Житомирський апеляційний суд
Справа №292/813/20 Головуючий у 1-й інст. Рябенька Т. С.
Категорія ст. 173-2 КУпАП Доповідач Бережна С. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2020 року м.Житомир

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду Бережна С.В. розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі за участю секретаря судового засідання Кошиль О.Ю., захисника ОСОБА_1 адвоката Божок Л.В., потерпілої ОСОБА_2 , її представника адвоката Атаманенка А.М., справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Божок Л.В. в інтересах ОСОБА_1 на постанову Червоноармійського районного суду Житомирської області від 23 липня 2020 року щодо нього за ч.1 ст. 173-2 КУпАП

в с т а н о в и в:

Постановою Червоноармійського районного суду Житомирської області від 23 липня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 (триста сорок) гривень в прибуток держави.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 420 (чотириста двадцять) гривень 40 копійок.

Згідно постанови суду, 06.06.2020 року близько 11 години ОСОБА_1 за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 вчинив відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_2 насильство в сім`ї, а саме: умисні дії економічного та психологічного характеру, що полягали у позбавленні можливості ОСОБА_2 проживати у власному будинку та висловлюванні образ в її адресу.

На прийняте судом рішення адвокат Божок Л.В., подала апеляційну скаргу в якій просить скасувати постанову Червоноармійського районного суду Житомирської області від 23 липня 2020 року, постановити нову, якою закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.173-2 КУпП відносно ОСОБА_1 в зв`язку і відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Вказує, що оскаржувана постанова винесена з порушенням норм процесуального права.

Зазначає, що суд поверхово розглянув адміністративну справу та безпідставно визнав винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення та незаконно наклав на нього адміністративне стягнення.

Вважає, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що в діях ОСОБА_1 є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, а тому відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження у справі підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення.

Посилається на те, що у супереч вимогам ст.280 КУпАП оскаржуваною постановою не встановлено, які саме конституційні права і свободи «члена сім`ї» порушив ОСОБА_1 , чи спричинено моральну шкоду, шкоду фізичному чи психічному здоров`ю своїй колишній дружині ОСОБА_2 . Також, не встановлено, у чому саме полягало насильство відносно ОСОБА_2 , які наслідки це мало для неї, якщо це було психологічне насильство, то чи спричинено емоційну невпевненість, нездатність захистити себе та може завдаватися або завдається шкода психічному здоров`ю.

Вказала, що протоколом та оскаржуваною постановою не встановлено те, що колишня дружина ОСОБА_2 є членом його сім`ї, що виключає відповідальність за ст.173-2 КУпАП. Колишня дружина ОСОБА_2 не являється власником будинку АДРЕСА_1 та навмисно прийшла 06.06.2020 року до вказаного будинку та спровокувала конфлікт, що нібито ОСОБА_1 не впускає її до свого помешкання.

Зазначила, що судом залишено поза увагою клопотання сторони захисту про допит свідків, осіб які проживають по сусідству з ОСОБА_1 , з метою встановлення чи спростування факту проживання ОСОБА_2 разом в будинку з колишнім чоловіком ОСОБА_1 та його новою дружиною ОСОБА_3 .

В судовому засіданні при апеляційному перегляді постанови суду адвокат Божок Л.В. підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити.

Потерпіла ОСОБА_2 , в судовому засіданні апеляційного суду заперечила щодо задоволення апеляційної скарги та пояснила, що вказаний будинок придбаний під час шлюбу в кредит та оформлений на чоловіка. В подальшому, шлюб було розірвано. Через деякий період часу, чоловік уклав шлюб з іншою жінкою в зв`язку з чим змушена була проживати у своєї матері. У вказаному будинку є її кімната, зачинена на ключ, в якій знаходяться її особисті речі. 06 червня 2020 року вона разом з матір`ю прийшли до вказаного будинку та побачили, що двері в її кімнату вибиті, а замок зламаний. У відповідь на її зауваження ОСОБА_1 почав кричати та ображати їх, після чого пішов на город. Вона викликала працівників поліції, в присутності яких ОСОБА_1 також не впускав її до будинку. Тоді працівники поліції склали відносно ОСОБА_1 адміністративний протокол. На пропозицію поліцейських підписати протокол, ОСОБА_1 відмовився. Після цього дружина ОСОБА_1 забрала останнього та вони закрилися в будинку, не впускаючи нікого всередину. Почекавши більше 1 години, вони роз`їхалися.

Представник потерпілої, адвокат Атаманенко А.М. просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги адвоката Божок Л.В., а постанову суду першої інстанції залишити в силі.

ОСОБА_3 допитана в судовому засіданні апеляційного суду у якості свідка за клопотанням сторони захисту, пояснила, що 06 червня 2020 року вона була на вулиці, їй зателефонував чоловік та повідомив, що приїхала його колишня дружина. Прийшовши додому, вона побачила ОСОБА_2 та її маму, яка почала ображати її. В цей час вона пішла до чоловіка на город. Згодом приїхала ОСОБА_4 та працівники поліції, та вони зайшли до будинку. В подальшому останні запропонували її чоловіку підписати якісь документи, на що він відмовився, та вони пішли до будинку, де закрилися. Працівники поліції та інші ще деякий час постояли на вулиці, після чого поїхали. Речей ОСОБА_2 в будинку не було, оскільки через деякий час після розірвання шлюбу остання їх забрала.

Свідок ОСОБА_5 апеляційному суду пояснив, що проживає по сусідству з ОСОБА_1 та перебуває в добрих відносинах. Обставин, які зазначені в протоколі не бачив. Пояснив, що ОСОБА_1 в той день займався справами на городі, Свідок чув сварку біля будинку ОСОБА_1 , який після сварки пішов до будинку. Вважає, що ОСОБА_2 , колишня дружина, не проживає в даному будинку, бо її на вулиці не бачить.

Заслухавши доповідь судді, пояснення та доводи учасників апеляційного розгляду та пояснення свідків, дослідивши матеріали справи, вважаю, що апеляційна захисника Божок Л.В. не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з вимогами ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні домашнього насильства економічного характеру щодо своєї колишньої дружини за обставин, встановлених у постанові суду, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи, підтверджені наявними в матеріалах справи доказами.

Так, судом надана вірна оцінка протоколу про адміністративне правопорушення від 06.06.2020 року серії АПР18 №251348, з якого вбачається, що 06.06.2020 року близько 11 години ОСОБА_1 за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 вчинив відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_2 насильство в сім`ї, а саме: умисні дії економічного та психологічного характеру, що полягали у позбавленні можливості ОСОБА_2 проживати у власному будинку та висловлюванні образ в її адресу (а.с.2).

Протокол про адміністративне правопорушення складено з дотриманням вимог, передбачених ст.256 КУпАП, тому суд обґрунтовано визнав відомості, що у ньому містяться, як докази у справі про адміністративне правопорушення.

Частина 1 ст.173-2 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Відповідно до п.3 ч. 1 ст.3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

З аналізу наведених норм права та обставин правопорушення вбачається, що судом вірно встановлено наявність в діях ОСОБА_6 складу правопорушення за ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не встановлено, що ОСОБА_2 є членом сім`ї та не являється власником будинку АДРЕСА_1 , що на думку сторони захисту виключає відповідальність за ст.173-2 КУпАП, є безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами справи. Так дійсно шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на час вчинення правопорушення було розірвано, однак згідно наведених вище положень закону колишня дружина відноситься до осіб, щодо яких може бути вчинено дане правопорушення. Крім того, судом першої інстанції шляхом огляду в судовому засіданні паспорта потерпілої, встановлено, що ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , будинок придбано під час шлюбу, тому ОСОБА_2 беззаперечно мала право ним користуватися, не дивлячись на розірвання шлюбу, а ОСОБА_1 , перешкоджаючи в цьому за наведених в протоколі та постанові суду обставин, вчинив відповідне правопорушення.

При цьому необґрунтованими є доводи апелянта, що потерпіла ОСОБА_2 у вказаному будинку не проживає, посилаючись на акт про не проживання особи за місцем реєстрації від 23.07.2020 року.

Як вбачається з матеріалів справи, вказаний довод був предметом розгляду в суді першої інстанції, який прийшов до обґрунтованого висновку, що факт не проживання ОСОБА_2 за місцем її реєстрації не може бути підставою для обмеження її права на житло.

Статтею ст.251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а також іншими документами.

Винуватість ОСОБА_1 у вчиненні домашнього насильства підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії АПР18 №251348 від 06.06.2020 року, письмовими поясненнями потерпілої ОСОБА_2 та її поясненнями надані в суді першої та апеляційної інстанції, які є незмінними.

Вина ОСОБА_1 також підтверджується письмовими поясненнями ОСОБА_7 , поясненнями свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , інспектора СРПП Пулинського ВП Новоград Волинського ВП ГУНП в Житомирській області Бондарєва В.В.

Вищевказані пояснення потерпілої ОСОБА_2 суд вірно взяв до уваги як належні та допустимі докази у справі, оскільки вони підтверджуються іншими доказами.

При цьому пояснення свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_5 апеляційний суд не може покласти в основу рішення та на їх підставі зробити висновок про відсутність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, оскільки ОСОБА_3 є дружиною ОСОБА_1 та її пояснення не можуть вважатися в достатній мірі неупередженими, а ОСОБА_5 безпосереднім свідком подій не був і його думка про те, що ОСОБА_2 не користується будинком, не може вплинути на обставини щодо події правопорушення, встановлені в ході судового розгляду.

Відповідно до п. 4 ч.1ст.3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

За таких обставин, суд прийшов до вірного висновку, що ОСОБА_1 06.06.2020 року вчинив щодо своєї колишньої дружини ОСОБА_2 економічне насильство, що відповідно до Закону України «Про запобігання та протидії домашньому насильству» є однією із форм домашнього насильства, що виразилося в умисному позбавленні потерпілої ОСОБА_2 можливості користуватися житлом, що підтверджується вищенаведеними доказами, тому доводи апелянта про відсутність в діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення, є необґрунтованими.

За встановлених обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення є доведеною, а його дії вірно кваліфіковано за ч.1 ст.173-2 КУпАП, як вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь економічного характеру (позбавлення житла, на які потерпіла має передбачене законом право), внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю потерпілого.

Посилання апелянта на невідповідність висновків суду, викладених в оскаржуваній постанові, фактичним обставинам справи, не знайшли свого підтвердження, оскільки вчинене ним порушення є правовою підставою адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП, і вказані доводи спростовані належними та допустимими доказами, які зібрані у встановленому законом порядку, а також досліджені та оцінені судом в порядку, визначеному ст.ст.251,252 КУпАП.

Адміністративне стягнення, накладене на ОСОБА_1 , відповідає вимогам ст.ст.33-35 КУпАП щодо загальних правил накладення стягнення за адміністративні правопорушення, та визначено судом першої інстанції з урахуванням обставин справи та даних про особу правопорушника.

Враховуючи вищевикладене, постанова суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, підстав для скасування та закриття провадження в зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, як про це просить апелянт - немає.

Керуючись ст.ст. 285, 294 КУпАП, суддя апеляційного суду, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника Божок Л.В. в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Червоноармійського районного суду Житомирської області від 23 липня 2020 року щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.173-2 КУпАП, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови буде оголошено 21.10.2020 о 16.45

Суддя: