Справа № 461/9377/19
Провадження № 3/461/2524/20
ПОСТАНОВА

15.10.2020

суддя Галицького районного суду м. Львова Фролова Л.Д., розглянувши заяву адвоката Василюка Ігоря Миколайовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , про роз`яснення постанови суду від 30 квітня 2020 року, -

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Василюк І.М. звернувся до суду з заявою про роз`яснення постанови суду від 30 квітня 2020 року. Свої вимоги мотивував тим, що працівниками митного органу не виконується судове рішення в частині повернення вилученого майна.

Дослідивши вказану заяву та матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд не знаходить достатніх підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

В провадженні Галицького районного суду м. Львова перебувала справа про адміністративне правопорушення, стосовно притягнення до відповідальності ОСОБА_1 за порушення митних правил, передбачених ст. 471 МК України.

Постановою суду від 30 квітня 2020 року ОСОБА_1 звільнено від адміністративної відповідальності у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення за ст. 471 Митного кодексу України; провадження у справі закрите; вилучений згідно з протоколом товар повернуто ОСОБА_1 .

Постановою Львівського апеляційного суду від 10 червня 2020 року постанову суду першої інстанції від 30 квітня 2020 року залишено без змін.

При вирішенні заяви адвоката суд враховує, що відповідно до ч.1 ст.1 МК України, законодавство України з питань державної митної справи складається з Конституції України, цього Кодексу, інших законів України, що регулюють питання, зазначені у статті 7 цього Кодексу, з міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів.

Діючими нормами КУпАП не визначено порядку роз`яснення судового рішення.

У розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, притягнення особи до адміністративної відповідальності розцінюється як «кримінальне обвинувачення», оскільки адміністративні правопорушення мають ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні ст. 6 Конвенції. Таку позицію висловив Європейський суд з прав людини в рішенні по справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року.

З огляду на викладене судом застосовуються норми ст. 380 КПК України, відповідно до яких, якщо судове рішення є незрозумілим, суд, який його ухвалив, за заявою учасника судового провадження чи органу виконання судового рішення ухвалою роз`яснює своє рішення, не змінюючи при цьому його зміст.

Так, роз`яснення судового рішення можливе у випадку, якщо воно є нечітким за змістом, містить положення, які викликають суперечки щодо його неоднакового тлумачення і розуміння під час виконання. При цьому суд не вправі вносити будь-які зміни в існуюче рішення, так само, як і вирішувати питання, що не були предметом судового розгляду. Тобто, це стосується випадків, коли недотримані вимоги ясності, визначеності такого рішення суду. Невизначеність судового рішення означає, що воно містить положення, що викликають суперечки щодо його розуміння під час виконання.

Суд вважає, що мотиви, які стали підставою для ухвалення постанови від 30 квітня 2020 року чітко визначені в тексті рішення, вони є достатньо зрозумілими та не підлягають роз`ясненню.

З огляду на зміст заяви, що розглядається, судове рішення в частині повернення товару не виконується митним органом, який вважає. що власник майна зобов`язаний сплатити всі необхідні митні платежі для ввезення такого товару на митну територію України. Отже, фактично заявник просить суд роз`яснити не судове рішення, а законодавчі положення порядку його виконання митним органом. Дані питання знаходяться поза межами компетенції суду, який ухвалив рішення.

При цьому, суд переконаний у необхідності роз`яснити заявникові, що порядок виконання судових рішень, у тому числі і постанов у справах про адміністративні правопорушення. врегульований нормами Закону України «Про виконавче провадження».

Статтею 75 цього Закону передбачено штрафні санкції для боржника за невиконання судового рішення, зокрема у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

З урахуванням викладеного, суд дійшов переконання, що питання виконання постанови суду мають бути вирішені відповідно до вимог спеціального закону та у порядку що передбачений його нормами, а тому - відмовляє у задоволенні заяви про роз`яснення постанови суду.

Щодо можливості оскарження цієї постанови суду, прийнятої в порядку виконання постанов про накладення адміністративних стягнень, то суд керується рішенням Конституційного Суду України від 31 березня 2015 року № 2-рп/2015 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень частини 2 статті 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення у взаємозв`язку з положеннями пункту 8 частини 3 статті 129 Конституції України, яке є обов`язковим до виконання на території України.

Згідно з вказаним рішенням, положення частини другої статті 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо оскарження в апеляційному порядку постанови судді у справі про адміністративне правопорушення в аспекті конституційного звернення необхідно розуміти так, що в апеляційному порядку може бути оскаржена лише та постанова судді у справі про адміністративне правопорушення, ухвалення якої передбачене частиною першою статті 284 цього Кодексу, а саме: про накладення адміністративного стягнення, про застосування заходів впливу, встановлених у статті 24-1 цього Кодексу, про закриття справи.

Таким чином, прийнята у даній справі постанова в порядку виконання постанов про накладення адміністративних стягнень оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 299, 304, 305 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви адвоката Василюка Ігоря Миколайовича про роз`яснення постанови суду від 30 квітня 2020 року відмовити.

Постанова суду оскарженню не підлягає.

Суддя Л.Д. Фролова