П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Єдиний унікальний номер №943/1993/20

Провадження №3/943/927/2020

24 грудня 2020 року

Суддя Буського районного суду Львівської області Шендрікова Г.О., розглянувши матеріали, які надійшли від начальника Буського відділення поліції Кам`янка-Бузького ВП ГУ НП у Львівській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, лікар стоматолог, проживаючого в АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 130 КУпАП -

встановив :

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ № 029149 від 23.10.2020 року, 23.10.2020 року о 08.15 год., на автодорозі Е 18-06, 161 км, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «PEUGEOT PARTNER», р.н. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд проводився за допомогою алкотестера Драгер ARBH 0608 в присутності двох понятих, чим порушив вимоги п. 2.9 «а» ПДР, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про що свідчать повідомлення про отримання поштового відправлення, через захисника подав клопотання про розгляд справи у його відсутності.

Захисник Скоробогатий М.В. у судовому засіданні не заперечував проти розгляду справи у відсутності ОСОБА_1 , просив закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення, про що подав відповідне клопотання, оскільки працівниками поліції порушено вимоги нормативних документів, якими регламентовано порядок встановлення у водіїв стану сп`яніння, а також підстав встановлення такого стану, що підтверджує бажання створити штучні показники ефективності своєї роботи. Вважає, що зазначені порушення є безумовною підставою для закриття провадження у справі. Звернув увагу, що згідно протоколу та відеозапису, дата та час виготовлення якого не відповідає даті події, ОСОБА_1 не визнав вини у вчиненому, повідомив, що алкоголь не вживав. Продувши алкотестер та отримавши результат алкотестеру про наявність стану алкогольного сп`яніння, ОСОБА_1 не погодився з результатами огляду на стан сп`яніння, після чого відразу ж виявив бажання пройти огляд в закладі охорони здоров`я. Незважаючи на це працівники поліції не скерували та не доставили його для огляду в заклад охорони здоров`я, після чого склали відносно нього протокол. Після складання документів працівники поліції з місця зупинки транспортного засобу поїхали, а ОСОБА_1 на своєму автомобілі прослідував у Буську ЦРЛ, де звернувся до лікаря-нарколога з метою встановлення діагнозу. До лікаря-нарколога ОСОБА_1 звернувся о 09.50 год., тобто до 2 годин після зупинки його працівниками поліції. Після огляду лікаря отримав довідку з діагнозом «тверезий». Звернув увагу на роздруківку результату алкотестера, яка наявна в матеріалах справи та яка містить, незважаючи на її виготовлення за допомогою технічного засобу, наведені на місці видрукуваних цифр рукописні записи про дату та час, хоча візуально можна визначити, що за допомогою принтера було надруковано інші цифри, встановити які візуально неможливо. Це свідчить про неналежність такого доказу.

Всебічно, повно і об`єктивно дослідивши всі обставини справи у їх сукупності, вислухавши позицію захисника, суд дійшов висновку, що провадження по даній справі необхідно закрити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно ст. 252 КУпАП під час розгляду справи про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

У відповідності до ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративна відповідальність передбачена за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Отже, ознаками об`єктивної сторони вказаного адміністративного правопорушення є: по-перше, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, по-друге, передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, по-третє відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Порядок проведення огляду водія транспортного засобу на стан алкогольного сп`яніння та виявлення такого стану регламентовано ст. 266 КУпАП та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 № 1452/735 та «Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», затвердженого Постановою КМУ № 1103 від 17.12.2008 року.

Інших нормативних документів у національному законодавстві, які б регламентували порядок огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, немає.

Частинами 1-5 ст. 266 КУпАП визначено, що особи, які керують транспортними засобами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного сп`яніння підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами та огляду на стан алкогольного сп`яніння. Огляд водія на стан алкогольного сп`яніння проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків. У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським із використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Порядок проведення огляду водія транспортного засобу на стан алкогольного сп`яніння та виявлення такого стану регламентовано ст. 266 КУпАП та Інструкцією «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 № 1452/735 (далі Інструкція).

Відповідно до п. 2 Розділу 1 Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Відповідно до п.п. 6, 7 розділу І Інструкції огляд на стан сп`яніння проводиться:

- поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби);

- лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до ст.266 КУпАП (далі заклад охорони здоров`я).

Аналогічні норми передбачені «Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1103 від 17.12.2008 року.

Аналіз вказаних вище положень законодавства в їх сукупності та логічному взаємозв`язку свідчить, що незгода водія з результатами огляду на стан сп&apos;яніння на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, не може бути підставою для притягнення його до адміністративної відповідальності за ст.130 КУпАП, а є безумовною підставою для направлення водія для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.

Дослідивши в ході судового розгляду протокол серії ОБ № 029149 від 23.10.2020 року, відеозапис нагрудної камери поліцейських, долучений до матеріалів справи, судом встановлено, що ОСОБА_1 заперечив керування автомобілем у стані сп`яніння, повідомив, що алкоголю не вживав. Продувши алкотестер та отримавши результат алкотестеру про наявність стану алкогольного сп`яніння, ОСОБА_1 не погодився з результатами огляду на стан сп`яніння з використанням алкотестера, проведеного на місці зупинки транспортного засобу, а відразу висловив бажання пройти огляд в закладі охорони здоров`я. Незважаючи на таку вимогу працівники поліції не скерували та не доставили ОСОБА_1 для огляду в заклад охорони здоров`я.

За клопотанням адвоката до матеріалів справи долучено копію довідки лікаря нарколога Буської ЦРЛ та копію амбулаторної картки ОСОБА_1 , якими підтверджено, що останній 23.11.2020 року о 09.50 год. звернувся до лікаря-нарколога з метою встановлення діагнозу, і лікарем встановлено діагноз «тверезий». Вказаний огляд проведено лікарем протягом двохгодинного терміну після зупинки ОСОБА_1 працівниками поліції.

Судом також досліджено роздруківку результату алкотестера, яка наявна в матеріалах справи.

Так, роздруківка, незважаючи на її виготовлення за допомогою технічного засобу, а саме принтера «Drager mobile printer», містить нанесені по верху видрукуваних цифр рукописні записи про дату та час проведення тесту, хоча візуально можна визначити, що за допомогою принтера було надруковано інші цифри, встановити які візуально неможливо.

Наведені обставини не дають змоги суду встановити належність такого документу та перевірити його, а отже такий судом до уваги не приймається.

Отже, в ході судового розгляду встановлено, що має місце порушення процедури проведення огляду на стан сп`яніння, визначеної ст. 266 КУпАП та п.п. 6, 7 розділу І Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 р. за № 1413/27858.

Відповідно до ч.6 ст. 266 КУпАП огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Згідно з ст. 278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення серед іншого вирішує чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.

Згідно ст. 252 КУпАП під час розгляду справи про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно роз`яснень, які містяться у пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" звернуто увагу судів на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників. Суди повинні неухильно виконувати вимоги статті 268 КпАП щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення у присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності зазначеної особи це можливо лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце та час розгляду і якщо від неї не надійшло клопотання про його відкладення. При розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247 і 280 КУпАП, у тому числі шляхом допиту свідків та призначення експертиз. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

У даному випадку слід зазначити, що у практиці Європейського Суду з прав людини існує тенденція поступової універсалізації понять «обвинувачення за адміністративним проступком» та «обвинувачення, які мають ознаки злочину», залежно від ступеня їх суспільної небезпеки (рішення у справі «Лутц проти Німеччини», «Отцюрк проти Німеччини», «Девеєр проти Бельгії»), отже, адміністративне обвинувачення має бути доведено державою, в особі уповноважених на те посадових осіб, а тому особа, яка притягається до адміністративної відповідальності не зобов`язана доводити свою невинуватість.

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23.10.1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення».

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п.34 рішення у справі «Тейксейра де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998 року, п.54 рішення у справі «Шабельник проти України» від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

При оцінці доказів під час розгляду справ про адміністративні правопорушення мають бути застосовані критерії доведення "поза розумним сумнівом". Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту (рішення ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі "Коробов проти України").

Приймаючи до уваги принцип «поза розумним сумнівом», зміст якого також сформульований і у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі "Кобець проти України", доведення вини має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Оцінивши в сукупності усі докази, наявні у матеріалах справи, заслухавши пояснення та доводи захисника, вважаю, що факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не знайшов свого підтвердження при розгляді справи про адміністративне правопорушення в суді, тому провадження у справі підлягає закриттю.

Керуючись ст.ст. 247, 280, 283, 284 КпАП України, суддя

постановив :

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення, на підставі ч. 1ст. 247 КУпАП.

Повернути ОСОБА_1 посвідчення водія серії НОМЕР_2 .

Постанова про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня винесення постанови до апеляційного суду Львівської області через Буський районний суд Львівської області. Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ № 029149 від 23.10.2020 року, 23.10.2020 року о 08.15 год., на автодорозі Е 18-06, 161 км, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «PEUGEOT PARTNER», р.н. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд проводився за допомогою алкотестера Драгер ARBH 0608 в присутності двох понятих, чим порушив вимоги п. 2.9 «а» ПДР, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Суддя Г. О. Шендрікова