КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №753/3565/20
Провадження №33/824/2035/2020 Суддя 1 інстанції - Просалова О.М.
Категорія: ч. 1 ст. 183-1 КУпАП Суддя суду апел. інст.- Кепкал Л.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2020 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Кепкал Л.І., розглянувши за участі потерпілої ОСОБА_1 , її представника - адвоката Мухи О.О., особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2 та його захисника Рибитви О.А., матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Мухи О.О., який діє в інтересах потерпілої ОСОБА_1 на постанову судді Дарницького районного суду м. Києва від 13.03.2020 року, щодо

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

За ч. 1 ст. 183-1 КУпАП ,-

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою судді Дарницького районного суду м. Києва від 13.03.2020 року, провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 183-1 ч. 1 КУпАП відносно ОСОБА_2 закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_2 не сплачує аліменти ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі у розмірі 5000 гривень щомісячно до досягнення його повноліття, починаючи з 01.07.2018 року, що призвело до виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання та станом на 31.01.2020 року складає 95000 гривень, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 183-1 ч. 1 КУпАП.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що наданими ОСОБА_2 квитанціями підтверджуються сплата аліментів за одинадцять місяців з числа тих, що вказані у розрахунку заборгованості від 12.02.2020 року як не сплачені, а всього на загальну суму 55000 гривень. Вказані обставини викликають сумніви у достовірності даних, вказаних у розрахунку, на підставі яких складено протокол від 31.01.2020 року.

Крім того, суд зазначає, що розрахунок заборгованості, на підставі якого було складено протокол складено через дванадцять днів після складання цього протоколу.

Відтак, суд першої інстанції прийшов до висновку, що суду не надано належних та допустимих доказів, що могли б підтвердити наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183-1 ч. 1 КУпАП.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, представник потерпілої ОСОБА_1 - адвокат Муха О.О. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Дарницького районного суду міста Києва від 13.03.2020 р щодо ОСОБА_2 та постановити нову постанову, якою визнати винним ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 183-1 КУпАП та застосувати відносно нього адміністративне стягнення у вигляді виконання суспільно корисних робіт на строк двісті сорок годин.

За доводами апелянта, постанова суду першої інтенції є незаконною у зв`язку з неправильним застосуванням судом норм матеріального права та грубим порушенням судом норм процесуального права.

В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що суд першої інстанції неправильно застосовував вимоги ст. 183-1 КУпАП, адже, склад вказаного правопорушення, не пов`язаний з конкретною сумою заборгованості по сплаті аліментів, вираженою в абсолютному цифровому значенні, а передбачає наявність заборгованості, яка більше певної розрахункової суми за певний період часу. На думку апелянта, не важливо яка сума боргу 95 000, 40 000, 20 000, 10 000 гри., склад правопорушення є тоді, коли сума боргу більша розрахованого розміру, боргу визначеному у диспозиції ст. 183-1 КУпАП.

Апелянт зазначає, що згідно фабули протоколу про адміністративне правопорушення, підставою для його складання є "несплата аліментів, що призвела до виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців з дня пред`явлення виконавчого документу до виконання». Така фабула протоколу повністю відповідає диспозиції ст. 183-1 КУпАП, і, лише, далі у фабулі протоколу зазначена сума цієї заборгованості у розмірі 95000 грн.

На думку представника потерпілої, суд першої інстанції, хоча і незаконно, але, як докази, прийняв до уваги подані ОСОБА_2 копії квитанцій про, начебто, сплату ним аліментів на загальну суму 55 000 грн.

Апелянт стверджує, що якщо, суто теоретично прийняти до уваги сплату ОСОБА_2 55 000 грн. і провести елементарний розрахунок, то залишається сума заборгованості у розмірі 40 000 грн. (95000-55000=40000), яка з врахуванням суми аліментів за один місяць - 5 000, становить 8 місяців заборгованості ОСОБА_2 по сплаті аліментів, що є математично підтвердженою, а тому, була беззаперечною підставою для суду визнати ОСОБА_2 ,. винним та застосувати до нього адміністративне стягнення відповідно до ст. 183-1 КУпАП.

Крім того, представник потерпілої зазначає, що зі змісту постанови суду вбачається, що ОСОБА_2 дав у судовому засіданні пояснення, в яких не заперечував про наявність у нього заборгованості за 8 місяців, і ніяких доказів на спростування наявності в нього заборгованості по сплаті аліментів за 8 місяців у розмірі 40 000 грн. суду не подавав.

Апелянт звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що згідно документів та інформації, наданої йому ОСОБА_1 , ОСОБА_2 зухвало ввів в оману суд першої інстанції, вказуючи на часткову оплату аліментів, оскільки у суді ж, пояснив, «що він сплачував аліменти дружині на визначений ними рахунок, проте вона гроші не приймає».

На переконання представника потерпілої, введення ОСОБА_2 в оману суду доводиться наступним: ОСОБА_1 не є дружиною ОСОБА_2 , оскільки саме за його позовом шлюб між ними розірваний рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 04.07.2019 року у справі № 753/9931/18; 13.02.2019 року, у зв`язку з невиконанням рішення суду ОСОБА_2 щодо щомісячної сплати ним аліментів у розмірі 5000 грн.. ОСОБА_1 подала до Дарницького РВДВС м. Києва заяву про відкриття виконавчого провадження, до якої приєднала довідку зі своїми банківськими реквізитами про сплату на них аліментів і ці реквізити відрізняються від тих, на які начебто перераховував аліменти ОСОБА_2 .

На думку апелянта, ОСОБА_2 відомо, що рахунок на який він, начебто, сплачує аліменти, відрізняється від того рахунку, на який він зобов`язаний сплачувати аліменти, що доводиться поданою до суду самим ОСОБА_2 копією його заяви до Дарницького РВДВС м. Києва від 25.09.2019 року, в якій він повідомляє про обізнаність даних іншого рахунку, ніж, на який він, начебто, сплачував аліменти. У цій же заяві ОСОБА_2 запевняє, що саме на нього буде у подальшому платити аліменти.

Представник потерпілої стверджує, що в матеріалах справи відсутні докази того, що саме ОСОБА_1 отримує грошові кошти, начебто, перераховані ОСОБА_2 як аліменти, згідно поданих ним копій квитанцій, а не він особисто сам, чи інша особа отримує ці грошові кошти.

Апелянт вказує на те, що всього в матеріалах справи є 19 копій квитанцій. На 9 квитанціях вказано абсолютно не зрозуміле їх призначення та не вказаний отримувач. На 10 квитанціях відсутні обов`язкові згідно їх змісту підписи касира банку та самого ОСОБА_2 . При цьому, з цих 10 квитанцій, тільки на 4-х зазначено їх призначення - сплата аліментів, а на інших 6-ти вказано, що це поповнення рахунку. Разом з цим ОСОБА_2 перераховує грошові кошти на рахунок, де отримувачем є його син ОСОБА_4 , а не ОСОБА_1 як це вказано у рішенні Дарницького районного суду м. Києва від 02.08.2018 року у справі № 753/6659/18, яким визначено стягувати з ОСОБА_5 саме на користь ОСОБА_1 щомісячно 5000 грн. на утримання їх малолітнього сина ОСОБА_4 .

Представник потерпілої зазначає, що у зв`язку з бездіяльністю державного виконавця Дарницького РВДВС м. Києва щодо стягнення у примусовому порядку аліментів з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 подавала відповідну скаргу. З відповіді на цю скаргу вбачається, що ОСОБА_2 умисно, ретельно, цілеспрямовано ухиляється від виконання рішення суду та не виконує законні вимоги держаного виконавця щодо стягнення з нього аліментів. Також, з відповіді вбачається, що ОСОБА_1 не визнає сплату їй аліментів ОСОБА_2 , а відповідно, з цього приводу між ними є спір, який може бути вирішений тільки у судовому порядку.

Також апелянт вказує на те, що 16.11.2019 року ОСОБА_1 викрав з квартири, де проживає ОСОБА_1 разом з їх спільними синами - малолітнім ОСОБА_6 та повнолітнім ОСОБА_7 , особисті речі ОСОБА_1 - усі її особисті документи, інші документи (договори, заяви, квитанції та інше), грошові кошти, коштовності, біжутерію, шубу, банківські картки, телефон, а також речі своїх синів - 2 ноутбука, телефони, золотий ланцюжок ОСОБА_3 , інші побутові речі. При цьому, пошкодив частину побутових речей, які не зміг забрати, оскільки сини застали ОСОБА_2 під час цієї крадіжки та почали заважати йому це зробити. У відповідь ОСОБА_2 залякав синів, закрив їх у туалеті, після чого зі своїм спільником зник з місця події.

Апелянт звертає увагу суду на те, що в матеріалах даної справи відсутнє рішення суду, що набрало законної сили, яким визначено зменшення суми заборгованості ОСОБА_2 по сплаті аліментів на суму 55 000 грн., яка, начебто, сплачена ОСОБА_2 , а такі спори щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законодавством.

Крім того, представник потерпілої вказує на те, що суд першої інстанції у постанові зазначив, що наявні у справі копії документів незавірені належним чином, тому, вважає, що суду не надано належних та допустимих доказів, що могли б підтвердити наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183-1 ч. 1 КУпАП, але, разом з тим, суд послався у своїй постанові та врахував при її прийнятті незасвідчені копії документів, поданих до суду ОСОБА_2 . При цьому, апелянт зазначає, що суд не звернув увагу, що копії документів, поданих до суду Дарницьким РВДВС м. Києва, засвідчені повним пакетом підписом начальника та печаткою цієї установи, у зв`язку з чим, на переконання апелянта, суд першої інстанції порушив зазначені вище норми матеріального права, що є підставою для скасування його постанови.

Окрім того, представник потерпілої вказує на те, що суд у постанові послався на те, що розрахунок заборгованості, на підставі якого було складено протокол складено через дванадцять днів після складання цього протоколу, проте, на переконання апелянта, таке твердження суду суперечить ч. 2 ст. 251, ст. 252 КУпАП.

Апелянт зазначає, що протокол складено у зв`язку із заборгованістю ОСОБА_2 по сплаті аліментів більш ніж за шість місяців, а не на підставі довідки. Заборгованість вираховується в автоматичному режимі. І лише на підтвердження викладених у протоколі обставин щодо наявності в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 183-1 КУпАП, державним виконавцем до матеріалів справи приєднана копія Довідки про розрахунок заборгованості від 12.02.2020 року, розрахунок в якій визначений саме станом на 31.01.2020 року, тобто, на дату складання протоколу, а не на дату її оформлення. Копію протоколу ОСОБА_2 отримав 31.01.2020 року, про що розписався у ньому, що доводить, що довідка про розрахунок заборгованості є тільки одним з доказів складу правопорушення, а не підстава для складання протоколу; довідка була складена відповідно до п. 7 розділу XVI ІНСТРУКЦІЇ за заявою боржника для видачі представнику ОСОБА_2 , про що на цій довідці є його підпис.

Відтак, на переконання апелянта, у суду не було жодних підстав ставити під сумнів законність складання протоколу, виходячи з одного із доказів наявності складу правопорушення в діях ОСОБА_2 , оскільки КУпАП не визначає строк оформлення того чи іншого доказу відносно дати складання протоколу.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника потерпілої та потерпілу, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити з наведених в ній підстав, пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності та його захисника, які просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін, посилаючись на її законність та обґрунтованість, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та докази, надані обома сторонами під час апеляційного розгляду, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, скасування постанови суду першої інстанції з прийняттям нової постанови, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП при розгляді адміністративної справи органом (посадовою особою) повинно бути вжито всіх необхідних заходів для повного, всебічного і об`єктивного дослідження доказів та з`ясовано: чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Проте, ці вимоги закону суддею, як убачається з матеріалів справи, належним чином не виконані, внаслідок чого залишились нез`ясованими обставини, які мають значення для її правильного вирішення.

Ухвалюючи постанову про відсутність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 183 - 1 КУпАП, суддя районного суду обгрунтувала своє рішення тим, що об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 183-1 КУпАП полягає у несплаті аліментів на утримання дитини, і врахувавши, що ОСОБА_2 підтверджена сплати аліментів за 11 місяців із числа тих, що вказані у розрахунку заборгованості, а всього на суму 55 тис.грн., та враховуючи, що наявний у справі розрахунок заборгованості складено через 12 днів після складання протоколу, а наявні у справі інші документи незавірені належним чином, закрила провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

З наведеного вбачається, що суд першої інстанції, невірно трактував об`єктивну сторону даного правопорушення, крім того, не приймаючи до уваги докази, долучені до протоколу про адміністративне правопорушення у зв`язку з тим, що вони незавірені належним чином, взяв до уваги незавірені копії квитанцій наданих ОСОБА_2 про сплату аліментів, що свідчить про неправильність та суперечливість висновків суду, у зв`язку із чим постановлене по справі рішення не можна визнати законним та обґрунтованим, а тому воно підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови.

При цьому, розглядаючи протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 183-1 КУпАП щодо ОСОБА_2 , суд апеляційної інстанції приходить до наступних висновків.

Диспозиція ст.183-1 КУпАП встановлює адміністративну відповідальність за несплату аліментів на утримання дитини, одного з подружжя, батьків або інших членів сім`ї, що призвела до виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.

З об`єктивної сторони дане адміністративне правопорушення характеризується бездіяльністю, яка полягає у невиконанні особою свого обов`язку по сплаті аліментів на утримання дитини, одного з подружжя, батьків або інших членів сім`ї. При цьому, для утворення складу правопорушення є обов`язковим настання суспільно шкідливих наслідків у виді виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.

З наявних у справі доказів вбачається, що згідно виконавчого листа від 14.11.2018 р., виданого Дарницьким районним судом м. Києва, з ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі у розмірі 5000 гривень щомісячно, починаючи з 01.07.2018 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.4).

13.02.2018 р. ОСОБА_1 звернулася до начальника Дарницького ВДВС м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві з заявою про примусове виконання рішення суду. (а.с. 89-91.)

14.02.2019 року державним виконавцем Фещук О.А. відкрито виконавче провадження з виконання вказаного виконавчого листа.(а.с.82-83).

Згідно розрахунку заборгованості по аліментам від 12.02.2020 р., наданого до протоколу про адміністративне правопорушення вбачається заборгованість ОСОБА_2 по несплаті аліментів, починаючи з липня 2018 року по 31 січня 2020 р., сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців з дня пред`явлення виконавчого документу до примусового виконання, та станом на 31.01.2020 р. складає 95000 грн.

Та обставина, що даний розрахунок (довідка) складено 12.02.2020 р. не може свідчити про неналежність чи недопустимість цього доказу, зважаючи на те, що саме на підставі протоколу про адміністративне правопорушення розпочинається провадження у справі. У даному розрахунку (довідці) розрахунок наведено саме станом на 31.01.2020 р., а не на дату складання цього розрахунку, а тому у суду немає підстав не брати вказаний доказ до уваги. Суд першої інстанції не беручи до уваги зазначений розрахунок та інші докази, долучені до протоколу, послався на те, що вони незавірені належним чином, однак, такий висновок суду не відповідає дійсності, адже, всі додані до протоколу докази завірені повним пакетом підписом начальника Дарницького РВДВС та печаткою вказаної установи ( а.с. 9).

Так, у даному розрахунку вказано про наявність заборгованості у ОСОБА_2 по несплаті аліментів з липня 2018 р по 31.01.2020 р.

Будучи незгодним з сумою заборгованості по аліментам за вказаний період, ОСОБА_2 надав суду 14 квитанцій про сплату аліментів, та паралельно з розглядом даної справи, у встановленому законом порядку, а саме в порядку ЦПК України звернувся до Дарницького районного суду м. Києва зі скаргою на дії державного виконавця, в якій просив суд зобов`язати державного виконавця здійснити перерахунок заборгованості по аліментам, з врахуванням наявних у нього квитанції по сплаті аліментів.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 30 березня 2020 р. скарга ОСОБА_2 була задоволена та судом зобов`язано державного виконавця Дарницького РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Слюсар А.В. зробити перерахунок заборгованості по аліментам у виконавчому провадженні з липня 2018 року по лютий 2020 р., з врахуванням квитанцій боржника за квітень 2018 р. - на 2000 грн., травень 2018 р. - 1000 грн., червень 2018 р. - 1500 грн., липень 2018 р. - 2495 грн. та 5000 грн., серпень 2018 р. - 2500 грн. та 2500 грн., вересень 2018 р. - 1000 грн. та 4000 грн., листопад 2018 р. 5000 грн., грудень 2018 р. - 5000 грн., а також за лютий 2019 р. -5000 грн., березень 2019 р. -5000 грн. та 3000 грн., травень 2019 р. - 7000 грн. та 5000 грн., червень 2019 р. - 5000 грн.

Постановою колегії суддів Київського апеляційного суду м. Києва від 13 серпня 2020 р. зазначена ухвала Дарницького районного суду м. Києва була залишена без змін, а апеляційна скарга ОСОБА_1 - без задоволення.

Даними судовими рішеннями, які набрали законної сили, компетентним судом у порядку, встановленому законом, було встановлено сплату ОСОБА_2 аліментів на користь сина за вказані 12 місяців, а тому, з врахуванням встановлених вказаними судовими рішеннями обставини, період заборгованості по аліментам за період часу, встановлений рішеннями суду підлягає виключенню з обставин правопорушення, зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення, і ОСОБА_2 не може бути притягнутий до відповідальності за ч. 1 ст. 183-1 КУпАП за вказаний період.

Разом з тим, як з досліджених у справі доказів, так і з пояснень всіх учасників справи в тому числі самого ОСОБА_2 , вбачається наявна у ОСОБА_2 заборгованість по несплаті аліментів, починаючи з червня 2019 року по 31.01.2020 року (8 місяців по 5 000 грн.), тобто заборгованість, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, що в свою чергу підтверджує наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 183 -1КУпАП.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 , не заперечуючи наявність у нього за вказаний період заборгованості по аліментам пояснив, що не мав умислу на вчинення даного правопорушення, сплачував аліменти поки була можливість, а з кінця червня 2019 року він був позбавлений можливості сплачувати аліменти на користь сина, через неправомірні дії самої ОСОБА_1 , а саме, безпідставне звернення до виконавчої служби з заявою про несплату аліментів, що призвело до блокування державним виконавцем коштів на його банківських рахунках, в зв`язку з чим він не мав фінансової можливості сплачувати аліменти, на підтвердження чого ОСОБА_2 суду апеляційної інстанції надав ряд доказів:

- постанови державного виконавця Дарницького РВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві від 12.06.2019 р. та 01.11.2019 р. про арешт коштів боржника;

- довідки акціонерного товариства Комерційний Банк "Приватбанк", які підтверджують блокування відкритих на ім`я ОСОБА_2 рахунків;

- аналогічну довідку з Акціонерного товариства "Альфа -Банк";

- довідки про доходи в ТОВ "ЕКОБУДСИСТЕМ" за 2019 -2020 р., з яких вбачається, що заробітна плата йому лише була нарахована, проте, не виплачувалась;

- податкові декларації платника єдиного податку про відсутність доходів за вказаний період,

- довідки Акціонерного товариства "Альфа -Банк", які підтверджують факт укладення ОСОБА_2 рядку кредитних договорів та наявність заборгованості перед банком по кредитним договорам.

Разом з тим, на спростування такої позиції ОСОБА_2 , представником потерпілої під час апеляційного розгляду було також надано ряд доказів, зокрема, витяг з ЄДРПОУ по ТОВ "ЕКОБУДСИСТЕМ"; витяг з ЄДРПОУ по ТОВ "САГ ЕНЕРДЖІ"; копії відповіді з АТ "Альфа - Банк" про рух грошових коштів на рахунку ОСОБА_2 та докази про наявність у ОСОБА_2 нерухомого та рухомого майна.

Наведені докази свідчать про те, що станом на червень - липень 2019 р. ОСОБА_2 був директором двох вказаних товариств, на яких неодноразово отримував поворотну матеріальну допомогу, мав фінансову можливість неодноразового придбання товарів, в тому числі на суму 119 тис. грн., що безумовно вказує на те, що він мав фінансову можливість і для сплати аліментів, проте, цього не робив.

Більш того, з долучених представником потерпілої суду доказів, зокрема, копії ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 04 вересня 2019 р., копії протоколу судового засідання за цей же день, та доказів про рух грошей на розрахункових рахунках вбачається, що після того, як ОСОБА_2 , дізнався про те, що грошові кошти, що наявні на його банківських рахунках стали предметом розподілу майна між колишнім подружжям, рух коштів по рахункам припинив повністю, що додатково свідчить про ухилення його від сплати аліментів.

А відтак, оцінюючи наявні у справі докази в їх сукупності, доходжу висновку про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 183-1 КУпАП та визнання його винуватим у вчиненні зазначеного правопорушення.

Разом з тим, враховуючи, що з моменту вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 183-1КУпАП пройшло більше 3 місяців, відповідно до положень ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення не може бути накладене на винну особу, у зв`язку з чим провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП, а апеляційна скарга представника потерпілої підлягає задоволенню частково.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу адвоката Мухи О.О., який дії в інтересах потерпілої ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Постанову судді Дарницького районного суду м. Києва від 13.03.2020 року, якою провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 183-1 ч. 1 КУпАП відносно ОСОБА_2 закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення - скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою визнати ОСОБА_2 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 183 - 1 КУпАП.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 закрити на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП, а саме у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення, передбаченого ст. 38 КУпАП.

Постанова апеляційного суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду Л.І. Кепкал