12.03.2020
Справа № 720/211/20
Провадження № 3-зв/720/1/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2020 року м. Новоселиця

Суддя Новоселицького районного суду Чернівецької області Ляху Г.О., з участю секретаря Скриндіца С.М., розглянувши заяву про відвід судді Вівчару Г.А. у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 130 ч.1 Кодексу про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Протоколом автоматизованого розподілу від 12 березня 2020 року судді Новоселицького районного суду Ляху Г.О. передано на розгляд заяву захисника Пустовіт А.М. в інтересах ОСОБА_1 про відвід судді Вівчару Г.А. у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 130 ч.1 Кодексу про адміністративні правопорушення.

Заява обґрунтована тим, що суддя Вівчар Г.А. проявив неупередженість у розгляді вказаної справи, яка проявилися в тому, що він не направив справу до управління патрульної поліції в Чернівецької області для належного оформлення і подальшого надіслання на судовий розгляд відповідно до ст. 276 КУпАП.

В судовому засіданні захисник підтримав заяву про відвід.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи, вважаю, що у задоволенні заяви про відвід слід відмовити з наступних підстав.

Згідно зі ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Норми чинного Кодексу України про адміністративні правопорушення не регулюють порядок вирішення клопотання про відвід судді, який розглядає справу, тому суд вважає за необхідне застосувати аналогію закону.

Так, згідно п. 4 рішення Ради суддів України № 34 від 08 червня 2017 року судам роз`яснено, що у разі необхідності врегулювання суддею конфлікту інтересів при розгляді матеріалів про адміністративне правопорушення відповідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення, з огляду на відсутність норм, що визначають правила відводу (самовідводу), до внесення змін до чинного законодавства суддя, враховуючи засади судочинства, передбачені Конституцією України, та міжнародні стандарти щодо незалежності суддів, неупередженості та безсторонності судочинства може застосовувати чинні процесуальні норми за аналогією.

В статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

Згідно статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У справі «Білуха проти України» (рішення суду від 09 листопада 2006 року) Європейський суд з прав людини встановив порушення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, навівши такі мотиви (пункти 4755 рішення). Наявність безсторонності відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції має визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто те, чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у конкретній справі. Згідно з об`єктивним критерієм визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад умови, за яких були б неможливі будь-які сумніви в його безсторонності. У кожній окремій справі слід вирішувати чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, які свідчать про відсутність безсторонності суду.

Заявляючи відвід судді Вівчару Г.А. захисник Пустовіт А.М. посилається на те, що він йому не довіряє, оскільки суддя не задовольнив його клопотання заявлене у справі про адміністративне правопорушення про повернення справи до управління патрульної поліції.

Слід зазначити, що незгода учасника судового розгляду з процесуальним рішенням судді не може бути підставою для відводу.

На стадії розгляду заяви про відвід, суддя не дає оцінку правильності прийнятого судом процесуального рішення, оскільки це є прерогативою суду апеляційної інстанції.

В той же час, слід зазначити, що згідно з ч. 1 ст. 276 КУпАП справи про адміністративні правопорушення розглядаються за місцем їх вчинення.

З наявного у справі протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 364682 від 19 січня 2020 року слідує, що подія адміністративного правопорушення мало місце по вул. Комарова в м. Чернівці.

Відповідно до ч. 2 ст. 276 КУпАП справи про адміністративні правопорушення, в тому числі за частинами першою, другою, третьою і четвертою статті 130 цього Кодексу, можуть також розглядатися за місцем обліку транспортних засобів або за місцем проживання порушників.

У відповідності до роз`яснень, викладених у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 11 червня 2004 року «Про окремі питання, що виникають при застосуванні судами положень ст. 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення», у випадках, коли законом передбачається альтернативна підсудність (ч. 2 ст. 276 КУпАП), питання про те, в який саме суд надіслати протокол про адміністративне правопорушення, вирішується відповідним органом внутрішніх справ.

Аналіз положень КУпАП дає підстави вважати, що кодексом не передбачено можливість суду самостійно змінювати підсудність справ або місце їх розгляду, а ст. 284 КУпАП, яка зазначає які види постанов виносить орган по справі про адміністративне правопорушення, не передбачено винесення постанови про зміну підсудності (підвідомчості, місце розгляду) розгляду справи або ж повернення справи до органу поліції для визначення підсудності, як це зазначено у клопотанні захисника у даній справі.

В протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 364682 від 19 січня 2020 року зазначено, що особа яка притягується до відповідальності ОСОБА_1 проживає в с. Рідківці Новоселицького району Чернівецької області.

В даному протоколі наявний підпис в графі особи, яка притягується до відповідальності. В той же час, будь-яких зауважень про неправильність складання протоколу та невірне зазначення місця його проживання відсутні.

Більш того, в направленні для огляду та висновку медичного огляду № 111 від 18 січня 2020 року, який також підписаний ОСОБА_1 , місце проживання останнього зазначено с. Рідківці Новоселицького району та будь-яких зауваження від ОСОБА_1 не вказано.

Також, в матеріалах справи наявна розписка товариша ОСОБА_1 , який 18 січня 2020 року отримав транспортний засіб та зобов`язався доставити його за місцем проживання останнього в с. Рідківці Новоселицького району.

За змістом ст. 29 ЦК України та ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» особа може мати декілька місць проживання, а реєстрація місця проживання особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Вищевикладене дає підстави вважати, що суд в ході розгляду справи має з`ясувати питання щодо місця проживання особи, яка притягується до відповідальності.

Дана справа отримана до розгляду Новоселицьким районним судом згідно постанови судді Шевченківського районного суду від 23 січня 2020 року, який повернув справу в управління патрульної поліції для її направлення для розгляду, в тому числі за місцем проживання ОСОБА_1 с. Рідківці Новоселицького району.

Дана постанова не оскаржена, не скасована, а тому є обов`язковою для виконання, в той час коли спори про підсудність не допускаються.

Таким чином, при розгляді заяви про відвід не встановлено будь-яких обставин, що за своїми суб`єктивним та об`єктивним критеріями викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності головуючого судді Вівчара Г.А., у зв`язку із чим, у задоволенні заяви про його відвід слід відмовити за безпідставністю.

На підставі наведеного та керуючись п.4 рішення Ради суддів від 8 червня 2017 року № 34, ЗУ «Про судоустрій та статус суддів», ст.ст. 7, 33, 130 ч.1, 221, 245, 266, 283, 284, 294 КУпАП, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви захисника Пустовіт А.М. в інтересах ОСОБА_1 про відвід судді Вівчару Г.А. у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 130 ч.1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, відмовити.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя: