання за допомогою телефонограм (а.м.с.22, 24, 25). Однак, жодних клопотань про відкладення розгляду справи, поважності причин неявки, в тому числі на останнє судове засідання, від ОСОБА_1 на адресу суду не надходило. Не надано таких даних і в ході апеляційного розгляду справи.

При цьому варто врахувати, що суд не може зобов`язати сторону скористатися правом, наданим їй законом, але сторона, яка добровільно відмовилася від використання свого права, маючи всі можливості ним скористатися, має миритися з процесуальними наслідками свого рішення.

З огляду на викладене, відсутні підстави вважати, що було порушено право на захист та доступ до правосуддя ОСОБА_1 .

Посилання сторони захисту у поданій апеляційній скарзі на невизнання сукупності зібраних та досліджених по справі доказів, з формулюванням обґрунтування «такі обставини не мали місце», носить виключно абстрактний характер, що позбавляє апеляційний суд дати їм належну оцінку.

Відповідно до положень ст.294 КУпАП суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Разом з тим, при накладенні адміністративного стягнення місцевим судом не в повній мірі враховані положення ст.33 КУпАП.

Відповідно до вимог даної норми закону, при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Однак, вказаними вимогами закону, при обранні ОСОБА_1 виду та розміру адміністративного стягнення, місцевий суд не керувався, адже оскаржувана постанова взагалі не містить мотивів призначеного стягнення.

Зокрема, судом у постанові не конкретизовано, які саме дані про особу правопорушника прийняті ним до уваги при визначенні даного виду адміністративного стягнення, а також чому при наявності альтернативних видів стягнення, зазначених в санкції ч.4 ст.130 КУпАП, обрано найсуворіший вид стягнення.

Не взято до уваги і те, що ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності притягується вперше, має міцні соціальні зв`язки, визнав у протоколі про адміністративне правопорушення те, що допустив ДТП та вживав слабоалкогольні напої після події.

У зв`язку з наведеним та з врахуванням того, що метою адміністративного стягнення, відповідно до ст.23 Кодексу України про адміністративні правопорушення, є виховання особи, яка вчинила правопорушення в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами, апеляційний суд приходить до висновку, що накладене на ОСОБА_1 стягнення на підставі ч.2 ст.36 КУпАП у виді адміністративного арешту на строк 15 діб за видом є таким, що не відповідає характеру вчиненого правопорушення та особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, а тому, постанова суду в цій частині підлягає зміні та обранні ОСОБА_1 адміністративного стягнення, за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.4 ст.130 та ст.124 КУпАП, у виді штрафу в розмірі 1200 (однієї тисячі двохсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

Даний вид адміністративного стягнення, на думку апеляційного суду, є достатнім для виправлення ОСОБА_1 та попередження скоєння ним нових правопорушень.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст.293, 294 КУпАП, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника задовольнити частково.

Постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 червня 2020 року щодо ОСОБА_1 змінити в частині накладення адміністративного стягнення.

Застосувати до ОСОБА_1 за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.4 ст.130, ст.124 КУпАП, у відповідності до ч.2 ст.36 КУпАП, адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1200 (однієї тисячі двохсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 20400 (двадцять тисяч чотириста) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

В решті постанову залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Хмельницького

апеляційного суду І.В. Вітюк