Справа № 656/750/20
Номер провадження 3/656/645/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 грудня 2020 року смт. Іванівка

Суддя Іванівського районного суду Херсонської області Ференц Р.І., розглянувши матеріали, які надійшли від Іванівського відділення поліції Каховського відділу поліції ГУ НП України в Херсонській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с. Антонівка, громадянка України, місце реєстрації та проживання АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності не притягувалася, за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В:

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.12.2020 у провадження судді Іванівського районного суду Херсонської області Ференц Р.І. передана справа № 656/750/20 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП.

Згідно вимог ст. 278 КУпАП справа про правопорушення в галузі здоров`я населення підвідомча Іванівському районному суду Херсонської області. Відповідно до ст. 221 КУпАП судді районних судів розглядають справи про адміністративні правопорушення в галузі здоров`я населення, передбачені ст. 44-3 КУпАП.

Опис обставин, встановлених судом під час розгляду справи.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 277809 від 30.09.2020 року, складеним поліцейським сектору реагування патрульної поліції Іванівського відділення поліції Каховського відділу поліції ГУ НП України в Херсонській області сержантом поліції Сінгаєвським А.Ю. вбачається, що 30.09.2020 року о 19.40 год. в смт. Іванівка по вул. Українська,24 в КНП «Іванівська ЦРЛ» громадянка ОСОБА_1 самовільно покинула місце обсервації, чим порушила п.10.3 постанови Кабінету Міністрів України №641 від 22.07.2020 року, за що передбачена адміністративна відповідальність за ст. 44-3 КУпАП.

Поліцейський, складаючи відносно згаданої особи протокол про адміністративне правопорушення в галузі здоров`я населення за самовільне залишати місця обсервації у зв`язку з дією заборони на території України на період карантину залишення місця обсервації, вбачав в діях такої особи порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

В судове засідання, яке було призначене на 28.12.2020 року особа, відносно якої було складено адміністративний протокол, повідомлена була в телефонному режимі шляхом надсилання телефонограми, не з`явилася.

28.12.2020 року через канцелярію суду було подано заяву ОСОБА_1 , зі змісту якої вбачається, що 30.09.2020 року вона була доставлена в КНП «Іванівська ЦРЛ» на обсервацію з контрольно-пропускного пункту «Чоргар» з адміністративної границі України та окупованої території Автономної Республіки Крим, оскільки її телефон не підтримує мобільний додаток українського сервісу державних послу «Держава і я» (ДІЯ). Від умов обсервації вона відмовилася, яку покинула, поїхавши додому, оскільки є інвалідом ІІІ групи і залишившись на обсервації мала б сильні ускладнення зі здоров`ям. Прибувши додому вона повністю дотрималась умов самоізоляції строком на 14 днів і на «Cоvid -19» не захворіла.

Суд вважає, що немає порушення прав особи стосовно якої розглядаються адміністративні матеріали, оскільки згідно зі ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, а за відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані щодо своєчасного повідомлення особи про місце і час розгляду справи та якщо не надійшло клопотання про відкладення цього розгляду.

З метою недопущення повторного відкладення судового розгляду на строк, який перевищує строк розгляду справи про адміністративне правопорушення, встановлений законом, з метою недопущення затягування справи, враховуючи практику Європейського суду з прав людини стосовно критеріїв розумних строків є правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; характер процесу та його значення для заявника (рішення у справах «Федіна проти України» від 02.09.2010 року, «Смірнова проти України» від 08.11.2005 року, «Матіка проти Румунії» від 02.11.2006 року, «Літоселітіс проти Греції» від 05.02.2004 року тощо), а також приймаючи до уваги рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 року у справі «Пономарьов проти України» яким наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження, враховуючи вимоги ч.2 ст. 268 КУпАП, що при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст.44-4 КУпАП присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не є обов`язковою, суд прийшов до висновку про розгляд справи у відсутність ОСОБА_1 по наявних матеріалах справи.

Будучи належним чином повідомленим про місце, дату і час слухання справи, враховуючи положення ст.268 КУпАП, яка не передбачає обов`язкової участі особи при розгляді справи за ст. 44-3 КУпАП, ураховуючи принцип судочинства, зазначений в практиці Європейського Суду з прав людини, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, суд вважає за необхідне провести розгляд справи за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності на підставі наявних матеріалів справи оскільки в змозі всебічно, повно та об`єктивно встановити наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Дослідивши матеріали адміністративної справи стосовно особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, всебічно, повно і об`єктивно дослідивши всі обставини справи у їх сукупності, суд встановив наступне.

Згідно супровідного листа Іванівського відділення поліції Каховського відділу поліції ГУ НП України в Херсонській області за вихідним №4013/40.5/01-20 від 21.12.2020 року на адресу Іванівського районного суду Херсонської області було скеровано адміністративні матеріали на 13 аркушах відносно ОСОБА_1 для прийняття рішення за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, які надійшли в Іванівський районний суд Херсонської області 22.12.2020 року за вхідним №3435/20вх.

Дані матеріали повторно надійшли в суд для прийняття рішення, оскільки згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.10.2020 у провадження судді Іванівського районного суду Херсонської області Ференц Р.І. передана справа № 656/750/20 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 44-3 КУпАП.

Згідно супровідного листа Іванівського відділення поліції Каховського відділу поліції ГУ НП України в Херсонській області за вихідним №2840/40.5/01-20 від 13.10.2020 року на адресу Іванівського районного суду Херсонської області було скеровано адміністративні матеріали на 5 аркушах відносно ОСОБА_1 для прийняття рішення за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, які надійшли в Іванівський районний суд Херсонської області 19.10.2020 року за вхідним №2746/20вх.

Постановою суду від 23.10.2020 року матеріали адміністративної справи повернуто для належного оформлення з підстав, вказаних в описовій частині постанови.

Не виконавши в повному обсязі вимог постанови суду (крім долученої інформації про зареєстроване місце проживання правопорушника, яка не завірена належним чином і в передбачений законом порядок), не доповнивши адміністративних матеріалів належними доказами, Іванівським відділенням поліції Каховського відділу поліції ГУ НП України в Херсонській області повторно скеровано адміністративні матеріали.

Судом встановлено, що відсутні обставини, що виключають розгляд справи, оскільки протокол про адміністративні правопорушення в галузі здоров`я населення складений уповноваженою державою особою, оскільки від імені органів Національної поліції оформляти справи про адміністративні правопорушення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень, протокол про адміністративне правопорушення та інші матеріали свідчать про подію та склад адміністративного правопорушення, про осудність особи, яка вчинила протиправну дію, про вчинення дій собою не в стані крайньої необхідності, на момент розгляду справи не закінчилися строки, передбачені статтею 38 КУпАП.

Згідно п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін і закон не покладає на суд обов`язок збирати докази винуватості чи невинуватості особи.

Притягнення до адміністративної відповідальності має відбуватись у відповідності до встановленого законодавством порядку. Як зазначено у ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Стаття 278 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує питання чи правильно складений протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що спричиняють вчиненню адміністративний правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян в дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з ч. 1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів, в силу вимог ч. 2 ст. 251 КУпАП, покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 КУпАП.

Посадова особа, в компетенцію якої входить складання протоколу в галузі здоров`я населення, при виявленні і фіксуванні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП доводить провину наступними доказами.

Судом при дослідженні адміністративного протоколу встановлено, що особа стосовно якої складено протокол є громадянкою України, має постійне місце проживання та реєстрації, і 30.09.2020 року о 19.40 год. в смт. Іванівка по вул. Українська,24 в приміщенні КНП «Іванівська ЦРЛ» відмовилася від обсервації, припустившись до порушення п.10.3 постанови Кабінету Міністрів України №641 від 22.07.2020 року.

Протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою державою особою, дії такої посадової особи, що його складала в порядку, передбаченому чинним законодавством, не оскаржувалися. Відтак, з урахуванням викладеного, суд приймає протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 277809 від 30.09.2020 року як належний і допустимий доказ.

Обов`язок щодо належного складання протоколу про адміністративне правопорушення, який в порядку ст. 251 КУпАП є одним з доказів в справі про адміністративне правопорушення, та надання доказів на підтвердження викладених в протоколі відомостей, покладається на особу, яка має право складати відповідний протокол, та не може бути перекладено на суд. Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Наприклад, у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 року, заява № 16347/02, «Малофєєва проти Росії» (заява № 36673/04), «Карелін проти Росії» (заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 року). При цьому Європейський суд робить висновок, що суд не має права самостійно редагувати фабулу правопорушення, відображену в протоколі, або відшукувати докази на користь обвинувачення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішенні ЄСПЛ у справі «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04), суд встановив, серед іншого, порушення ч.3 ст. 6 Конвенції у зв`язку з тим, що в протоколі фабула була сформульована лише в загальних рисах без конкретизації обставин вчинення правопорушення.

Диспозиція ст. 44-3 КУпАП є бланкетною та передбачає адміністративну відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Згідно з абзацу 29 ст. 1 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» від 06.04.2000 року № 1645-III в редакції від 23.05.2020 року обсервація - перебування особи, стосовно якої є ризик поширення інфекційної хвороби, в обсерваторі з метою її обстеження та здійснення медичного нагляду за нею.

Згідно з ч. 1, ч. 4 ст. 31 ст. 1 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» у разі встановлення карантину на час його дії та відповідно до потреби органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування утворюють на території карантину тимчасові заклади охорони здоров`я (спеціалізовані шпиталі), обсерватори. Тимчасові заклади охорони здоров`я (спеціалізовані шпиталі) утворюються за рішенням органів державної влади та органів місцевого самоврядування з метою додаткового забезпечення надання медичної допомоги населенню з можливістю використання приміщень і майна інших закладів і установ. Обсервації та самоізоляції підлягають особи, які підпадають під критерії, визначені в рішенні про встановлення карантину.

Згідно з ч. 1, ч. 3 ст. 29 ст. 1 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України. У рішенні про встановлення карантину зазначаються обставини, що призвели до цього, визначаються межі території карантину, затверджуються необхідні профілактичні, протиепідемічні та інші заходи, їх виконавці та терміни проведення, встановлюються тимчасові обмеження прав фізичних і юридичних осіб та додаткові обов`язки, що покладаються на них, підстави та порядок обов`язкової самоізоляції, перебування особи в обсерваторі (обсервації), госпіталізації до тимчасових закладів охорони здоров`я (спеціалізованих шпиталів). Карантин встановлюється на період, необхідний для ліквідації епідемії чи спалаху особливо небезпечної інфекційної хвороби. На цей період можуть змінюватися режими роботи підприємств, установ, організацій, вноситися інші необхідні зміни щодо умов їх виробничої та іншої діяльності.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» відповідно до Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» на всій території України в період з 12.03.2020 до 22.05.2020 встановлений карантин, який продовжений постановою Кабінету Міністрів України № 392 від 20.05.2020 року «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» в період з 22.05.2020 до 31.07.2020 та постановою Кабінету Міністрів України № 641 від 22.07.2020 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» в редакції від 29.08.2020 року в період з 01.08.2020 до 31.10.2020.

На час притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності на таку особу поширювала дію Постанова № 641 від 22.07.2020 року «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», і згідно з п. 36 та п. 10.3 даної постанови, особи, які не повідомили про неможливість зобов`язання щодо самоізоляції (у тому числі використання мобільного додатка у разі перетину державного кордону) підлягають обсервації. На території України на період дії карантину забороняється самовільно залишати місця самоізоляції, обсервації.

Згідно з положеннями ст. 31 ст. 29 ст. 1 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» обсервації та самоізоляції підлягають особи, які підпадають під критерії, визначені в рішенні про встановлення карантину.

Відповідно до п.п. 3 п. 10, п.п.3 п. 20 постанови Кабінету Міністрів України №641 від 22.07.2020 року «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» на території України на період дії карантину забороняється: самовільно залишати місця самоізоляції, обсервації. Самоізоляції підлягають особи, що перетинають державний кордон та прибули з держави або є громадянами (підданими) держав із значним поширенням COVID-19. Перелік держав із значним поширенням COVID-19 формується Міністерством охорони здоров`я та переглядається кожні сім днів. Особа, яка підлягає самоізоляції, у зв`язку з перетином державного кордону, зобов`язана встановити та активувати мобільний додаток системи (далі мобільний додаток). У разі неможливості встановлення такого додатка особа підлягає обсервації. Самоізоляція, обсервація особи у зв`язку з перетином державного кордону (яка прибула з держави або є громадянином (підданим) держави із значним поширенням COVID-19) припиняється у разі одержання негативного результату тестування на COVID-19 методом полімеразної ланцюгової реакції, який проведено після перетину державного кордону або не пізніше ніж за 48 годин до перетину.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 30.09.2020 року перетнула державний кордон, в`їхала через контрольно-пропускний пункт «Чонгар» на територію України і прибула до місця обсервації в КНП «Іванівська ЦРЛ» за адресою смт. Іванівка, вул. Українська,24, однак від такої обсервації особа відмовилася, самовільно покинула межі лікувального закладу.

Тож, відображені у протоколі про адміністративне правопорушення обставини не підтверджуються зібраними доказами, які містяться у справі. Таким чином, докази вини не є переконливими, обставини, зазначені в протоколі, є суперечливими, а суд не має права з власної ініціативи у будь-який спосіб збирати докази винуватості особи.

Зазначені докази не підтверджують відомостей, необхідних для вирішення справи, а саме: підстав для обсервації (прибуттям з тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя), інформації про неможливість зобов`язання щодо самоізоляції (у тому числі використання мобільного додатку в разі перетину державного кордону).

Оскільки протокол про адміністративне правопорушення та матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 не повідомила про неможливість зобов`язання щодо самоізоляції (у тому числі використання мобільного додатку в разі перетину державного кордону) та підлягає обсервації, то підстави притягнення її до адміністративної відповідальності за залишення місця обсервації відсутні.

Враховуючи, що протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими доказами не є доказом доведення вини, тому в діях ОСОБА_1 не вбачається складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП.

Відповідно до ст. 129 Конституції України, суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Відповідно до статті 62 Конституції України, положення якої знайшли подальшу конкретизацію в національному законодавстві України, особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення і не може бути піддана покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення. Вимагання від особи представлення доказів на свій захист і спростування протоколу, є неприпустимим в розумінні принципу презумпції невинуватості, закріпленому в ст. 62 Конституції України.

У відповідності до ст.1 КУпАП завданням Кодексу про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Рішенням Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правовій презумпції, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості. Така позиція Конституційного Суду України відповідає і правовим позиціям ЄСПЛ. Згідно пункту 4 Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року №23-рп/2010 конституційний принцип правової держави передбачає встановлення правопорядку, який повинен гарантувати кожному утвердження і забезпечення прав і свобод людини (статті 1, 3, ч.2 ст. 19 Основного Закону України). Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема:…юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (ч.2 ст. 61); обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (ч.3 ст.62); конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України (ч.1 ст.64).

У відповідності до п. 4.1 вказаного Рішення, Конституційний Суд України на підставі наведеного дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Крім того суд відзначає, що у Рішенні Конституційного Суду України від 25.12.1997 року №9-зп у справі за зверненням жителів міста Жовті Води встановлено, що суд не може відмовити у правосудді, якщо мають місце ущемлення прав і свобод громадян, інакше це було б порушенням прав на судовий захист, яке згідно зі ст.64 Конституції України не може бути обмежено.

Слід зауважити, що право на справедливий суд гарантоване ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, прийнятою Радою Європи 04.11.1950 року, ратифікованою Україною 17.07.1997 року, відповідно до неї суд встановлює обґрунтованість будь-якого висунутого проти особи обвинувачення.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Відповідно до п.1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно з ч.1 п. 3 ст.284КУпАП по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) при наявності обставин, передбачених ст.247 КУпАП виносить постанову про закриття справи.

За встановлених судом обставин, у діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП, внаслідок недоведеності вини, а тому наявні підстави для закриття провадження у справі.

Відповідно до ст. 4 ч. 2 п. 5 Закону України "Про судовий збір", судовий збір стягується у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення. Враховуючи, що провадження у даній справі слід закрити у зв`язку із відсутністю в діях особи складу адміністративного правопорушення, то відповідно судовий збір стягненню не підлягає.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 1, 9, 44-3, 245, 247, 251, 276-279, 280, 283-285, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити у зв`язку із відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Херсонського апеляційного суду через Іванівський районний суд Херсонської області прокурором у випадках, передбачених ч. 5 ст. 7 КУпАП, особою, щодо якої її винесено, а також потерпілим.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова набрала законної сили "____"___________ 20____ року.

Суддя Р. І. Ференц