Провадження № 3/522/8145/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2020 року м. Одеса

Суддя Приморського районного суду м. Одеси Циб І.В., розглянувши адміністративні матеріали, що надійшли з Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка має вищу освіту, пенсіонерки, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 164 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

На адресу Приморського районного суду м. Одеси надійшли адміністративні матеріали про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 649685 від 05.08.2020 року, встановлено, що 19.05.2020 року громадянка здала в оренду квартиру АДРЕСА_2 , без необхідних документів, тобто займалась підприємницькою діяльністю без дозвільних документів, чим порушила правила підприємницької діяльності.

Згідно протоколу дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ч. 1 ст. 164 КУпАП, за що передбачена адміністративна відповідальність за провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання.

В судове засідання ОСОБА_1 з`явилась, свою провину у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, не визнала.

Від ОСОБА_1 до Приморського районного суду м. Одеси 15.09.2020 року надійшло клопотання про закриття адміністративного провадження, в якому вона просить закрити провадження по справі відносно неї, посилаючись на відсутність в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП.

Суд вислухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, розглянувши її клопотання, дослідивши матеріали справи встановив наступне.

У відповідності до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до приписів ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно положень ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративне правопорушення це протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свобод громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

У відповідності до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 280 КУпАП регламентовано, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Тобто, підставою для притягнення особи до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, є наявність об`єктивних і суб`єктивних ознак правопорушення, тобто об`єкта, об`єктивної сторони, суб`єкта та суб`єктивної сторони.

Так, ч. 1 ст. 164 КУпАП передбачена відповідальність за провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання або без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, чи здійснення таких видів господарської діяльності з порушенням умов ліцензування, а так само без одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди).

Отже, диспозиція ч. 1 ст. 164 КУпАП передбачає відповідальність за дії, які полягають у провадженні господарської діяльності: без державної реєстрації як суб`єкта господарювання, без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, здійснення таких видів господарської діяльності з порушенням умов ліцензування. Суб`єктом відповідальності в даному випадку є суб`єкт господарювання.

Відповідно до ч. 2 ГК України суб`єктами господарювання є: 1) господарські організації юридичні особи, створені відповідно до ЦК України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку; 2) громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Під господарською діяльністю в ст. 3 ГК України розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Разом з тим, відповідно до положень п. 14.1.36 Податкового Кодексу України, ст. 14 Господарського Кодексу України, господарська діяльність це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Статтею 761 ЦК України встановлено, що право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Наймодавцем може бути також особа, уповноважена на укладення договору найму.

За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Наймодавець передає майно у користування за плату на певний строк за договором найму (оренди) наймачеві (п. 1 ст. 759 ЦК України).

Дохід, отриманий від здавання нерухомого майна в оренду, підлягає оподаткуванню. Відповідно до пп. 164.2.5 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України (далі Кодекс) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід від надання майна в лізинг, оренду або суборенду (строкове володіння та/або користування), визначений у порядку, встановленому п. 170.1 ст. 170 цього Кодексу.

Податковим агентом платника податку орендодавця під час нарахування доходу від надання в оренду об`єктів нерухомості інших, ніж зазначені в пп. 170.1.1 п. 170.1 ст. 170 Кодексу (земельної ділянки сільськогосподарського призначення, земельного паю, майнового паю) вищенаведеного пункту (включаючи земельну ділянку, що знаходиться під такою нерухомістю, чи присадибну ділянку), є орендар.

Об`єкт оподаткування визначається виходячи з розміру орендної плати, зазначеної в договорі оренди, але він не може бути менше ніж мінімальна сума орендного платежу за повний чи неповний місяць оренди. Мінімальна сума орендного платежу визначається за методикою, що затверджується Кабінетом Міністрів України, виходячи з мінімальної вартості місячної оренди 1 м2 загальної площі нерухомості з урахуванням місця її розташування, інших функціональних та якісних показників, що встановлюються органом місцевого самоврядування села, селища, міста, об`єднаної територіальної громади, створеної згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, на території яких вона розташована, та оприлюднюється у спосіб, найдоступніший для жителів такої територіальної громади. Якщо мінімальну вартість не встановлено чи не оприлюднено до початку звітного (податкового) року, об`єкт оподаткування визначається виходячи з розміру орендної плати, зазначеного в договорі оренди (пп. 170.1.2 п. 170.1 ст. 170 Кодексу).

Підпунктом 170.1.5 цього пункту визначено, що якщо орендар є фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, особою, відповідальною за нарахування та сплату (перерахування) податку до бюджету, є платник податку орендодавець. При цьому:

- такий орендодавець самостійно нараховує та сплачує податок до бюджету в строки, встановлені цим Кодексом для квартального звітного (податкового) періоду, а саме: протягом 40 календарних днів після останнього дня такого звітного (податкового) кварталу сума отриманого доходу, сума сплаченого протягом звітного податкового року податку та податкового зобов`язання за результатами такого року відображаються у річній податковій декларації;

- у разі вчинення нотаріальної дії щодо посвідчення договору оренди об`єктів нерухомості нотаріус зобов`язаний надіслати інформацію про такий договір контролюючому органу за податковою адресою платника податку орендодавця за формою та у спосіб, що встановлені Кабінетом Міністрів України. За порушення порядку та/або строків подання зазначеної інформації нотаріус несе відповідальність, передбачену законом.

Строки подання податкової декларації для платників податку на доходи фізичних осіб до контролюючих органів визначено пп. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49 Кодексу.

Фізичні особи, які отримують доходи від надання нерухомого майна в оренду, повинні подати декларацію про майновий стан і доходи до контролюючого органу за податковою адресою, тобто за місцем реєстрації, згідно з паспортними даними за базовий звітний (податковий) період до 1 травня року, що настає за звітним, крім випадків, передбачених розділом IV Кодексу.

Отже, фізична особа, яка планує або здає в оренду власне майно іншій фізичній особі, не зобов`язана (але має право) реєструватися приватним підприємцем. При цьому, така особа повинна сплачувати податок від отриманої суми доходу та подавати декларацію про майновий стан і доходи за наслідками звітного року.

Згідно пояснень ОСОБА_1 , вона заперечувала факт зайняття підприємницькою діяльністю та факт здачі в оренду нерухомого майна квартири.

В судовому засіданні пояснила, що у травні її донька, яка проживає в Росії, попросила впустити на 1 місяць пожити в їхній квартирі АДРЕСА_2 , подругу її знайомої ОСОБА_2 з дітьми, якій не було де жити, на що вона погодилась. Однак протягом місяця ОСОБА_2 та її діти пошкодили меблі, в квартирі постійно жили родичі, про що вони не домовлялися, та неекономно використовували комунальні послуги. Після цього вона попросила ОСОБА_2 оплатити комунальні послуги та підшукати інше житло. Договір, який наявний в матеріалах справи, вона та її подруга маклер шляхом обману намагалися підсунули на підпис, однак її чоловік ОСОБА_3 його не підписував.

Крім того, до матеріалів справи долучено копію договору оренди квартири АДРЕСА_2 , від 19.05.2020 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Судом був допитаний в якості свідка чоловік ОСОБА_1 ОСОБА_3 , який вказав, що він не підписував вищевказаний договір оренди.

В судове засідання також з`явилась потерпіла ОСОБА_4 , яка щодо обставин справи пояснила суду наступне. У травні місяці 2020 року після повернення в Україну з Індії, де вона тривалий час проживала, вона звернулася до посередника ОСОБА_5 , з якою вона була знайома до від`їзду в Індію, та яка займається пошуком квартир, що здаються в оренду, оскільки їй необхідно було житло. Посередник через маклера на ім`я ОСОБА_6 підшукала їй квартиру, власницею якої є ОСОБА_1 , однак вона називалася « ОСОБА_7 ». Вони уклали договір з чоловіком цієї жінки, однак завдаток у розмірі 6000 гривень дала його жінці. Протягом місяця власниця квартири постійно приходила до них без попередження та не давала спокійно проживати, виник конфлікт, та ОСОБА_1 змусила їх з`їхати. Коли вона перевозила речі, хазяйка квартири змінила замки, завдаток їй не повернула, вона не встигла розрахуватися за комунальні послуги. Після цього вона поїхала до відділку поліції. Оскільки ОСОБА_1 не хотіла з нею зустрічатися, тому попросила свою подругу ОСОБА_8 , допомогти їй розрахуватися за комунальні послуги та забрати завдаток. Однак ОСОБА_1 вигнала її подругу з квартири.

В судовому засіданні були допитані у якості свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_9 , які підтвердили надані ними пояснення, що містяться в матеріалах справи (а.с.4, 5).

Також в судовому засіданні був прослуханий аудіозапис розмови ОСОБА_1 з маклером на ім`я « ОСОБА_6 », щодо конфліктної ситуації, яка склалася між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , та надання в оренду квартири після владнання питання з останньою, який надала потерпіла.

При цьому, суд враховує, що у своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року ЄСПЛ повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Таким чином, з огляду на вказане, сам по собі протокол про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 649685 від 05.08.2020 року, складений відносно ОСОБА_1 , а також пояснення свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_9 від 05.08.2020 року, пояснень ОСОБА_4 (прізвище в протоколі та поясненнях вказано нерозбірливо), так само, як і договір оренди житлового приміщення (квартири) від 19.05.2020 року, згідно якого ОСОБА_10 (чоловік ОСОБА_1 ) здав за плату ОСОБА_4 в оренду квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , строком з 19.05.2020 року по 19.10.2020 року, не можуть бути беззаперечними доказами вини ОСОБА_1 , оскільки не являють собою імперативного факту доведеності вини, тобто не узгоджуються із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», оскільки не впливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.

Виходячи з того, що ОСОБА_1 не є суб`єктом відповідальності за ч. 1 ст. 164 КУпАП, вона не є суб`єктом вказаного адміністративного правопорушення, а тому провадження по справі підлягає закриттю, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Отже, провадження підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 247, 279, 268, 280, 283, 284, 285 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 164 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду області через Приморський районний суд м. Одеси.

Суддя Приморського

районного суду м. Одеси І. В. Циб