Номер провадження: 33/813/1005/20
Номер справи місцевого суду: 523/6148/20
Головуючий у першій інстанції Шкуренков М. В.
Доповідач Толкаченко О. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.09.2020 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Толкаченко О.О., за участю секретаря судового засідання Маслова Р.Ю., захисника Ростомова Г.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та її захисника Ростомова Г.А. на постанову Суворовського районного суду м. Одеси від 09 червня 2020 року,

ВСТАНОВИВ:

зазначеною постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України, не працює, фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнана винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Стягнутий судовий збір в сумі 420 грн. 40 коп.

Оскарженою постановою суду першої інстанції встановлено, що 10 квітня 2020 року о 00 годин 50 хвилин ОСОБА_1 керувала транспортним засобом «Honda», державний номер НОМЕР_1 , по вулиці Приморська в м. Одесі з ознаками алкогольного сп`яніння (нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота). Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовилась у присутності двох свідків.

Своїми діями ОСОБА_1 порушила вимоги п.2.5 а) Правил дорожнього руху України, чим вчинила адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погодившись із зазначеною постановою ОСОБА_1 та її захисник Ростомов Г.А подали апеляційну скаргу, в якій просили поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати оскаржену постанову суду першої інстанції та закрити провадження по справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Щодо поважності причини пропуску строку на апеляційне оскарження зазначили, що розгляд справи відбувся без участі ОСОБА_1 , а копію оскаржуваної постанови її захисник отримав 16 липня 2020 року під час ознайомлення з матеріалами справи і вже 24 липня 2020 року засобами поштового направив апеляційну скаргу.

Доводи апеляційної скарги обґрунтували тим, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки між подією та показаннями свідків, а також складанням протоколу про адміністративне правопорушення пройшло більше двох годин, а тому проведення огляду не мало б жодних правових наслідків.

Також в апеляційній скарзі зазначено, що суд грубо порушив права ОСОБА_1 , передбачені ст.268 КУпАП, розглянувши справу без її участі. При цьому про дату, час та місце розгляду справи вона належним чином не повідомлялася.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника Ростомова Г.А., який підтримав апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Згідно з ч.7 ст.294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду скарги буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до положень ст.7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ч.1 ст.268 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про час і місце розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Апеляційним судом встановлено що, розгляд справи судом першої інстанції відносно ОСОБА_1 був здійснений за її відсутності.

При цьому в абзаці другому мотивувальної частини постанови суд зазначив: - « ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилась. Про день, час та місце слухання справи була своєчасно та належним чином повідомлена працівниками поліції, про що свідчить її підпис у протоколі про адміністративне правопорушення, судовою повісткою» (а.с.9).

Разом з тим, вказаний висновок суду першої інстанції не відповідає фактичним обставинам справи.

Так, в протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №273602 від 10 квітня 2020 року складеним командиром взводу №1 роти №8 батальйону №2 полку УПП в Одеській області ДПП Погорєловим В.О. вказано, що розгляд справи відбудеться об 11:00 годині 11 травня 2020 року (а.с.2).

В свою чергу судове засідання з розгляду справи відносно ОСОБА_1 відбулось в інший день 09 червня 2020 року (а.с.9).

Апеляційний суд наголошує про те, що обов`язок щодо належного повідомлення особи про дату, час та місце розгляду її справи покладається виключно на суд, в провадженні якого перебуває справа, а не на працівників патрульної поліції.

Висновок суду про належне повідомлення ОСОБА_1 про дату та час судового засідання шляхом направлення їй судової повістки також не відповідає фактичним обставинам справи.

Відповідно до положень ст.277-2 КУпАП повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи. Інші особи, які беруть участь у провадженні по справі про адміністративні правопорушення, повідомляються про день розгляду справи в той же строк.

Так, повістка на ім`я ОСОБА_1 була направлена секретарем судового засідання на адресу: АДРЕСА_1 (а.с.7), в той час як в протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що ОСОБА_1 проживає у м. Ізмаїл Одеської області (а.с.1).

В будь-якому разі судова повістка взагалі не направлялась судом ОСОБА_1 через відсутність марок на поштові відправлення.

За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку про те, що розгляд справи у відношенні ОСОБА_1 без її належного сповіщення про дату, час та місце розгляду справи призвів до порушення її прав передбачених ст.268 КУпАП, в тому числі були порушені права ОСОБА_1 на захист та на доступ до суду, а також вимоги статей 245, 280 КУпАП щодо всебічності, повноти та об`єктивності з`ясування обставин кожної справи і вирішення її в точній відповідності з законом.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі ЄКПЛ або Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Ратифікація Конвенції відбулася на підставі Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 р.; Конвенція набула чинності для України 11.09.1997 р.

Прецедентна практика ЄСПЛ, застосовуючи критерій суворості покарання за вчинення адміністративного правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, відносить адміністративні правопорушення до кримінально-правової сфери з усіма гарантіями статті 6 Конвенції.

Разом з цим, і інші адміністративні правопорушення можуть підпадати під сферу дії кримінально-правового аспекту статті 6 Конвенції. Зокрема це порушення правил дорожнього руху (позбавлення права управління - Рішення ЄСПЛ «Лутц проти Німеччини» від 25.08.1987 р.; Рішення ЄСПЛ «Маліге (Malige) проти Франції» від 23.09.1998 р.); дрібні правопорушення пов`язані з нанесенням шкоди (Рішення ЄСПЛ в справі «Лауко та Кадубеч проти Словаччини», від 2 вересня 1998 року, Reports of Judgments and Decisions 1998-VI).

ЄСПЛ дійшов висновку, що стаття 6 Конвенції не може застосовуватися з точки зору "кримінального обвинувачення" до такої міри покарання як негайне позбавлення посвідчення водія (Комюніке Секретаря Європейського Суду з прав людини стосовно рішення у справі «Ескубе проти Бельгії»).

Отже, ЄСПЛ вирішуючи питання застосування ст. 6 Конвенції не ставить в залежність виведення з під юрисдикції кримінальних судів певних видів правопорушень віднесених до юрисдикції інших органів, посадових осіб.

Виходить, що у справах про адміністративні правопорушення, на які ЄСПЛ поширює кримінально правовий аспект, - особа, щодо якої розглядається справа та потерпілий, додатково користуються гарантіями ст.6 Конвенції: право на оскарження судових рішень, право на допомогу перекладача, право на виклик та допит свідків, на розумний строк розгляду справи, негайне і достатнє інформування про характер і причини обвинувачення, право на юридичну допомогу, право на безоплатну допомогу захисника (за браком коштів), ін. Крім того, в таких справах діє презумпція невинуватості.

За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що при розгляді даної справи про адміністративне правопорушення слід керуватися в тому числі й Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини.

Апеляційним судом встановлено, що справа про адміністративне правопорушення була розглянута судом першої інстанції за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та без належного її сповіщення про час та місце розгляду справи, чим були порушені права ОСОБА_1 передбачені ст.268 КУпАП.

Таким чином, судом першої інстанції не було виконано обов`язок щодо забезпечення кожному учаснику реального доступу до правосуддя, що вимагається ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що тягне за собою безумовне скасування постанови суду першої інстанції.

При цьому апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, у зв`язку з чим провадження у справі підлягає закриттю на підставі п.1 ст.247 КУпАП.

Так, під час апеляційного розгляду апеляційним судом були повторно дослідженні докази, які містяться в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 .

Статтею 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №273602 вбачається, що 10 квітня 2020 року о 00 годин 50 хвилин, ОСОБА_1 в м. Одесі по вул. Приморська, 23 керувала мотоциклом «Honda», державний номер НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння (нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота). Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовилась у присутності двох свідків.

В графі «Пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, по суті порушення» зазначено про те, що ОСОБА_1 відмовилась від дачі будь-яких пояснень.

Разом з тим, ОСОБА_1 не відмовилась від підпису протоколу, при цьому будь-яких зауважень або заперечень щодо обставин, викладених у протоколі вона не навела, чим фактично погодилась з тим, що він вчинила правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП при обставинах, викладених у протоколі.

Апеляційний суд зазначає, що вказаний протокол відповідає вимогам ст.256 КУпАП, а тому визнає його допустимим доказом.

Крім того, апеляційним судом був досліджений відеозапис з нагрудного реєстратора інспектора патрульної поліції, який приймав участь в оформленні розглядаємого правопорушення.

На відеозапису зафіксовано, як ОСОБА_1 знаходячись в закладі охорони здоров`я на протязі деякого часу ухилялась від відповіді на пропозицію поліцейського пройти огляд на стан сп`яніння. При цьому вона пояснила, що напередодні випила два бокали вина. Після цього на відеозапису зафіксований момент відмови ОСОБА_1 від проходження медичного огляду на стан сп`яніння.

Згідно з п.2.5 Правил дорожнього руху України, водій зобов`язаний за вимогою працівника правоохоронного органу пройти у встановленому законом порядку медичний огляд для встановлення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних або токсичних речовин.

Оцінюючи вказані докази апеляційний суд дійшов до переконливого висновку про те, що в діях ОСОБА_1 вбачаються ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Слід зазначити, що в матеріалах справи містяться пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які нібито були свідками відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння (а.с.3, 4).

Апеляційний суд визнає пояснення вказаних свідків недопустимими доказами у справі, оскільки вони містяться на заздалегідь виготовлених бланках, в яких описані фактичні обставини адміністративного правопорушення щодо відмови будь-якого водія від проходження медичного огляду на стан сп`яніння, що дає підстави сумніватися в достовірності таких пояснень.

При цьому, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості усунути порушення закону, допущені судом першої інстанції та накласти адміністративне стягнення, оскільки відповідно до ч.2 ст.38 КУпАП, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення.

З матеріалів справи вбачається, що події, які розглядаються, мали місце 10 квітня 2020 року. Таким чином, на момент апеляційного перегляду закінчився трьохмісячний строк накладення адміністративного стягнення, передбачений ст.38 КУпАП.

Положеннями п.7) ст.247 КУпАП передбачено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 КУпАП.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов до висновку, що провадження в адміністративній справі відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю на підставі п.7) ст.247 КУпАП.

Враховуючи закінчення строку накладення адміністративного стягнення та необхідність закриття справи з цих підстав, апеляційний суд не розглядає інші доводи поданої апеляційної скарги

За таких обставин, на підставі п.2) ч.8 ст. 294 КУпАП, апеляційна скарга ОСОБА_1 та її захисника Ростомова Г.А. підлягає частковому задоволенню, постанова суду скасуванню, а провадження по справі закриттю.

Керуючись ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.38, п.7 ст.247, п.2) ч.8 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та її захисника Ростомова Г.А. частково задовольнити.

Постанову Суворовського районного суду м.Одеси від 09 червня 2020 року, якою ОСОБА_1 , визнана винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік скасувати.

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП відносно ОСОБА_1 на підставі п.7) ст.247 КУпАП у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення і оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду О.О. Толкаченко