П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.03.2020 р. м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Малюк В.М., за участю особи відносно якої запроваджено протокол ОСОБА_1 , та його адвоката Мухомедьянова В.А. розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Ужгород, матеріали справи про адміністративне порушення за протоколом поліцейського взводу №1 роти №3 батальйону УПП в Львівській області ДПП відносно громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відомості про ідентифікаційний номер платника податку в матеріалах справи відсутні, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за ч.4 ст.130 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В :

02.02.2020 року поліцейським взводу №1 роти №3 батальйону УПП в Львівській області ДПП було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ОБ №198339 відносно ОСОБА_1 , в якому зазначено, що водій ОСОБА_1 будучи причетним до дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 02.02.2020 року, о 22 год. 34 хв., на автодорозі М06 Київ-Чоп 656 км.+120 м., після дорожньо-транспортної пригоди вживав спиртні напої (горілку) до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого огляду. Від проходження, відповідно до встановленого законом порядку, огляду на стан сп`яніння, відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.10 «є» ПДР України.

ОСОБА_1 у судовому засіданні свою вину не визнав та повідомив, що алкоголю він не вживав. Пояснив, що відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, оскільки переймався наслідками, які настали внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Крім цього, оформлення ДТП зайняло тривалий час, а тому він бажав, щоб чим скоріше завершились всі ці процедури.

Заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, дослідивши матеріали справи, приходжу до наступного висновку.

Згідност.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, вина (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

У відповідності до вимог ст.ст.245, 251, 252, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Таким чином, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно належно з`ясувати: чи було вчинене таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Так, відповідальність за ч. 4 ст. 130 КУпАП, настає у разі вживання водієм транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди за його участю алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником), або після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого огляду.

Як слідує з протоколу серії ОБ №198339, водій ОСОБА_1 будучи причетним до дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце на автодорозі М06 Київ-Чоп 656 км.+120 м., після дорожньо-транспортної пригоди вживав спиртні напої (горілку) до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого огляду.

Однак, вивчення матеріалів даної справи не дозволяє встановити таких відомостей, оскільки в ній відсутні докази, що свідчать про те, що водієм ОСОБА_1 було вжито алкоголь після настання дорожньо-транспортної пригоди.

Так, відповідно до пояснень свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , доданих до протоколу, вони не були очевидцями того, що водій ОСОБА_1 вживав алкогольні напої в їх присутності в проміжок часу після настання події ДТП та до моменту пропозиції патрульних поліції пройти водієм відповідного огляду на стан сп`яніння. В поясненнях свідків вказано, що водій ОСОБА_1 відмовляється від проходження медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Драгер». Крім цього, свідок ОСОБА_2 стверджує, що ОСОБА_1 був тверезий.

Крім цього, як слідує з дослідженого судом відеозапису з нагрудної камери (відеореєстратора) працівників патрульної поліції, що здійснювали оформлення даної ДТП, на такому не зафіксовано факту вживання ОСОБА_1 алкогольних напоїв чи перебування останнього в стані алкогольного сп`яніння. На записах зафіксовано виключно сам факт складання адміністративних матеріалів.

Вказані порушення є істотними та такими, що позбавляють суд можливості зробити висновок про доведеність вини правопорушника у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого саме ч.4 ст. 130 КУпАП, посилання на яку здійснено у складеному протоколі.

В межах зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення обставин інкримінованого особі адміністративного правопорушення, і повинен провадитися їх, у тому числі, і судовий розгляд. З цього слідує, що протокол про адміністративне правопорушення є не тільки джерелом доказів у справі, але й актом обвинувачення у вчиненні конкретного адміністративного правопорушення.

Суд наголошує, що він не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У рішенні ЄСПЛ по справі «Малофєєва проти Росії»(«Malofeyeva v. Russia», рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) встановив, серед іншого, порушення ч.3 ст.6 Конвенції у зв`язку з тим, що в протоколі про адміністративне правопорушення фабула правопорушення була сформульована лише в загальних рисах без конкретизації обставин вчинення правопорушення («проведення несанкціонованого пікету»), але національні суди, розглянувши справу без участі сторони обвинувачення (згідно законодавства РФ така участь не передбачена), відредагували фабулу правопорушення, зазначивши в постанові суду конкретні обставини правопорушення. У зв`язку з цим, на думку ЄСПЛ, заявниці була відома лише кваліфікація діяння, але не фактичні обставини обвинувачення, таким чином, вона була позбавлена можливості належної підготовки до захисту.

Крім того, відповідно до п.6 розділу ІХ «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі»,затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 року №1395, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10.11.2015року за №1408/27853 (із змінами та доповненнями), у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Але, працівниками поліції було складено протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.4 ст.130 КУпАП, за вживання водієм транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди за його участю алкоголю, яке доказами не підтверджено, в той час, як свідки, які зазначені у протоколі, підтвердили факт відмови від проходження огляду на стан сп`яніння, але факт вживання спиртного після здійснення дорожньо-транспортної пригоди ними не підтверджується. Тому таке припущення не може бути покладено в основу винуватості правопорушника ОСОБА_1 за вживання водієм транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди за його участю алкоголю, відповідальність за що, передбачена ч.4 ст.130 КУпАП.

Слід також зазначити, що відповідальність за відмову від проходження медичного огляду на стан сп`яніння ч.4 ст. 130 КУпАП не передбачена.

Крім цього, як слідує з наданих суду пояснень водія ОСОБА_1 , такий стверджує, що не вживав алкогольні напої та відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, оскільки переймався наслідками, які настали внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Інших доказів на підтвердження фактичних обставин вчинення правопорушення, а саме вживання водієм транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди за його участю алкоголю, до матеріалів не додано та у протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено.

За змістом пункту 2.10 «є» Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України за № 1306 від 10 жовтня 2001 року, у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний до проведення медичного огляду не вживати без призначення медичного працівника алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, які входять до офіційно затвердженого складу аптечки).

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001 року, «Лавенте проти Латвії» від 07.11.2002 року неодноразово вказує, що оцінюючи докази суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

В контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (Заява N 7460/03) правопорушення, яке розглядається, має ознаки, притаманні "кримінальному обвинуваченню" у значенні статті 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне порушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

Приймаючи до уваги практику Європейського суду з прав людини, суд позбавлений можливості самостійно здійснювати збір додаткових доказів, що підтверджували би або спростовували би вину правопорушника, і тому судовий розгляд здійснюється на підставі наданих суду матеріалів.

Факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення ґрунтується виключно на припущеннях працівників поліції.

Подані до суду матеріали не містять об`єктивних та фактичних даних, які б підтверджували, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною 4 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, дані протоколу є сумнівними, а наявність останніх (сумнівів) не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року.

За приписами ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю ( ст. 252 КУпАП).

У відповідності до п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події та складу адміністративного правопорушення.

За вищезазначених обставин, приходжу до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП, а тому провадження по справі підлягає закриттю на підставіп.1 ч.1 ст. 247 КУпАП

Керуючись ст.ст.130 ч.4, 245, 283,-285, 287,-291 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В :

Провадження в справі про адміністративне порушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, щодо якої її винесено, потерпілим, прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 цього Кодексу, протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такої постанови. Апеляційна скарга подається до відповідного апеляційного суду через місцевий суд, який виніс постанову.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду В.М.Малюк