Виноградівський районний суд Закарпатської області
______________________________________________________________
Справа № 299/3566/20
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.12.2020 м.Виноградів

Суддя Виноградівського районного суду Закарпатської області Леньо В.В., з участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши матеріали, що надійшли із Виноградівського ВП Берегівського ВП ГУ НП в Закарпатській області, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1

за ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

З протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що 14.10.2020 року, близько 22-40 год. ресторант «Ташкент», що розташований в АДРЕСА_2 здійснював роботу, чим порушив вимоги п.11 постанови Кабінету Міністрів України № 641, та вчинив правопорушення, передбачене ст. 44-3 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 , пояснив, що 15.10.2020 року ресторан «Ташкент», власником якого він являється, приймав відвідувачів із дотриманням вимог постанови КМУ та з врахуванням рекомендацій встановлених місцевою комісією з питань ТЕБ та НС.

Про встановлені обмеження та графік роботи закладу були повідомлені всі відвідувачі.

Так, незадовго до 22-00 години всіх відвідувачів закладу було розраховано та повідомлено про припинення роботи закладу.

О 22-00 год. всіх відвідувачів закладу, адміністратор його дружина, попросила покинути приміщення, після чого одна з компаній, яка відпочивала в ресторані, в грубій формі відмовилася покинути приміщення. Навідавшись до ресторану він особисто, попросив відвідувачів з порозумінням поставитися до ситуації та покинути приміщення, на що ті в грубій нецензурній формі відмовилися покинути заклад. Після цього ним було викликано працівників охоронної компанії, які допомоги вказаній компанії молодих людей покинути приміщення. Через де якийсь час до ресторану приїхали працівники поліції та повідомили, що до них надійшов анонімний дзвінок про те, що ніби то ресторан «Ташкент» приймає відвідувачів поза встановленим часом.

Зауважив, що на момент приїзду працівників поліції, двері закладу були зачинені, жодних відвідувачів у приміщенні не було, окрім працівників закладу які проводили прибирання. Вважає, що анонімний дзвінок до поліції здійснила п`яна компанія молодих людей, які перед цим змушені були покинути приміщення. Аналогічні пояснення він надав і працівникам поліції, які не розібравшись в ситуації склали відносно нього протокол про адміністративне правопорушення. Просив суд закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, вважаю, що провадження по справі відносно ОСОБА_1 слід закрити у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Згідно ст.245КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення орган (посадова особа), відповідно до вимог ст.ст.278,280 КУпАПповинен належним чином з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи по суті.

За змістом ст.ст.251,280 КУпАП доказуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення належними та допустимими доказами підлягає подія щодо вчинення адміністративного правопорушення, вина особи у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Так,статтею 44-3 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України"Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП складає: об`єкт, яким виступають суспільні відносини у сфері охорони здоров`я населення; Об`єктивна сторона правопорушення виражається в ухиленні (порушенні) особи від правил, передбачених Законом України Про захист населення від інфекційних хвороб , іншими актами законодавства, а також рішеннями органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами. Суб`єкт адміністративного проступку загальний фізична осудна особа, яка досягла на момент вчинення адміністративного правопорушення шістнадцятирічного віку. . Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі прямого умислу.

Згідно ч.2 ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255цього Кодексу.

Постановою Виноградівського районного суду від 21.10.2020 року адміністративна справа про притягнення до адмінвідповідальності ОСОБА_1 за ст.44-3 КУпАП, - повернуталася до Виноградівського ВП Берегівського ВП ГУНП України в Закарпатській області для організації приведення її у відповідність до вимог, передбачених ст.ст. 254, 256 КУпАП.

Вимоги постанови від 21.20.2020 року працівниками поліції не виконано, недоліки на які вказувалось не усунуто.

Після повернення до протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР18 742340 від 24.08.2020 року не додано жодного доказу на підтвердження обставин правопорушення, зазначених в ньому.

Натомість з матеріалів справи, зокрема з рапорту інспектора-чергового Виноградівського ВП Берегівського ВП ГУ НП в Закарпатській області, вбачається, що 15.10.2020 року надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що за адресою с.Букове, вул.Головна, охорона наносить тілесні ушкодження відвідувачам кафе «Ташкент».

Виїздом на місце події, факт бійки не знайшов свого підтвердження, заявника на місці події не виявлено. Ресторан «Ташкент» знаходиться в зачиненому вигляді, біля вхідних дверей приватна охорона ПП «Уінверсал», яка повідомила, що виникла словесна суперечка з відвідувачами які не хотіли покидати приміщення ресторану.

Письмові пояснення особи яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , та свідка ОСОБА_2 , які містяться в матеріалах справи, повністю узгоджуються з поясненнями які надані ОСОБА_1 в судовому засіданні та зафіксовані в рапорті інспектора-чергового Виноградівського ВП Берегівського ВП ГУ НП в Закарпатській області, щодо обставин які мали місце в ніч з 14.10.2020 року на 15.10.2020 року.

В ході судового розгляду встановлено, що матеріали даної справи не містять належних та допустимих доказів в розумінні ст. 251 КУпАП, які б підтверджували наявність у діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП.

Протокол є актом обвинувачення й повинен містити конкретне обвинувачення, виходячи з поняття адміністративного правопорушення, відповідно до вимог КУпАП.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п. 34 рішення у справі «Тейксейра де Кастор проти Португалії» від 09.06.1998 року, п. 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Виходячи з положень ст. ст. 8, 62 Конституції України дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У рішенні у справі «Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії» Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 2 статті 6 Конвенції вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень судді відійшли від упередженої думки, що обвинувачений вчинив злочинне діяння, так як обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь обвинуваченого.

Отже, на підставі відповідної практики Європейського суду з прав людини можливо зробити однозначний висновок, що суд не має права перебирати на себе функцію обвинувача у справах про адміністративні правопорушення, які в розумінні Конвенції прирівнюються до кримінального провадження, оскільки в такому випадку суд перестає бути незалежним та неупередженим органом з розгляду спорів, що є безумовним порушенням ст. 6 Конвенції в частині права кожного на справедливий суд. В такому випадку суд позбавлений можливості самостійно здійснювати збір додаткових доказів, що підтверджували б або спростовували б вину правопорушника, а отже судовий розгляд здійснюється на підставі наданих суду матеріалів.

З огляду на викладене, суд позбавлений змоги самостійно витребовувати докази та документи на підтвердження вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, вказаний обов`язок повністю покладений на орган або особу, яка складає відповідний протокол.

Це повністю узгоджується з приписами ч. 2 ст. 251 КУпАП, згідно з якими обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

За таких обставин, вважаю, що протокол про адміністративне правопорушення не може бути покладений в основу доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення згідно зі ст. 251 КУпАП є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суддя оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю відповідно до вимог ст. ст. 252, 280 КУпАП.

У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року та «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Беручи до уваги наведене, з точки зору достатності доказів, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять тієї сукупності доказів, яка б усунула обґрунтований сумнів щодо доведеності наявності в діянні ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП.

Згідно ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до п.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

У відповідності до п.3 ч.1 ст.284 КУпАП по справі про адміністративне правопорушення орган, орган (посадова особа) виносить постанову про закриття справи у випадку відсутності складу адміністративного правопорушення.

За вказаних обставин, оцінюючи у сукупності досліджені докази, приходжу до висновку про відсутність в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченогост. 44-3 КУпАП, у зв`язку із чим провадження по справі відносно нього слід закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст. ст. 9, 44-3, 221, п.1 ст. 247, 283-289 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя

П О С Т А Н О В И В:

Закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 44-3 КодексуУкраїни про адміністративні правопорушення, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення шляхом подачі апеляційної скарги до Закарпатського апеляційного суду через Виноградівський районний суд.

СуддяВ. В. Леньо