КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

23 жовтня 2020 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду - Дзюбін В.В.,

за участю представника потерпілої - адвоката Чайковської Л.Б.

захисника - адвоката Єленіна С.М.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду матеріали адміністративної справи за апеляційною скаргою представника потерпілої ОСОБА_1 - адвоката Чайковської Людмили Борисівни на постанову судді Печерського районного суду м. Києва від 03 червня 2020 року,

у с т а н о в и в:

Цією постановою провадження в адміністративній справі щодо:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , -

про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. ст. 124, 122-4 КпАП України на підставі п. 1 ст. 247 КпАП України - закрите у зв`язку з відсутністю події та складу даних адміністративних правопорушень.

Так, за змістом протоколів про адміністративні правопорушення від 31.01.2020 року серії ДПР18 №424844 та 10.02.2020 року серії ДПР18 № 424845 поліцейським встановлено, що 31.01.2020 року о 03:55 годині ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки "Мерседес Бенз", знак державної реєстрації НОМЕР_1 , по вул. Василя Тютюнника в м. Києві, порушивши вимоги п. п. 2.10 "а", 12.1, 13.1 ПДР України, не дотрималась безпечного бокового інтервалу, внаслідок чого здійснила зіткнення з припаркованими автомобілями марки: "Хонда", знак державної реєстрації НОМЕР_2 , водій ОСОБА_3 ; "Мазда", знак державної реєстрації НОМЕР_3 , водій ОСОБА_4 ; "Пежо", знак державної реєстрації НОМЕР_4 , водій ОСОБА_5 ; "Мітсубіші", знак державної реєстрації НОМЕР_5 , водій ОСОБА_6 ; "БМВ", знак державної реєстрації НОМЕР_6 , водій ОСОБА_1 , що спричинило пошкодження зазначених транспортних засобів, після чого залишила місце ДТП.

Закриваючи провадження в справі, суддя місцевого суду вмотивував прийняте рішення поясненнями ОСОБА_2 в судовому засіданні про те, що під час керування транспортним засобом вона "раптом відчула погіршення самопочуття, запамороченні у результаті чого на деякий час втратила контроль над керуванням автомобілем, і внаслідок цього здійснила зіткнення з декількома автомобілями, які були припарковані з порушенням правил зупинки транспортних засобів", а також формально послався в постанові на відеозапис з диску SD-R і визначений лікарський діагноз, який може викликати симптоми вказані ОСОБА_2 . При цьому, єдиним доказом винуватості ОСОБА_2 є лише пояснення потерпілих про наявність самого факту ДТП, а цього, за висновком судді місцевого суду, недостатньо для встановлення винуватості ОСОБА_2 за ст. ст. 124, 122-4 КпАП України.

В апеляційній скарзі адвокат Чайковська Л.Б., діючи у захист прав і законних інтересів потерпілої ОСОБА_1 , вважаючи постанову судді місцевого суду незаконною та необґрунтованою, просить: поновити строк на апеляційне оскарження; постанову судді Печерського районного суду м. Києва від 03 червня 2020 року - скасувати та прийняти апеляційним судом нову постанову, якою визнати ОСОБА_2 винуватою у вчиненні нею адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 124, 122-4 КпАП України, та провадження в справі закрити на підставі п. 7 ст. 247 КпАП України в зв`язку з закінченням на момент її судового розгляду строків, передбачених ч. 2 ст. 38 КпАП України.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги адвокат Чайковська Л.Б., уважаючи висновки судді місцевого суду про невинуватість ОСОБА_2 у вчиненні даної ДТП помилковими, необгрунтованими наявними в матеріалах справи доказами, які об`єктивно свідчать, на думку апелянта, про порушення водієм автомобіля "Мерседес Бенз" під її керуванням вимог п. п. 2.10 "а", 12.1, 13.1 ПДР України, яка проявила неуважність, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості не врахувала дорожню обстановку, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не дотрималась безпечної дистанції та безпечного інтервалу, внаслідок чого здійснила зіткнення з вказаними транспортними засобами, які були запарковані на місці ДТП, і після цього залишила це місце з метою уникнення відповідальності.

ОСОБА_2 та потерпіла ОСОБА_1 у засідання апеляційної інстанції не прибули, при цьому належним чином повідомлялися про день, час і місце апеляційного розгляду даної справи /а. с. 94, 95, 96 100, 101/, проте не повідомили причин своєї неявки.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 294 КпАП України, апеляційний перегляд здійснюється суддею апеляційного суду протягом двадцяти днів з дня надходження справи до суду.

При цьому суд у справах даної категорії не наділений повноваженнями щодо розшуку особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, та вжив усіх можливих заходів для завчасного повідомлення апелянта про дату, час і місце апеляційного розгляду.

До цього ж, відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 року ЄСПЛ у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 зазначеної Конвенції (§66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року в справі "Смірнова проти України").

На переконання суду апеляційної інстанції, ОСОБА_2 та потерпіла ОСОБА_1 мали достатньо часу для захисту своїх прав і законних інтересів у даній справі.

За таких обстави, керуючись ст. 268 КпАП України, суд апеляційної інстанції вважає можливим розглянути цю справу за відсутністю ОСОБА_2 та потерпілої ОСОБА_1 на підставі доказів, що містяться в матеріалах справи, про що не заперечували захисник Єленін Сергій Михайлович і адвокат Чайковська Людмила Борисівна.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду щодо змісту оскарженої постанови та доводів, викладених в апеляційній скарзі адвокатом Чайковською Л.Б., яка підтримала подану апеляційну скаргу за викладених у ній обставин; пояснення захисника Єленіна С.М. про законність і обґрунтованість постанови судді місцевого суду, який заперечував стосовно задоволення апеляційної скарги; вивчивши, перевіривши та оцінивши матеріали адміністративної справи, обміркувавши доводи скарги, викладені апелянтом, суд апеляційної інстанції вважає необхідним поновити строк на оскарження як пропущений із поважних причин, а апеляційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясовувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Також при розгляді справ про адміністративні правопорушення необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 245, 247, 250, 251, 252, 280 КпАП України, а зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 7 КпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Разом з тим, за змістом п. 42 рішення Європейського суду з прав людини "Бендерський проти України" від 15.11.2007 року зазначається, що право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді "заслухані", тобто належним чином вивчені.

Цих вимоги закону при розгляді адміністративної справи щодо ОСОБА_2 суддя місцевого суду не дотримався, виходячи з наступного.

Так, за змістом ст. ст. 124, 122-4 КпАП України, підставами для притягнення до адміністративної відповідальності є порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів тощо, а також - залишення особою місця дорожньо-транспортної події, до якої вона причетна.

Висновки судді місцевого суду в постанові не відповідають фактичним обставинам справи та обгрунтовані неправильним тлумаченням п. п. 2.10 "а", 12.1, 13.1 ПДР України, що призвело до безпідставного визнання ОСОБА_2 невинуватою у вчинені ДТП і залишення місця ДТП, до якої вона причетна, та закриття щодо неї провадження в справі на підставі п. 1 ст. 247 КпАП України, за відсутністю події і складу адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 124, 122-4 КпАП України.

При цьому суддя місцевого суду в постанові зазначив помилкові мотиви відхилення ним усіх зібраних у справі доказів, віддавши при винесенні рішення перевагу поясненням ОСОБА_2 , а також формально послалася на докази, додані до протоколів про адміністративні правопорушення, передбачені ст. ст. 124, 122-4 КпАП України, взагалі не розкриваючи їх дійсного змісту.

Між тим, відповідно до вимог п. п. 2.10 "а", 12.1, 13.1 ПДР України водій ОСОБА_2 проявила неуважність, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості не врахувала дорожню обстановку, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не дотрималась безпечної дистанції та безпечного інтервалу, внаслідок чого здійснила зіткнення з вказаними транспортними засобами, які були запарковані на місці ДТП, і після цього залишила це місце з метою уникнення відповідальності.

Будь-яких порушень ПДР України іншими особами у даній дорожній ситуації судом апеляційної інстанції - не убачається.

Отже, недотримання суддею місцевого суду вимог ст. ст. 245, 247, 251, 252, 277-2, 278, 279, 280 КпАП України призвело до винесення щодо ОСОБА_2 незаконного та необґрунтованого судового рішення про закриття провадження в справі на підставі п. 1 ст. 247 КпАП України, в зв`язку з відсутністю події та складу адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 124, 122-4 КпАП України.

За таких обставин, постанова судді місцевого суду щодо ОСОБА_2 не може залишатися в силі та підлягає скасуванню з винесенням судом апеляційної інстанції у даній справі нової постанови.

В процесі апеляційного розгляду встановлено наступні обставини.

Так, 31.01.2020 року о 03:55 годині ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки "Мерседес Бенз", знак державної реєстрації НОМЕР_1 , по вул. Василя Тютюнника в м. Києві, порушивши вимоги п. п. 2.10 "а", 12.1, 13.1 ПДР України, не дотрималась безпечного бокового інтервалу, внаслідок чого здійснила зіткнення з припаркованими автомобілями марки: "Хонда", знак державної реєстрації НОМЕР_2 , водій ОСОБА_3 ; "Мазда", знак державної реєстрації НОМЕР_3 , водій ОСОБА_4 ; "Пежо", знак державної реєстрації НОМЕР_4 , водій ОСОБА_5 ; "Мітсубіші", знак державної реєстрації НОМЕР_5 , водій ОСОБА_6 ; "БМВ", знак державної реєстрації НОМЕР_6 , водій ОСОБА_1 , що спричинило пошкодження зазначених транспортних засобів, після чого залишила місце дорожньо-транспортної події, до якої вона причетна.

Винуватість ОСОБА_2 у порушенні водієм вимог п. п. 12.1, 13.1, 2.10 "а" ПДР України за викладених обставин об`єктивно підтверджується сукупністю зібраних у справі належних і допустимих доказів, які будь-яких сумнівів у їх достовірності не викликають, а її пояснення про те, що вона на момент ДТП раптово відчула погіршення самопочуття, запаморочення та втратила на деякий час контроль у керуванні транспортним засобом, суд апеляційної інстанції вважає надуманими, неспроможними та спрямованими на уникнення певної відповідальності за реально вчинені нею дії.

При винесенні оскаржуваної постанови суддя місцевого суду припустився помилки, оскільки якщо навіть не звертати увагу на те, що долучена до матеріалів судової справи №757/8994/20-п копія Епікризу №82/7, який виданий 05.02.2020 року /а. с. 19/, ТОВ "МЕДАКОМ" є підробленим документом, суддя не мав права закривати провадження у даній справі на підставі п. 1 ст. 247 КпАП України, за відсутності події та складу адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 124, 122-4 КпАП України, так як матеріалами справи підтверджується протилежне.

Згідно положень ст. 20 КпАП України не підлягає адміністративній відповідальності особа, яка під час вчинення протиправної дії чи бездіяльності була в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії або керувати ними внаслідок хронічної душевної хвороби, тимчасового розладу душевної діяльності, слабоумства чи іншого хворобливого стану.

Тому навіть, якщо б ОСОБА_2 дійсно вчинила дорожньо-транспортну пригоду в стані неосудності, суддя місцевого суду повинен був закрити провадження у справі на підставі п. 3 ст. 247 КпАП України в зв`язку з неосудністю особи, яка вчинила протиправну дію чи бездіяльність, але визнати вину такої особи у вчиненні адміністративних правопорушень.

Стосовно ж самого підробленого документу, а саме Епікризу №82/7, виданого 05.02.2020 року ТОВ "МЕДАКОМ"/а. с. 52-55, 57-58, 59, 60, 61-62, 63-65, 66-68, 69-70, 71/, слід вказати, що в ньому безпосередньо зазначено, що "втрата свідомості, потемніння в очах, загальна слабкість та уповільнена реакція спостерігаються у ОСОБА_2 впродовж декількох років, а також зазначено, що вона неодноразово лікувалася у невропатолога та вертебролога". Тобто ОСОБА_2 , свідомо передбачаючи можливість поганого самопочуття, можливість під час керування транспортним засобом втрати свідомості, потемніння в очах, відчуття загальної слабкості та уповільненої реакції, здійснювала керування транспортним засобом, тобто джерелом підвищеної небезпеки.

Як убачається з відеоінформації подій біля парковки на диску SD-R, знятої з камери відеоспостереження /а. с. 25/, зазначені ознаки вказаного хворобливого стану у водія ОСОБА_2 - відсутні, навпаки її стан можна характеризуватися рішучими та цілеспрямованими діями, спрямованими на те, щоб скоріше приховати свій пошкоджений автомобіль в приміщенні підземного паркувального майданчику за допомогою невстановленого чоловіка, що й було ними виконано.

Правова позиція Європейського суду з прав людини, висловлена у рішенні в справі "О`Галлоран та Франціс поти Сполученого Королівства" від 29.06.2007 року, визначає, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів та право їздити на них є таким, що потенційно може задати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Як відомо за визначенням п. 2.9 "б" ПДР України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у хворобливому стані, у стані стомлення, а також перебуваючи під впливом лікарських препаратів, що знижують швидкість реакції і увагу.

Крім цього, згідно п. 1.5 ПДР України, дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

П. п. 2.3 "б" та 2.3 "д" ПДР України передбачають, що водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі, а також не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху.

Відповідно до приписів п. 2.10 ПДР України у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний:

а) негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди;

б) увімкнути аварійну сигналізацію і встановити знак аварійної зупинки відповідно до вимог пункту 9.10 цих Правил;

в) не переміщати транспортний засіб і предмети, що мають причетність до пригоди;

д) повідомити про дорожньо-транспортну пригоду орган чи уповноважений підрозділ Національної поліції, записати прізвища та адреси очевидців, чекати прибуття поліцейських;

е) вжити всіх можливих заходів для збереження слідів пригоди, огородження їх та організувати об`їзд місця пригоди;

є) до проведення медичного огляду не вживати без призначення медичного працівника алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, які входять до офіційно затвердженого складу аптечки).

Всі ці вимоги п. 2.10 ПДР України водієм транспортного засобу "Mersedes-Benz", знак державної реєстрації НОМЕР_1 , ОСОБА_2 - порушено.

За таких обставин, дії водія ОСОБА_2 , пов`язані з порушенням вимог п. п. 12.1, 13.1 ПДР України, знаходяться у прямому причинно-наслідковому зв`язку з виникненням даної ДТП та наслідками, що за її результатами настали.

Отже, дії ОСОБА_2 підлягають кваліфікації за ст. ст. 124, 122-4 КпАП України.

Стосовно висновків судді місцевого суду в постанові, якими той обгрунтував невинуватість ОСОБА_2 за ст. ст. 124, 122-4 КпАП України, суд апеляційної інстанції вважає їх вкрай безпідставними.

За таких обставин, вимоги апеляційної скарги адвоката Чайковської Л.Б. про скасування постанови судді місцевого суду та визнання ОСОБА_2 винуватою у вчиненні нею 31.01.2020 року правопорушень, передбачених ст. ст. 124, 122-4 КпАП України, суд апеляційної інстанції уважає такими, що грунтуються на законі.

Зважаючи на викладене, апеляційний суд дійшов остаточного висновку про задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. 294 КпАП України, Київський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

На підставі ч. 2 ст. 294 КпАП України поновити адвокату Чайковській Людмилі Борисівні строк на апеляційне оскарження постанови судді Печерського районного суду м. Києва від 03 червня 2020 року щодо ОСОБА_2 .

Апеляційну скаргу адвоката Чайковської Людмили Борисівни, яка діє у захист прав і законних інтересів потерпілої ОСОБА_1 , - задовольнити.

Постанову судді Печерського районного суду м. Києва від 03 червня 2020 року про закриття на підставі п. 1 ст. 247 КпАП України провадження в справі щодо ОСОБА_2 за відсутністю події та складу адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 124, 122-4 КпАП України, - скасувати.

Винести нову постанову, якою ОСОБА_2 визнати винуватою у вчиненні ДТП 31.01.2020 року та залишенні місця ДТП, до якої вона причетна, тобто адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 124, 122-4 КпАП України, та провадження в справі на підставі п. 7 ст. 247 КпАП України - закрити в зв`язку із закінченням на момент її розгляду строків, передбачених ч. 2 ст. 38 КпАП України.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду В. В. Д з ю б і н