Номер справи 220/1549/20
Номер провадження 3/220/987/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2020 року смт.Велика Новосілка Донецької області

Суддя Великоновосілківського районного суду Донецької області Дурач О.А., про секретарі Демішева А.О., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши матеріали, що надійшли від військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України у відношенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Негівці, Калушського району, Івано-Франківської області, місце служби військова частина НОМЕР_1 , водій 3 гармати 1 артилерійського взводу 8 артилерійської батареї 3 АДН, раніше до адміністративної відповідальності не притягувався, інвалід 2 групи (зі слів), зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу № 14 про адміністративне правопорушення від 30.09.2020 р., військовослужбовець ОСОБА_1 , 16.09.2020 року о 19-00 годині, перебував в нетверезому стані на території базового табору військової частини НОМЕР_1 , який розташований у АДРЕСА_2 , в умовах особливого періоду.

В судовому засіданні порушник не визнав себе винним, пояснив, що 16.09.2020 р. вживав 1 пляшки 0,5 л алкогольного пива, в районі зосередження, але не на території базового табору. В цей день знаходився лише в зоні зосередження, яка має певну відстань від території базового табору та не є місцем скоєння правопорушення, вказаного у протоколі. Тобто з місцем скоєння правопорушення, вказаного у протоколі про адміністративне правопорушення, не згодний. До адміністративної відповідальності раніше не притягувався. Під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, права йому не роз`яснювались та під час складання протоколу від 30.09.2020 р. не було свідків його відмови у підписанні цього документа. Результати та порядок проходження медичного огляду не оспорює.

Свідок ОСОБА_2 суду показав, що до 20 вересня 2020 р. в них було шикування. Він був на бойовому чергуванні. Шикування було два рази, близько 19 годині в зоні зосередження, яка не є територією базового табору, її місцезнаходження не має права розголошувати, а у 21-00 год. було шикування на території базового табору у с. Старомайорське. Зазначив, що може він і помиляється, де раніше проходило шикування. Під час проходження шикування саме на території базового табору, коли всіх перевіряли на наявність стану алкогольного сп`яніння, йому командир повідомив, що ОСОБА_1 перебуває у стані сп`яніння. Але показань приладу, самого ОСОБА_1 з ознаками сп`яніння він не бачив. У його присутності протокол про адміністративне правопорушення від 30.09.2020 р. не складався. Оглянувши оригінал протоколу про адміністративне правопорушення (а.с. 4), вказав, що підписи навпроти прізвище не його, на зворотньому боці протоколу також не впізнав свого підпису. Під час огляду пояснень свідка (а.с. 9), вказав, що то його пояснення.

Свідок ОСОБА_3 суду показав, що на території базового табору 18-19 вересня, можливо й 16 вересня 2020 року, під час шикування бачив, що ОСОБА_1 був викликаний зі строю під час проведення тестування на стан сп`яніння, тобто можливо перебував у стані сп`яніння. Зазначив, що в цей день був в наряді на базовому таборі, шикування було один раз в цей день. Протокол про адміністративне правопорушення не складався у його присутності (від 30.09.21020 р.), у його присутності ОСОБА_1 не відмовлявся від підпису у протоколі. Права та обов`язки ОСОБА_1 як особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, не роз`яснювались. Оглянувши оригінал протоколу про адміністративне правопорушення (а.с. 4), вказав, що підписи навпроти прізвище не його, на зворотньому боці протоколу також не впізнав свого підпису. Під час огляду пояснень свідка (а.с. 8), вказав, що то його пояснення. Зазначив, що особисто він не бачив ознак сп`яніння у ОСОБА_1 .

Свідок ОСОБА_4 у судовому засіданні показав, що 30.09.2020 р. складався протокол про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 , який був підписаний свідками ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які свідками фактичних подій. ОСОБА_1 відмовився від підпису у протоколі про адміністративне правопорушення, швидко вибігав з кімнати, де складався протокол, він повернув його та у присутності свідка ОСОБА_5 запропонував підписати протокол, ОСОБА_1 відмовився. Права ОСОБА_1 як особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, він не встиг роз`яснити, оскільки той швидко вийшов. У протоколі про адміністративне правопорушення зазначені підписи ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , але дійсно вказані особи не були присутні під час складання протоколу про адміністративне правопорушення та під час відмови від підпису ОСОБА_1 у вказаному протоколі про адміністративне правопорушення. Після того, як ОСОБА_1 вийшов з кімнати, де складався протокол про адміністративне правопорушення, туди зайшов свідок ОСОБА_3 та підписав протокол. Факт відмови від підпису у протоколі підтверджується актом про відмову від підписання протоколу, який він підписав разом із військовослужбовцем ОСОБА_5 . Зазначив, що ОСОБА_1 притягався до адміністративної відповідальності у червні 2020 року, але на момент складання протоколу про адміністративне правопорушення таких даних не було.

Свідок ОСОБА_5 суду показав, що був свідком того, що ОСОБА_1 відмовився підписати протокол про адміністративне правопорушення. У його присутності права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 не роз`яснювалися. Повідомив, що протокол про адміністративне правопорушення складався 29.09.20230 р. або 30.09.2020 р., але чому на акті про відмову від підпису протоколу зазначено 18.09.2020 р. (а.с. 11), пояснити не може, можливе технічна помилка.

Вислухавши пояснення порушника, свідків, дослідивши матеріали адміністративної справи, оцінюючи зібрані в справі докази в їх сукупності, судом фактично встановлено.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Зокрема, в контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (рішення від 15.05.2008р., заява N7460/03) правопорушення, яке розглядається, має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні статті 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне порушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

Положеннями ч. 1 ст. 11 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року та ч.2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 01.11.1950р., рішенням Конституційного Суду України від 22.12.2010р. № 23 рп/2010 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень ч. 1 ст. 14-1 КУпАП передбачено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено у законному порядку при додержанні, зокрема, процедури притягнення до адміністративної відповідальності, яка повинна ґрунтуватись на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Наведені правові позиції закріплюють, що особа не вважається винною, доки її провина не буде доведена у встановленому законом порядку. Тобто, особа не повинна доказувати свою невинуватість і її поведінка вважається правомірною, доки не буде доведено зворотне.

При цьому, за вимогами ч. 2 ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 254 КУпАП найважливішим джерелом доказів у справі про адміністративне правопорушення є протокол про вчинення адміністративного правопорушення, який повинен містити ознаки правопорушення, передбаченого КУпАП.

Так, протоколом про адміністративне правопорушення № 14 від 30.09.2020 р. встановлено фактичні обставини правопорушення, скоєного ОСОБА_1 , а саме, що ОСОБА_1 , 16.09.2020 року о 19-00 годині, перебував в нетверезому стані на території базового табору військової частини НОМЕР_1 , який розташований у АДРЕСА_2 , в умовах особливого періоду (а.с. 4-5).

Оцінюючи наданий доказ, суд зазначає, що хоча й він складений уповноваженою особою, його зміст не відповідає вимогам ст. 256 КпАП України, Інструкції зі складання протоколів та оформлення матеріалів про військові адміністративні правопорушення, затвердженої Наказом Міністерства оборони України від 18.07.2017 р. № 374 (Інструкція надалі).

Так в порушення п. 6 Інструкції, під час викладення обставин правопорушення у протоколі не вказано, які норми законодавства порушено, міститься лише посилання на нормативний акт, який передбачає відповідальність за це правопорушення.

Відповідно до положень п. 8 Інструкції, уповноважена посадова особа, яка складає Протокол, зобов`язана роз`яснити особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, її права і обов`язки, передбачені статтею 63 Конституції України та статтею 268 КУпАП, про що робиться відмітка в Протоколі та ставиться підпис особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, про ознайомлення.

У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, поставити підпис про це робиться відповідний запис у Протоколі, який засвідчується підписом особи, яка складає Протокол, та підписами свідків, присутніх під час ознайомлення правопорушника з його правами й обов`язками.

Як передбачено п. 9 Інструкції, протокол підписується уповноваженою посадовою особою військової частини (органу управління Служби правопорядку), яка його склала, та військовослужбовцем, який притягається до адміністративної відповідальності.

У разі відмови військовослужбовця, який притягається до адміністративної відповідальності, від підписання Протоколу уповноважена посадова особа військової частини (органу управління Служби правопорядку) робить про це відповідний запис у Протоколі, який засвідчує своїм підписом та підписами двох свідків.

У вказаному протоколі про адміністративне правопорушення дійсно міститься відмітка про те, що ОСОБА_1 відмовився підписати протокол про адміністративне правопорушення, свідками такої відмови вказано ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , на зворотньому боці взагалі відсутні розшифровки підписів осіб, але свідок ОСОБА_4 зазначив, що там розписались саме свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , але такі особи не були присутні під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, як встановлено у судовому засіданні.

Відсутні будь-які докази роз`яснення ОСОБА_1 процесуальних прав під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, що дає суду можливість зробити висновок, що ОСОБА_1 не було роз`яснено прав, передбачених ст. 268 КпАП України, ст.. 63 Конституції України, , що є грубим порушенням прав ОСОБА_1 , у тому числі, й права на захист.

Рішенням Європейського Суду з прав людини по справі «Лучанінова проти України» (Заява № 16347/02) встановлено, що для здійснення обвинуваченим свого права на захист йому зазвичай повинно бути забезпечено можливість отримати ефективну допомогу захисника з самого початку провадження (див. рішення у справах «Сальдуз проти Туреччини» (Salduz v. Turkey) [ВП], заява № 36391/02, п. 52, від 27 листопада 2008 року, та «Яременко, проти України» (Yaremenko v. Ukraine), заява № 32092/02, пп. 90-91, від 12 червня 2008 року). За необхідності захисник повинен призначатися офіційно. Просте призначення національними органами захисника не гарантує ефективну правову допомогу (див. рішення від 19 грудня 1989 року у справі «Камазінскі проти Австрії» (Kamasinski v. Austria), п. 65, Series A № 168).

Акти про відмову ОСОБА_1 від підписання протоколу про адміністративне правопорушення (а.с. 7,11), датовані 18.09.2020 р., при цьому протокол складено 30.09.2020 р., а тому такі документи, зі врахуванням змісту протоколу про адміністративне правопорушення, не можуть бути достатніми доказами відмови ОСОБА_1 від підпису у протоколу про адміністративне правопорушення саме 30.09.2020 р.

За таких обставин, з урахуванням встановленого судом порушення права на захист ОСОБА_1 , у суду викликає сумнів правомірність складання протоколу про адміністративне правопорушення. Обставини, зазначені у даному протоколі, встановлені з порушенням права ОСОБА_1 на захист. Доказів зворотнього суду не надано.

Суд вважає, що під час складання протоколу № 14 від 30.09.2020 р. допущені істотні та грубі порушення порядку його складання, які не унеможливлюють достовірно встановити склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-20 ч. 3 в діях ОСОБА_1 .

Отже, факт адміністративного правопорушення ОСОБА_1 , при обставинах, зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення, не знайшов свого підтвердження у судовому засіданні. Таким чином, провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 172-20 КУпАП необхідно закрити у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КпАП України.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 172-20, 247 ч.1 п.1, 254, 256, 276-280, 283-285 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 172-20 КУпАП закрити у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_6 складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги чи протесту прокурора в Донецькій апеляційний суд через Великоновосілківський районний суд Донецької області протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя: О.А. Дурач