Провадження № 3/756/5639/20
ПОСТАНОВА

Іменем України

01 жовтня 2020 року суддя Оболонського районного суду м. Києва Яценко Н.О., розглянувши справу про адміністративне правопорушення за ст. 44-3 КпАП України, матеріали якої надійшли з головного управління держспоживслужби в місті Києві щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, працює керівником відділення №170 ТОВ «Нова пошта», зареєстрована АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

встановив:

07 вересня 2020 року до Оболонського районного суду м. Києва надійшов протокол про адміністративне правопорушення № 133, складений 26 серпня 2020 року головним спеціалістом відділу організаційно-аналітичного забезпечення діяльності та контролю Головного управління Держпродспоживслужби в м.Києві Гірявенко С.О.

У вказаному протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що 26 серпня 2020 року о 11 год. 15 хв. по пр. Оболонський,26 в м.Києві у відділення №170 ТОВ «Нова пошта», ОСОБА_1 , перебуваючи на робочому місці не забезпечила дотримання вимог щодо профілактичних заходів протидії поширенню коронавірусної хвороби, а саме не проведений температурний скринінг всіх працівників (відповідно до укладених трудових договорів) перед початком робочої зміни та не оформлені листки термонометрії, не проводиться навчання працівників щодо правил використання ЗІЗ, їх утилізації, відсутнє документальне підтвердження проведення вологого прибирання приміщень та поверхонь з використанням миючих та дезінфікуючих засобів та здійснення контролю за дотриманням, чим порушила вимоги ст.29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», п.1 Постанови Кабінету Міністрів України від22 липня 2020 року №641 , п.1п.7 Тимчасових рекомендацій щодо організації проти епідеміологічних заходів при здійсненні діяльності на період карантину у зв`язку поширенням коронавірусної хвороби, що затверджені Постановою головного державного санітарного лікаря України від 09 травня 2020 року № 16, чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст. 44-3 КпАП України.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явилась, повідомлялась належним чином у встановленому законом порядку, причини неявки суду не відомі. Заяв про відкладення розгляду справи від неї до суду не надходило.

Як встановлюють Бангалорські принципи поведінки суддів, схвалені резолюцією 2006/23 Економічної і Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року, об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття.

Приймаючи до уваги, що судом вжито необхідних заходів для забезпечення участі ОСОБА_1 у судовому засіданні, справа призначена до розгляду на 01 жовтня 2020 року, порушник не з`явилась до суду, причини неявки до суду визнано неповажними, з метою дотримання розумного розгляду справи, забезпечення можливості своєчасного притягнення особи до відповідальності у випадку доведення винуватості та уникнення безкарності, з урахуванням достатності обсягу наявних доказів, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності ОСОБА_1 , оскільки положення ч.2 ст.268 КУпАП не містять імперативного припису щодо обов`язкової її участі в судовому засіданні під час розгляду даної категорії справ.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, а саме: протокол про адміністративне правопорушення серії № 133 від 26 серпня 2020 року, пояснення ОСОБА_1 , графік прибирання приміщень, журнал температурного скрінінгу, журнал ознайомлення дотримання карантинних норм, суддя встановив наступне.

Відповідно до положень ст. 44-3 КпАП України встановлена відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Отже диспозиція вказаної норми є банкетною, тобто такою, що відсилає до норм іншого нормативно-правового акта, тому формулюючи суть правопорушення, вказівка на нормативний акт, вимоги якого порушені, є обов`язковою.

Закон України "Про захист населення від інфекційних хвороб" визначає правові, організаційні та фінансові засади діяльності органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, спрямованої на запобігання виникненню і поширенню інфекційних хвороб людини, локалізацію та ліквідацію їх спалахів та епідемій, встановлює права, обов`язки та відповідальність юридичних і фізичних осіб у сфері захисту населення від інфекційних хвороб.

Стаття 1 указаного Закону визначено карантин - адміністративні та медико-санітарні заходи, що застосовуються для запобігання поширенню особливо небезпечних інфекційних хвороб.

За приписами ст. 29 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України. Питання про встановлення карантину порушує перед Кабінетом Міністрів України центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, за поданням головного державного санітарного лікаря України. Рішення про встановлення карантину, а також про його відміну негайно доводиться до відома населення відповідної території через засоби масової інформації. У рішенні про встановлення карантину зазначаються обставини, що призвели до цього, визначаються межі території карантину, затверджуються необхідні профілактичні, протиепідемічні та інші заходи, їх виконавці та терміни проведення, встановлюються тимчасові обмеження прав фізичних і юридичних осіб та додаткові обов`язки, що покладаються на них. Карантин встановлюється на період, необхідний для ліквідації епідемії чи спалаху особливо небезпечної інфекційної хвороби. На цей період можуть змінюватися режими роботи підприємств, установ, організацій, вноситися інші необхідні зміни щодо умов їх виробничої та іншої діяльності. До відміни карантину його територію можуть залишити особи, які пред`явили довідку, що дає право на виїзд за межі території карантину. Організація та контроль за дотриманням встановленого на території карантину правового режиму, своєчасним і повним проведенням профілактичних і протиепідемічних заходів покладаються на місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування.

Постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 року "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2" з 12.03.2020 року на усій території України встановлено карантин, з подальшими змінами.

Як видно з протоколу №133 від 26 серпня 2020 року, в якому зазначено, що ОСОБА_1 , порушила п.1п.7 Тимчасових рекомендацій щодо організації проти епідеміологічних заходів при здійсненні діяльності на період карантину у зв`язку поширенням коронавірусної хвороби, що затверджені Постановою головного державного санітарного лікаря України від 09 травня 2020 року № 16, за що його притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.44-3 КУпАП.

Відповідно п.1 Тимчасових рекомендацій щодо організації проти епідеміологічних заходів при здійсненні діяльності на період карантину у зв`язку поширенням коронавірусної хвороби, що затверджені Постановою головного державного санітарного лікаря України від 09 травня 2020 року № 16, перед початком робочої зміни проводиться температурний скринінг усім працівникам.

Пунктом 7 тимчасових рекомендацій передбачено, що суб`єкт господарської діяльності повинен забезпечити, зокрема, вологе прибирання приміщень та поверхонь з використанням миючих та дезінфікуючих засобів, централізований збір ЗІЗ, їх утилізації.

Отже, як видно з вимог законодавства, саме на суб`єктів господарювання покладений обов`язок дотримання тимчасових рекомендацій щодо організації проти епідеміологічних заходів при здійсненні діяльності на період карантину.

Доказів того, що ОСОБА_1 є суб`єктом господарювання, на яку покладений обов`язок забезпечити перед початком робочої зміни температурний скринінг усім працівникам, проведення навчання працівників щодо правил використання ЗІЗ та їх утилізації, а також що вона є відповідальною особою за вологе прибирання приміщень та поверхонь з використанням миючих та дезінфікуючих засобів - матеріали справи не містять.

Крім того, як видно з матеріалів справи, доданий лист прибирання від 26.08.2002 року з інформації якого видно, що прибирання приміщення проводиться кожні дві годи так, проведений о 12.00 год., також видно з журналу температурного скринінгу працівників від 26.08.2020 об 11.00 температуру у відділенні №170 заміряно 4 особам, доказів про те, що більша кількість осіб, ніж чотири працювали у відділенні та їм не проведений температурний скринінг матеріали не містять. Також судом досліджений журнал про ознайомлення дотримання карантинних норм (правил використання ЗІЗ), в якому міститься підпис за 26.08.2020 року двох працівників відділення №170 (а.с.7,9,10,11).

В письмових поясненнях ОСОБА_1 також зазначає, що кожного дня проводиться температурний скринінг працівників, який проведений об 11.00, на що надано документальне підтвердження. Кожного дня проводиться у приміщенні вологе прибирання. Навчання також проводиться в підтвердження чого наданий журнал.(а.с.7,9,10)

Вищевикладене свідчить про недотримання відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та щодо наявності в її діях складу адміністративного правопорушення або і самої події.

У відповідності до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовуюсь при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Спираючись на положення ч. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також на практику ЄСПЛ у справах "Лучанінова проти України", "Малофєєва проти Росії", суд, повинен виходити з того, що, як і у кримінальному провадженні, суддя у цій справі має бути неупередженим і безстороннім та не вправі самостійно змінювати на шкоду особи формулювання адміністративного правопорушення. Відповідне формулювання слід вважити по суті викладенням обвинуваченням у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у вчиненні якого має бути доведеною не судом, а перед судом у змагальному процесі. Суд, суддя також не має право самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувачення, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Норма ст. 44-3 КпАП України потребує обов`язкової вказівки про конкретну заборону відповідного пункту (підпункту) нормативно-правового акту, яким установлюється правила карантину саме які порушила особа щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушення.

Частина 1 ст. 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановленому законом.

Статтею 62 Конституції України, зокрема, передбачено, що усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитись на її користь.

У відповідності до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі "Кобець проти України" (з урахуванням первісного визначення принципу "поза розумним сумнівом" у справі "Авшар проти Туреччини") доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростованих презумцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Згідно з ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Обов`язок забезпечення дотримання відповідних санітарних та протиепідемічних заходів, законодавчо покладений на суб`єктів господарювання.

Разом з тим, за змістом ч. 2 ст. 3 ГК України суб`єктами підприємництва вважаються особи, які займаються підприємницькою діяльністю "для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку".

Стаття 42 ГК України, визначаючи підприємництво як вид господарської діяльності, прирівнює суб`єктів господарювання, що здійснюють господарську діяльність з ознаками підприємницької, до підприємців. Тому, виходячи з цього, поняття суб`єкта підприємницької діяльності слід розглядати крізь призму визначення поняття "суб`єкт господарської діяльності" з урахуванням специфіки, обумовленої зайняттям саме підприємницькою діяльністю. За змістом ч. 1 ст. 55 ГК України суб`єктами господарювання (підприємцями) визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську (підприємницьку) діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна.

Суб`єктами господарювання (в тому числі підприємцями) визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську (підприємницьку) діяльність. Стаття 3 ГК України окреслює коло відносин, які за своєю природою можуть вважатися господарськими.

Однак, матеріали справи не містять доказів, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , є суб`єктом господарської діяльності та (або) на неї покладений відповідний обов`язок обсягом її посадових обов`язків. Проте, відповідних доказів матеріали справи не містять.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КпАП України, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Відсутність події адміністративного правопорушення означає, що діяльність (дія чи бездіяльність) особи не може розцінюватися як правопорушення, тобто відсутній сам факт правопорушення. У свою чергу, склад адміністративного правопорушення - наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу в цілому.

На підставі викладеного, керуючись п. 1 ст. 247, 283-284 КпАП України, суддя

постановив:

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення за ст. 44-3 КпАП України стосовно ОСОБА_1 з підстав ч. 1 ст. 247 КпАП України у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд м. Києва.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя Н.О. Яценко