24.09.2020 Справа № 696/874/20
№ 3/696/486/20
ПОСТАНОВА

іменем України

24.09.2020 м. Кам`янка

Суддя Кам`янського районного суду Черкаської області Ніколенко О.Є., розглянувши матеріали, які надійшли з Кам`янського ВП Смілянського ВП ГУНП в Черкаській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого в АДРЕСА_1 , працюючого водієм КП «Шляховик» м. Кам`янка, за вчинення правопорушення, передбаченого частиною 1 статтею 130 КУпАП,

встановила:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №248636 вбачається, що 17.08.2020 року, о 10 год. 25 хв., в м. Кам`янка по вул. Шевченка, гр. ОСОБА_1 , керував транспортним засобом «ЗИЛ ММЗ 4502» д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився зі згоди водія у встановленому законом порядку проводився в присутності двох свідків, тест № 4261, результат 0.29%. Даними діями порушив п. 2.9 а) Правил дорожнього руху України.

ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснив, що він працює водієм у фірмі «Шляховик». 17.08.2020 проїжджаючи по вул. Шевченка був зупинений працівниками поліції. При перевірці на алкоголь було виявлено 0,29%. Чому алкотестер показав такий результат не знає, адже зазначає, що в цей день алкоголю не вживав. Про незгоду з протоколом про адміністративне правопорушення зазначив у поясненнях, але чому алкотестер показав факт сп`яніння пояснив тим, що у вихідний день, неділю, випив пляшку пива. Просив при накладені адміністративного стягнення не позбавляти його права керування транспортними засобами, оскільки його робота безпосередньо залежить від автомобіля і це його єдине джерело доходу, про що судові надав відповідні підтверджуючі документи, а саме трудову книжку.

Вислухавши пояснення особи, що притягується до адміністративної відповідальності, дослідивши надані письмові докази, суд встановив наступне.

Відповідальність на підставі ч. 1 ст. 130 КпАП України настає при керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортними засобами особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Факт протиправності дій ОСОБА_1 підтверджується даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 248636 від 17.08.2020 р.; актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів; роздруківкою алкотестеру ДРАГЕР від 17.08.2020 тест № 4261, результат 0.29%; письмовими поясненнями ОСОБА_2 , ОСОБА_3 від 17.08.2020, відеозаписом долученим до матеріалів справи, а також показаннями порушника ОСОБА_1 , який не заперечив, результат алкотестеру, надавши відповідні пояснення, а також показаннями свідка ОСОБА_2 , який пояснив, що ззовні у ОСОБА_4 були відсутні ознаки алкогольного сп`яніння, але під час продуття алкотестеру Драгер, було зафіксовано позначку 0,29 проміле, що перевищувало допустиму норму.

В той же час навіть винувата особа, виходячи із закріпленого Конституцією України принципу індивідуалізації покарання, має право на застосування до неї стягнення з урахуванням вимог статей 35, 280 КУпАП. Суд повинен враховувати такі обставини:

- ступінь вини особи;

- наявність обставин що пом`якшують або обтяжують відповідальність;

- дані щодо особи правопорушника;

- характер та наслідки вчиненого правопорушення, у тому числі дані про завдану матеріальну шкоду;

- пост деліктна поведінка правопорушника, у тому числі його ставлення до вчиненого правопорушення.

Так, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення знайшла своє підтвердження в ході розгляду справи, але ступінь сп`яніння хоч і перевищувала допустиму законом межу, та була не суттєвою. Отже даним правопорушенням ОСОБА_5 не становив великої суспільної небезпеки і не завдав нікому будь-якої шкоди. У скоєному щиро розкаявся.

Враховуючи вищевикладене, вважаю за необхідне при розгляді даної справи врахувати, що позбавлення права керування транспортним засобом розглядається Європейським судом як кримінально-правовою санкцією, оскільки "право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності" (рішення ЄСПЛ у справі "Маліге проти Франції").

Підставою такого правозастосування може бути тільки наявність дійсно вагомих обставин, що свідчать про неспівмірний характер передбаченого законом стягнення та незначної суспільної небезпеки скоєного діяння.

Згідно положення ст. 33 КУпАП, при накладенні адміністративного стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Згідно вимог ст. 34 КУпАП, обставинами, що помякшують провину ОСОБА_1 є щире каяття. Відповідно до вимог ст. 35 КУпАП, обставин, що обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення суд не встановив.

Адміністративні стягнення має на меті покарання порушника, запобігання скоєнню нових правопорушень. Про те покарання не є самоціллю, воно виступає необхідним засобом виховання правопорушника і запобігання правопорушенням.

У статті 17 Закону України від 23.02.2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення (справа «Надточий проти України від 15 травня 2008 року»). ЄСПЛ зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23.10.1995 року зазначив,що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». У справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03) Європейський суд з прав людини зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи»». Також, як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним».

Частина 2 ст. 61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Системний аналіз та юридичний зміст положень ч.2 ст. 61 Конституції України свідчить про те, що в основу притягнення до юридичної відповідальності має бути покладений конкретний склад правопорушення, яке скоїла особа. Відмінність у складі правопорушення (як в цілому, так і в конкретних його елементах) дає підстави для притягнення особи до різних видів юридичної відповідальності. Також, юридична відповідальність встановлюється за скоєння конкретного правопорушення конкретною особою, тобто вона має індивідуальний характер і характеризується, зокрема наявністю системи покарань та стягнень, можливістю призначення більш м`якого покарання та звільнення від нього тощо. Цей принцип забезпечується можливістю застосування виду юридичної відповідальності в залежності від ступеня суспільної небезпечності скоєного правопорушення. При цьому, принцип індивідуалізації відповідальності знаходить також свій вираз в тому, що при призначенні покарання (стягнення) мають враховуватися всі особливості та обставини справи, характер правопорушення, ступінь здійснення винною особою протиправного наміру, ступінь вини, властиві їй індивідуальні риси, спосіб життя, мотиви скоєння правопорушення і інше.

У Кодексі України про адміністративне правопорушення відсутня стаття, яка б передбачала можливість призначення більш м`якого стягнення, ніж передбачено законом. Проте діючий Кримінальний кодекс України має відповідну статтю про призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом. При розгляді даних матеріалів про притягнення до адміністративної відповідальності слід застосувати аналогію права.

Беручи до уваги наведене, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне стягнення, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті 130 ч.1 КпАП України.

Враховуючи вищевикладені обставини, визнання своєї провини, щире каяття, особу ОСОБА_1 , а також те, що дохід від роботи водієм є для нього суттєвим джерелом доходу та важливим засобом для існування, оскільки вразі позбавлення прав керування транспортним засобом він залишиться без фінансової підтримки для своєї сім`ї. Крім цього, ОСОБА_1 є особою пенсійного віку, має повних 62 роки, з яких 44 роки, тобто все своє свідоме життя, працював водієм, що підтверджується записами в його трудовій книжці, приходжу до висновку, що позбавлення прав керування транспортним засобом буде надмірним тягарем для порушника, непропорційним стягненням, враховуючи обставини скоєного правопорушення, отже останньому слід призначити адміністративне стягнення у вигляді штрафу в межах санкції статті 130 ч.1 КУпАП без позбавлення права керування, що буде необхідним і достатнім для досягнення визначеної ст. 23 КУпАП мети - виховного впливу та запобіганню вчинення ОСОБА_1 нових правопорушень та пропорційним вчиненому адміністративному правопорушенню.

Крім того, враховуючи результат розгляду даної справи, а також вимоги закріплені у п.5 ч.2 ст.4 закону України «Про судовий збір», суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі передбаченому законом.

Керуючись ст.130 ч.1, 284 КУпАП, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Визнати ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Притягнути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200,00(десять тисяч двісті) грн. без позбавленням права керування транспортними засобами.

Стягнути з ОСОБА_1 , у дохід Державної судової адміністрації України судовий збір в сумі 420 (чотириста двадцять) грн. 40 коп.

Штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 300-1 КУпАП, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Відповідно до ст. 308 КУпАП Україниу разі несплати штрафу у строк постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу, а також витрати на облік вчиненого правопорушення.

Строк пред`явлення постанови до виконання 3 (три) місяці згідно Закону України «Про виконавче провадження».

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, його законним представником, захисником через Кам`янський районний суд до Черкаського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя: О.Є. Ніколенко